Справа № 740/4034/20
Провадження № 2/740/166/21
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Кубрак Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

установив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що на підставі ордера від 15 червня 1993 року № 303 вона отримала вказану квартиру, право на вселення до якої мали крім неї її діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Син позивачки помер у 2018 році, а дочка відповідачка у справі з 2000 року в цій квартирі не проживає, її особистих речей там немає, а її реєстрація у квартирі створює позивачці як наймачу квартири перешкоди в користуванні та розпорядженні нею, оскільки комунальні послуги нараховуються за кількістю зареєстрованих осіб, проте ОСОБА_2 витрат з утримання квартири не несе.

З огляду на вказане позивачка просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Судові витрати просила не стягувати з відповідачки.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 10-00 год. 30 листопада 2020 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 листопада 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 14 грудня 2020 року та в подальшому відкладено через неявку відповідачки на 12 січня 2021 року.

У судове засідання позивачка не з`явилася. У матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а. с. 36).

Попри вжиття судом заходів щодо сповіщення відповідачки про час та місце розгляду справи, вона в судові засідання не з`явилася. До суду повернулися поштові конверти з рекомендованими повідомленнями без вручення відповідачці з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім цього, на офіційному вебсайті суду розміщено оголошення про виклик відповідачки до суду; відзиву на позов та клопотання про відкладення розгляду справи відповідачка не подавала.

Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно із ч. 11 цієї статті, зокрема, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Статтею280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно зі ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З огляду на вказане суд визнав за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідачки та ухвалити у справі заочне рішення, про що постановив ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши зміст позовної заяви, дослідивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 надана в користування ОСОБА_1 як наймачу та її дітям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як членам сім`ї наймача, що вбачається з копії ордера від 15 червня 1993 року № 303 (а. с 7).

Згідно з довідкою відділу квартирного обліку приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади Ніжинської міської ради від 01 жовтня 2020 року та довідкою вуличного комітету Ніжинської міської ради від 07 вересня 2020 року, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 11, 16).

Актами про непроживання особи за місцем реєстрації від 01 вересня 2020 року та від 10 грудня 2020 року підтверджується, що ОСОБА_2 за місцем реєстрації, а саме на АДРЕСА_2 , не проживає з 2000 року (а. с. 12, 37).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном громадянин має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні житлом.

Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71, 72 ЖК УРСР в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду.

Стаття 71 ЖК УРСР передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 107 ЦК України передбачено, що якщо з жилого приміщення вибуває член сім`ї наймача, то він втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

За твердженням позивачки, відповідачка більше шести місяців не проживає в квартирі, наймачем якої є позивачка, і це підтверджується матеріалами справи.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як зазначено у ч. 1 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підставі зібраних у справі доказів суд вважає позов доведеним та обґрунтованим, наявними підстави для задоволення позову та визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 81, 89, 263 265, 280 284, 289 ЦПК України суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_3 ) такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення складене і підписане 12 січня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко