Справа № 180/2161/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 р. Суддя Марганецького міського суду Дніпропетровської області Хомченко С.І. розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та стягнення компенсації половини вартості реалізованого автомобіля,-

ОСОБА_3 :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою в якій просить суд: визнати житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя і визнати за нею в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на її користь компенсацію половини вартості реалізованого відповідачем автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER, 2008 року випуску в розмірі 126975,00 грн.

Відповідно до ч.1ст.187 ЦПК України, суд відкриває провадження у справі за позовною заявою за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Однак, ознайомившись із змістом та формою позовної заяви, судом встановлено, що вона подана без додержання вимог, викладених в ст.ст.175 ЦПК України.

Обставини викладені неповно, не зазначено всі докази, які підтверджують кожну обставину.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленимистаттями 69-72Сімейного Кодексу Українитаст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4ст. 65 СК).

Отже, позивачу необхідно зазначити, чим підтверджується придбання будинку та автомобіля, що є предметами даного спору під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а також зазначити, чим підтверджується спільна участь подружжя коштами або працею в набутті спірного майна.

Згідно з іст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Отже, оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.175 ЦПК України, то згідно з ч.1ст.185 ЦПК України, її необхідно залишити без руху та надати позивачу 5-денний строк для усунення виявлених недоліків, перебіг якого обчислювати з дня вручення копії цієї ухвали.

При цьому, суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст.ст.175,177 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Згідно з ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначеніст.175 ЦПК України, позовна заява вважатиметься поданою в день її первісного подання до суду.

З огляду на вищевикладене, позивачу необхідно усунути недоліки, в іншому випадку вказана позовна заява буде вважатись неподаною та повертається позивачу.

Керуючись ст.ст.4,19,175,177,185,187,258,260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та стягнення компенсації половини вартості реалізованого автомобіля - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків заяви у вказаний строк, заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу разом із заявою та додатками до неї.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: С. І. Хомченко