Номер провадження: 22-ц/813/5278/21
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря Ющак А.Ю.

Позивача ОСОБА_1

Відповідача ОСОБА_2

Представника заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_4 рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_4 , заінтересована особа - ОСОБА_5

- про оголошення померлої ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И В:

ПРОЦЕДУРА:

Короткий зміст позовних вимог

10.12.2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про оголошення особи - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 померлою. Просив зобов`язати відповідні органи державної реєстрації актів цивільного станувнести відомості про смерть фізичної особи.

Вимоги обгрунтовує тим, що його мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.01.1995 року пішла з дому та до теперішнього часу не повернулась.

За час її відсутності від неї ніяких відомостей не надходило, місце її перебування та роботи и не відоме.

ОСОБА_6 має у власності нерухоме майно, як спадкоємець, ОСОБА_8 , він має право успадкувати, що стало підставою для звернення до суду з відповідною заявою про визнання ОСОБА_6 померлою.

Короткий зміст судового рішення районного суду

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.06.2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 , заінтересована особа ОСОБА_5 , про оголошення померлої ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Відмовляючи в задоволенні заявлених вимог, районний суд виходив з того, що на обліку серед безвісті зниклих та померлих вона не перебуває, органами поліції розшукова справа заведена тільки 05.02.2019, оскільки у період часу з 01-01-1995, як зазначено в заяві про оголошення ОСОБА_9 померлою по ІНФОРМАЦІЯ_3 , ніхто не звертався, безвісно відсутньою остання не визнавалась. Заява про оголошення ОСОБА_9 померлою обґрунтована формально, заявником не зазначено жодної підстави для оголошення фізичної особи померлою, а наявність обставин, які б мали загрожувати цій особі смертю або давали підставу припускати загибель від певного нещасного випадку, заявником не доведено.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_8 просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.06.2019 року та прийняти нове, про задоволення заяви, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання в зазначений день і час: 04.11.2021 року, на 09.50 год. позивач ОСОБА_10 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, причини неявки суду не відомі.

В силу ч.2 ст. 372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН:

Заявник вважає оскаржуване рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального законодавства.

Зазначає, що обставини відсутності ОСОБА_6 за своїм місцем постійного проживання з 1988 року, можуть підтвердити свідки, а саме родичі та сусіди.

Зокрема посилається на порушення порядку розгляду заяви. Суд не зазначив коло осіб, які можуть дати свідчення про фізичну особу місцеперебування якої невідомо, а тому вважає, що суд припустився процесуальних порушень, що потягли за собою неправильне вирішення заяви по суті.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_5 адвокат Гареєв Є.Ш. заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржуване судове рішення без змін.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційної інстанції не надійшов.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане 16.07.1981 року Київським відділом РАГС м. Одеси ( а.с.5).

Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 14.11.1989 року Відділом РАГС Київського райвиконкому м.Одеси вбачається, що шлюб між батьками ОСОБА_4 розірвано - 06.04.1988 року ( а.с. 6).

За витребуваною судом інформацією слідує, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала у АДРЕСА_1 не перебуває (не перебувала) на обліку в Київському районі м. Одеси як пенсіонерка (а.с.20).

Відділом адресної довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області суд повідомлено, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованою (знятою з реєстраційного обліку) по м.Одесі та Одеській області не значиться (а.с.18).

З листа Київського ВП ГУНП України в Одеській області від 04.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_4 з заявою про встановлення можливого місця мешкання ОСОБА_9 звернувся до Київського ВП ГУНП України в Одеській області 05.02.2019 року.

В ході розгляду заяви проведено ряд заходів встановленню можливого факту смерті та можливого місця мешкання ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час яких не було встановлено теперішнього її місця перебування та місця мешкання, де вона перебуває у теперішній час невідомо (а.с.23).

Даним листом ОСОБА_4 повідомлено, що в разі отримання інформації щодо місця перебування, мешкання або підтвердження факту смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 останнього буде повідомлено.

Тобто ОСОБА_9 на обліку серед безвісті зниклих та померлих не перебуває, органами поліції розшукова справа заведена 05.02.2019 року за №3133, оскільки у період часу з 01.01.1995 року, як зазначено в заяві про оголошення ОСОБА_9 , померлою по ІНФОРМАЦІЯ_3 ніхто не звертався, безвісно відсутньою остання також не визнавалась.

У судовому засіданні було з`ясовано, що відсутність матері тривалий час не турбувала її сина, він не намагався встановити місце її перебування.

Доказів визнання ОСОБА_9 за рішенням суду безвісно відсутнім надано не було.

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_4 , заінтересована особа ОСОБА_5 , про оголошення померлої ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), районний суд виходив з відсутності доказів про наявність обставин, що загрожували смертю або дають підстави припускати загибель від певного нещасного випадку ОСОБА_9 .

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

За змістом ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Згідно зі ст. 46 Цивільного кодексу України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці постійного проживання останньої немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення цих дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до закінчення цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Отже, ЦК України передбачає кілька строків, що мають правове значення для визнання особи такою, що померла:

-3 роки загальний строк;

-2 роки від дня закінчення воєнних дій у разі, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з цими діями;

-6 місяців якщо особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку (внаслідок катастрофи, стихійного лиха тощо);

-строк, визначений судом, але не менший шести місяців залежно від конкретних обставин.

Оголошення особи померлою проводиться судом у порядку, аналогічному порядку визнання фізичної особи безвісно відсутньою. При цьому слід враховувати, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Оскільки оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на презумпції смерті цієї особи, правові наслідки оголошення фізичної особи такою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті (ст. 47 ЦК України). Це означає, що після оголошення фізичної особи померлою відкривається спадщина (ст. 1220 ЦК України), утриманцям призначається пенсія, шлюб прининяється (ст. 104 Сімейного кодексу України), припиняється представництво за довіреністю, яку видала особа, оголошена померлою, та/або представництво за довіреністю, виданою особі, яка оголошена померлою (ст. 248 ЦК України).

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав:

1) відсутність особи в місці її постійного проживання;

2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців;

3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.

Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою.

Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.

Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція).

При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності.

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18.

Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц та від 07 липня 2021 року №390/1443/19-ц.

Разом з тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів для встановлення обставин, на підставі яких можливо було б зробити вірогідне припущення про смерть ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки матеріали справи не містять доказів, що вона була зареєстрована в АДРЕСА_1 та про її розшук заявник звернувся лише 05.02.2019 року.

Посилання на покази свідків , які можуть підтвердити її відсутність за місцем постійного проживання судом не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 09.11.2021 року.

Головуючий суддя Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

Т.В.Цюра