КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/9108/21 Головуючий 1 інстанція - Гринчак О.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мостової Г.І., Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який посвідчений 31.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грущінською Ольгою Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за № 931.

15 червня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій заявник вказує, що ним подано позовну заяву та просить суд вжити заходів забезпечення позову, та до розгляду справи судом по суті накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності згідно з договором дарування ОСОБА_2 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року визнанодії ОСОБА_1 при подачі позовної заяви 11.06.2021 (вх. № 28029) до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири недійсним зловживанням процесуальними правами.

Відмовленоу відкритті провадження у справі за позовом11.06.2021 (вх. № 28029) ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири недійсним.

Накладенона ОСОБА_1 штраф у розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 681,00 грн. (шістсот вісімдесят одну гривню 00 коп.) за зловживання процесуальними правами та перешкоджання здійсненню правосуддю, стягнуто штраф в дохід Державного бюджету України у встановленому законодавством порядку.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність фактичним обставинам справи, що мають значення для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд дійшов безпідставного висновку про подачу ним ідентичних позовів про визнання недійсним договору дарування квартири. Суд безпідставно вважав, що позивач зловживає своїми процесуальними правами та пославшись на неіснуючі обставини необґрунтовано наклав на нього штраф за зловживання процесуальними правами та перешкоджання здійсненню правосуддю. На момент винесення оскаржуваної ухвали у даній справі не було порушено справи щодо одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Вказав, що звертався до суду із схожим позовом, проте із інших підстав. Позовну заяву у справі №754/3606/21 просив неодноразово суд залишити без розгляду та скасувати заходи забезпечення позову.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідачне скористалася.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвалисуду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.06.2021 за вх. № 28029 Деснянським районним судом м. Києва зареєстровано позовну заву ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеногоміж ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 31.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грущінською Ольгою Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за № 931.

Вказаній справі присвоєно єдиний унікальний номер 754/9108/21.

15 червня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій заявник вказує, що ним подано позовну заяву та просить суд вжити заходів забезпечення позову, та до розгляду справи судом по суті накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності згідно з договором дарування ОСОБА_2 .

При вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі судом з даних Автоматизованої системи документообігу суду було встановлено, що позивачем подано до Деснянського районного суду міста Києва тотожний позов до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, який був зареєстрований 05 березня 2021 року за єдиним унікальним номером судової справи № 754/3606/21.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10 березня 2021 року у справі №754/3606/21 (суддя Саламон О.Б.) прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , тавідкрито провадження у вказаній цивільній справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10 березня 2021 року у справі № 754/3606/21 (суддя Саламон О.Б.) заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Оскільки на час вирішення питання про відкриття провадження у даній справі судом було встановлено, що у провадженні суду вже перебуває справа №754/3606/21 зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд дійшов висновку відмову у відкритті провадження у справі №754/9108/21за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири недійснимслід відмовити на підставі п.3 ч.1ст.186 ЦПк України.

Такий висновк суду є законним та обгрнутованим, з огляду на наступне.

Так, у статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.2 ст.2 ЦПК України).

Згідно вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з п.3 ч.1 ст.186 ЦПК Українисуддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет позову, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого правачи інтересу.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 подано до суду кілька позовів до одних й тих самих відповідачів, з тим самим предметом та з тих самих підстав, одна з яких перебуває у провадженні даного суду, а тому суд застосував пункт 3 частини першої статті 186 ЦПК України.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвалив цій частині, апеляційна скарга позивача не містить. Апелянт не довів суду, що вказані вище позови були подані ним з різних підстав. Також ОСОБА_1 не було використано свого права та не було подано до суду заяв про уточнення чи зміну підстав позову, провадження у якому було вже відкрито судом. Натомість позивач подав до суду ще один позов, ідентичний попередньо поданому.

Разом з тим, відмовляючи у відкритті провадження у даній справі суд вважав, що така процесуальна поведінка позивача як подання позовів до суду до того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав є зловживанням процесуальними правами, що свідчить про намагання позивача маніпулювати автоматичним розподілом справ між суддями, що своєю чергою свідчить про перешкоджання здійсненню правосуддя у порядку, визначеному процесуальним законом, у зв`язку з чим суд, враховуючи вочевидь умисний характер таких дій, прийшов до висновку про накладення на позивача штрафу у розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 681,00 грн., який є адекватним/співмірним вчиненому порушенню та відповідає принципу розумної достатності.

Проте вцій частині оскаржуванаухвала суду не відповідає вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч.2, ч.4 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Цим Кодексом, ч.1 ст.148 ЦПК України передбачено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осібу випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проте чинний ЦПК України не містить визначення цього поняття, а визначає у ст.44 лише перелік дій, які можуть трактуватися суддею або колегією суддів за суб`єктивною чи об`єктивною думкою в кожному конкретному випадку як зловживання процесуальними правами.

Ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.

За змістом оскаржуваної ухвали видно, що в основу висновку щодо стягнення штрафу, суд вказує, що ЄСПЛ застосовує положення, передбачене ч.3 ст.35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо.

Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до суду, порушує встановлений порядок роботи суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

ЄСПЛ визнає неприйнятними заяви, на підставі зловживання правом, якщо вони позбавлені серйозних підстав та є явно сутяжними, тобто повторюють зміст тих скарг, щодо яких судом раніше було прийнято рішення про їх неприйнятність. Зокрема, у справі «Філіс проти Греції» (рішення від 17.10.1996) Комісія встановила, що заявник уже неодноразово подавав скарги щодо аналогічних або пов`язаних одне з одним питань та відмітила, що такі дії є умисними, так як в багатьох випадках заявник був докладно проінформований особисто про дію Конвенції. Комісія стверджує, що вирішення низки необґрунтованих і сутяжних заяв обумовлюють непотрібну роботу, яка є несумісною з реальними функціями Суду та заважає їх здійсненню, а тому вказані вище дії заявника є зловживанням правом.

Проте, як зазначено у вказаній ухвалі, жодна із поданих позивачем раніше позовних заяв не розглядалась Деснянським районним судом м. Києва та відповідного процесуального рішення про відмову у відкритті провадження або залишення позову без розгляду не ухвалювалось.

На момент винесення оскаржуваної ухвали у даній справі позивачем було подано заяву про залишення попередньо поданого позову без розгляду, однак судом ще не було ухвалено судового рішення з даного питання.

Крім того, судом у оскаржуваній ухвалі зазначено, що зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Проте, судом не встановлено та не вказано яких саме збитків (шкоди) завдано позивачем.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити судове рішення

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч.4 ст. 376 ЦПК України).

Таким чином за відсутності указаних наслідків висновки суду про стягнення штрафу є передчасні і в цій частині ухвала суду підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної та резолютивної частин оскаржуваної ухвали висновки суду щодо зловживанням позивачем процесуальними правами при подачі позовної заяви 11.06.2021 року (вх. № 28029) про визнання договору дарування квартири недійсним та накладення на ОСОБА_1 штрафу за зловживання процесуальними правами та перешкоджання здійсненню правосуддю.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частин посилання та висновки суду на зловживання ОСОБА_4 процесуальними правами при подачі позовної заяви 11.06.2021 (вх. № 28029) до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири недійснимта накладенняна ОСОБА_1 штрафуу розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 681,00 грн. (шістсот вісімдесят одну гривню 00 коп.) за зловживання процесуальними правами та перешкоджання здійсненню правосуддю.

В решті ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 03.11.2021 року

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Г.І. Мостова

В.І. Олійник