11 січня 2021 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Калмикової Ю.О.,
при секретарі Кравченко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа - Служба у справах дітей Луганської ОДА,
Зміст позовних вимог
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Служба у справах дітей Луганської ОДА.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона разом з ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з 23 червня 2006 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 328. Шлюб між нею та відповідачем на цей час розірвано на підставі рішення Алчевського міського суду Луганської області по справі № 406/2444/14, яка була розглянута 22 квітня 2014 року та яке набуло чинності. Під час перебування в шлюбі у них народилася дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В зв`язку із укладенням шлюбу з ОСОБА_4 , вона змінила фамілію з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видане Орджонікідзевським ВДРАЦС PC Запорізького міського управління юстиції 30 липня 2015 року, актовий запис № 321. Вона з відповідачем сумісно не мешкає з 2009 року. Відповідач з цього часу проживає в невідомому їй місці. Судовим рішенням про розірвання шлюбу було встановлено, що відповідач проживає окремо від позивачки та між нами припинені шлюбні відносини з 2009 року. Після розірвання шлюбу Відповідач не приймав участі в утриманні свого сина, не проживав з ними, матеріальної допомоги добровільно не надавав, в зв`язку із чим вона звернулася з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Останнє відоме місце проживання відповідача було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Спільний син проживає разом з позивачкою. Встановлення місця проживання дитини з нею, їй необхідне для своєчасного захисту інтересів дитини, а саме у разі переїзду в інше місце мешкання, вона могла безперешкодно зареєструвати дитину. У зв`язку з чим, просить суд, визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за фактичним місцем проживання його матері - ОСОБА_1 .
Надходження позовної заяви та інших заяв до суду
01.04.2020 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/2145/20 було відкрито провадження в цій цивільній справі (а.с.20).
17.06.2020 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання у справі №415/2145/20 було призначено справу до розгляду по суті (а.с.26).
09.07.2020 року позивач надала письмове клопотання, в якому просила справу розглянути без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.29).
Доводи особи, яка подала позов
Позовна заява мотивована тим, що позивачеві необхідно забезпечити захист прав дитини на вибір місця проживання.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду письмове клопотання, в якому просила розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Третя особа - служба у справах дітей Луганської обласної державної адміністрації, в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надала, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 12.09.2008 р., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено актовий запис № 792. Батьком зазначений ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 .
Згідно з рішенням Алчевського міського суду Луганської області №406/2444/14 від 22.04.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.
Згідно з судового наказу від 02.12.2019, виданого Лисичанським міським судом Луганської області №2-н/415/368/19, з ОСОБА_2 вирішено стягнути аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) до повноліття дитини.
Згідно з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 30.07.2015 року, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, ОСОБА_4 і ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 30.07.2015, про що складено актовий запис № 321. Після реєстрації шлюбу, прізвище дружини - ОСОБА_1 .
Мотивувальна частина
Згідно з ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК).
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.
Згідно з ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.06.2006 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 . Рішенням Алчевського міського суду Луганської області від 22.04.2014, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний. Після припинення спільного проживання сторін, дитина залишилась проживати з матір`ю. Вихованням дитини займається мати.
Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.
Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.
Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
З матеріалів справи убачається про відсутність існування між колишнім подружжям конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації.
За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Відповідно до п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.
Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.
Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 840,80 грн.
Керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 10, 76, 81, 82, 89, 141, 259, 264-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 141,161 СК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Служба у справах дітей Луганської ОДА, задовольнити повністю.
Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактичним місцем проживання його матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку в Луганському апеляційному суді шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .
СУДДЯ Ю. О. КАЛМИКОВА