Справа № 595/46/21
Провадження № 2/595/129/2021
У Х В А Л А

12.01.2021

Суддя Бучацького районного суду Тернопільської області Тхорик І.І., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить усунути перешкоди у користуванні будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2 . Шлюб між нею та відповідачем розірвано рішенням Бучацького районного суду від 17.08.2017 (справа №595/1104/17). Проте, відповідач після розірванні шлюбу надалі проживає у даному будинку і змінювати місце проживання та реєстрації добровільно не бажає. Вказує на те, що відповідач спільним побутом з нею та іншими мешканцями будинку не пов`язаний, часто зловживає алкогольними напоями і систематично вчиняє домашнє насильство щодо неї, дітей та її батьків, не є членом сім`ї в розумінні СК України, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Зокрема, позивачем зазначено, що шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано 17 серпня 2017 року, проте останній надалі проживає у будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який належить на праві власності їй та її батькам. При цьому вона порушує питання про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивач посилається на статтю 41 Конституції України, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, та положення статті 391 ЦК України, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Стаття 71 ЖК УРСР регулює житлові відносини щодо користування житлом наймачем або членами його сім`ї, а ст. 405 ЦК України регулює житлові відносини членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним та мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Зокрема, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи вищевикладене, позивачу необхідно зазначити вимоги позовної заяви, з посиланням на відповідні обставини та докази, визначивши зміст позовної вимоги і спосіб захисту.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог викладених у ст.ст. 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Суд звертає увагу, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Зазначені вище обставини входять до предмету доказування у спорах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а тому обов`язково мають бути відображені в позовній заяві та доданих до неї матеріалах.

На підставі наведеного, вважаю за необхідне залишити вказану позовну заяву без руху, надавши позивачеві строк для усунення її недоліків, викладених в мотивувальній частині цієї ухвали.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вимога суду про усунення недоліків позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У випадку невиконання вимог даної ухвали заява буде вважатись неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя: І. І. Тхорик