Ухвала

09 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 2-3770/05

провадження № 61-17956ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 липня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду 13 жовтня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії, рішення та бездіяльність начальника Кропивницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Павловського Олександра Сергійовича, заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії, рішення та бездіяльність начальника Кропивницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Кропивницький районний ВДВС ПСМУМЮ (м. Дніпро)) Павловського О. С., в якому просила визнати дії

з виконання виконавчого провадження № 40487640 неправомірними

та поновити порушене право заявниці шляхом зобов`язання Кропивницького районного ВДВС ПСМУМЮ (м. Дніпро) врахувати надані стягувачем відомості та здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у вказаному виконавчому провадженні.

Скарга мотивована тим, що рішенням Кіровського районного суду

м. Кіровограда від 15 липня 2005 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3

у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 14 червня

2005 року і до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

У відповідь на клопотання про долучення до матеріалів виконавчого провадження № 40487640 копії довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 404/6898/18/12086/2020 від 27 лютого 2020 року та визначення суми заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 отримала 31 травня 2021 року відповідь від начальника Кропивницького районного ВДВС ПСМУМЮ (м. Дніпро) Павловського О. С., якою запропоновано звернутись до компетентного органу іноземної держави, де проживає боржник, із клопотанням про визнання та надання дозволу на виконання рішення суду України про стягнення аліментів.

ОСОБА_1 вважає дії державного виконавця та прийняте рішення неправомірними, оскільки нею долучено до матеріалів виконавчого провадження документ, що відображає доходи боржника, який є підставою для перерахунку заборгованості за аліментами, у зв`язку з чим звернулась до суду зі скаргою.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 липня 2021 року, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду

від 13 жовтня 2021 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

02 листопада 2021 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду

м. Кіровограда від 19 липня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду 13 жовтня 2021 року і ухвалити нове судове рішення

про задоволення її скарги.

Підставою для скасування оскаржених судових рішень заявниця вказує

порушення судами норм Закону України «Про виконавче провадження»,

Цивільного процесуального кодексу України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про їх необґрунтованість.

Згідно частини першої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції Українидо основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд

та ефективний захист прав сторони у справі, що гарантовані

статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження

і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб,

що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України,

цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України (частини перша, третя статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із частиною четвертою розділу XVI Інструкціїз організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 № 512/5, розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Судами встановлено, що 23 квітня 2007 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 40487640 на виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 липня 2005 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1

аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 14 червня

2005 року і до досягнення дитиною повноліття.

Станом на 01 травня 2015 заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становила 50 021, 81 грн, а станом на 01 вересня 2019 року - 89 730,75 грн.

Разом з тим станом на 01 липня 2021 року ОСОБА_2 сплатив у повному обсязі заборгованість з аліментів, що підтверджується квитанціями про перерахування аліментів, заявами та розписками стягувача, що містяться в матеріалах виконавчого провадження.

ОСОБА_1 звернулась до старшого державного виконавця Кропивницького районного ВДВС ПСМУМЮ (м. Дніпро) Дмитренка В. О. з клопотанням, в якому просила долучити до матеріалів виконавчого провадження № 40487640 копію довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України

№ 404/6898/18/12086/2020 від 27 лютого 2020 року та визначити суму заборгованості зі сплати аліментів, виходячи з розміру реального доходу боржника у виконавчому провадженні.

30 квітня 2021 року начальником Кропивницького районного ВДВС ПСМУМЮ (м. Дніпро) направлено на адресу стягувача відповідь щодо розгляду вищевказаного клопотання, відповідно до якої ОСОБА_1 запропоновано в порядку, визначеному наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про виконання рішення в Україні Конвенції про стягнення аліментів за кордоном» № 2904/5 від 15 вересня 2017 року, звернутись до компетентного органу (суду) іноземної держави

де проживає боржник з клопотанням про визнання та надання дозволу

на виконання рішення суду України про стягнення аліментів.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, встановив, що надана ОСОБА_1 довідка Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України

№ 404/6898/18/12086/2020 від 27 лютого 2020 року не містить відомостей щодо джерела та розміру доходів боржника, отриманих за кордоном,

а інших належних доказів, які б підтверджували, що боржник ОСОБА_2 офіційно працевлаштований за кордоном, або отримує дохід, матеріали справи не містять. Всиновивши вказані обставини, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для проведення виконавцем перерахунку розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь заявниці.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Виходячи із вищезазначеного, висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 слід визнати обґрунтованими, оскільки державний виконавець діяв в межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень не виявлено порушення судами норм Закону України «Про виконавче провадження»

й ЦПК України, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції вказаних вище норм права не викликає розумних сумнівів.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 липня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду 13 жовтня

2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії, рішення

та бездіяльність начальника Кропивницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Павловського Олександра Сергійовича - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович