Дата документу 03.11.2021 Справа № 336/1918/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/1918/21 Головуючий у 1 інстанції: Жупанова І.Б.
Провадження № 22-ц/807/2477/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк» про зняття арешту з майна.

Позов мотивовано тим, що він набув право вимоги за договором іпотеки № 010/17-16/60/2 від 18 березня 2008р., який був укладений ОСОБА_2 із АТ «Райффайзен банк Аваль», на підставі Договору про відступлення прав за договором іпотеки від 25 червня 2020 року, укладеного ним із ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП», і є іпотекодержателем нерухомого майна, що є предметом цієї іпотеки, а саме: нежитлової будівлі - торгівельного павільйону літ. А, загальною площею 98,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При реалізації свого права іпотекодержателя на задоволення своїх вимог ним було з`ясовано наявність арешту, накладеного на все майно ОСОБА_2 , що заважає йому реалізувати відносно предмету іпотеки увесь належний обсяг своїх прав іпотекодержателя нерухомого майна. Вказаний арешт було накладено державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМУЮ Скрипником О.А. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.09.2015р. в рамках виконавчого провадження № 48567392. Підставою для відкриття виконавчого провадження № 48567392 був виконавчий лист № 755/11658/15-ц, виданий 16.07.2015р. за рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 2236/14 від 26 березня 2015 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором № 338-01108-К від 22 серпня 2008 року. У подальшому, в рамках процедури банкрутства АТ «Укрсоцбанк», право вимоги за цим договором було передано до АТ «Альфа-Банк», а згодом цю заборгованість вже повністю врегульовано через звернення стягнення на предмет іпотеки.

У свою чергу, вказане рішення третейського суду було скасовано за заявою ОСОБА_2 на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року у справі № 755/18981/15-ц, законність якої було підтверджено ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2016 року. Тому виконавче провадження № 48567392 було закрито державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМУЮ Скрипником О.А. 14.12.2015р. через повернення виконавчого листа ще до набрання вказаною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року законної сили, але запис із державного реєстру про накладення арешту вилучено не було. На підставі зазначеного вважає, що необхідності для збереження вказаного арешту майна ОСОБА_2 немає через скасування самої підстави для його накладення - рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 2236/14 від 26 березня 2015 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором № 338-01108-К від 22 серпня 2008 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд скасувати арешт та заборону відчуження, накладені на все майно боржника ОСОБА_2 , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.09.2015р., винесеної державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМУЮ Скрипником О.А. в рамках виконавчого провадження № 48567392, та відповідно виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про це обтяження від 30.10.2015 р. за № 11825940.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що він належним чином підтвердив свої правомочності іпотекодержателя майна ОСОБА_2 , а також ті обставини, що в інший спосіб, ніж за судовим рішенням, він позбавлений можливості зняти арешт з іпотечного майна, необхідність у збереженні якого відпала, але суд безпідставно послався на недостатність доказів вказаним обставинам.

Відзиву на апеляційну скаргу з боку відповідача не надходило, що не створює перешкод для апеляційного розгляду справи відповідно до приписів ч. 3 статті 360 ЦПК України.

Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про судове засідання 03.11.2021р., у це засідання не з`явились.

Спрямовані позивачу ОСОБА_1 судові повістки на адресу, яку ним зазначено в апеляційній скарзі, двічі повернулись без вручення йому із зазначенням поштовим працівником «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до вимог п. 3 ч. 8 статті 128 ЦПК України вважається врученням судової повістки у день вчинення такого запису у поштовій кореспонденції, у якій містилась судова повістка.

Учасники справи не спрямували будь-яких заяв та клопотань, зокрема, про відкладення апеляційного розгляду справи. Тому апеляційним судом розглянуто справу відповідно до положень ч. 2 статті 372 ЦПК України за відсутності учасників справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»

передбачено, що обтяження майна реєструється в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ч. 1 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, позивачем у справах про звільнення майна з-під арешту є особа, відносно якої на момент порушення справи є припущення, що вона є носієм суб`активно-

го права (власник та правомірний володілець), оскільки метою позову про звільнення майна з-під арешту є встановлення належності арештованого майна особі, відмінній від боржника. При цьому, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна.

Згідно з ч. 1 статті 375 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 3 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, зокрема, за положеннями ст.ст. 36, 37 цього Закону шляхом позасудового врегулювання.

Згідно з ч. 2 статті 24 ЗУ «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Судом встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.06.2015р. було задоволено заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 2236/14 від 26 березня 2015 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» по кредитному договору.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.09.2015р., прийнятою державним виконавцем Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ Скрипником О.А. на підставі виконавчого листа № 755/11658/15-ц, виданого 16.07.2015р., в межах відкритого виконавчого провадження № 48567392, накладено арешт на все майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить їй як боржнику.

Встановлено відповідно до наданої позивачем Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 220498766 від 14.08.2020р., що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить нежитлова будівля торгівельного павільйону літ. А, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на яку накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 48567392, виданої 04.09.2015, видавник: державний виконавець Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ Скрипник О.А.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 245910186 від 25.02.2021 року, житлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , належить на права одноосібної приватної власності АТ "Альфа-Банк".

Вище вказане рішення третейського суду було скасовано за заявою ОСОБА_2 на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року у справі № 755/18981/15-ц, законність якої було підтверджено ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2016 року.

01.03.2021р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про вилучення з державного реєстру запису про арешт майна ОСОБА_2 .

Згідно відповіді від 10.03.2021р. за №11197/7 на вказану заяву, державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМУЮ Скрипником О.А. 14.12.2015р. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначена підстава не передбачає зняття арешту з майна боржника.

Вказуючи, що в інший спосіб, ніж на підставі судового рішення, зняти арешт з належного ОСОБА_2 нерухомого майна, іпотекодержателем якого він є, не уявляється можливим, позивач просив зняти накладений державним виконавцем арешт та виключити відомості про обтяження цього майна з Реєстру.

Відмовляючи в задоволенні цього позову, суд виходив із того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували право власності ОСОБА_1 на спірне майно, яке він просить звільнити з-під арешту. При цьому, суд вказував, що наданих позивачем документів недостатньо для прийняття рішення про задоволення позову про зняття арешту з майна, оскільки в них відсутні докази набуття позивачем права іпотекодержателя цього майна. Крім того, суд вказував, що позивач не зазначив, яке відношення до предмету позову має квартира за адресою: АДРЕСА_3 , яка наразі належить на праві власності АТ «Альфа-Банк».

В апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що матеріали справи містять докази того, що він є іпотекодержателем нежитлової будівлі торгівельного павільйону літ. А, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , про що додатково надає договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, про який мається відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному реєстрі іпотек, на що не звернув уваги суд першої інстанції.

Перевіривши вказані доводи, колегія встановила, що з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 14.08.2020р. вбачається, що в ній мається інформація про державну реєстрацію іпотек щодо торгівельного павільйону літ. А по АДРЕСА_2 , згідно з якою іпотекодержателем цього об`єкту нерухомого майна на підставі рішення за індексним номером 53528238 від 10.08.2020р. зазначено ОСОБА_1 ( а.с. 9).

Тобто на час розгляду справи судом позивачем було підтверджено, що ОСОБА_1 є іпотекодержателем вказаного майна торгівельного павільйону літ. А, іпотекодавцем якого є ОСОБА_2 .

Крім того, вказані обставини та підстави набуття прав іпотекодержателя позивач підтвердив наданим до апеляційної скарги відповідним договором.

Так, згідно з договором від 25.06.2020р. про відступлення прав за договором іпотеки

№ 010/17-16/2 від 18.03.2008р., укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_1 , у зв`язку з укладенням сторонами договору відступлення права вимоги № 25-06/20/1 від 25.06.2020р. за кредитним договором № 010/17-16/1 від 18.03.2008р., що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником ОСОБА_2 , іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за договором іпотеки № 010/17-16/2 від 18 березня 2008р., що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 ( а.с. 55).

Згідно з п. 1.3 договору від 25.06.2020р., предметом іпотеки за договором іпотеки, право вимоги за яким відступається за цим договором є: нежитлова будівля торгівельного павільйону літ. А, площею 98,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, відбулось відступлення права вимоги як за основним договором кредитним договором № 010/17-16/1 від 18.03.2008р., так і за забезпечувальним договором іпотеки № 010/17-16/2 від 18.03.2008р. від ТОВ «ФК УКПФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 , боржником та іпотекодавцем у яких виступає ОСОБА_2 . Та це право ОСОБА_1 як іпотекодержателя пройшло державну реєстрацію.

Тому суд помилково вважав, що позивач не довів таке своє право у відношенні майна, що є предметом іпотеки, а саме: нежитлової будівлі торгівельного павільйону літ. А, площею 98,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Між тим, на стадії апеляційного провадження встановлено, що іпотекою торгівельного павільйону літ. А забезпечувався кредитний договір № 010/17-16/1 від 18.03.2008р., укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , а іпотекою кв. АДРЕСА_4 , належної ОСОБА_3 , забезпечувався кредитний договір № 338-01108-К від 22.08.2008р., укладений між АТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 .

Тобто у цій справі фігурують два кредитні договори, які уклала ОСОБА_2 з різними банками, та два договори іпотеки з різними вище зазначеними предметами іпотеки.

Виконавче провадження № 48567392 відкривалось на підставі виконавчого листа № 755/11658/15-ц, виданого 16.07.2015р. за рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 2236/14 від 26 березня 2015 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором № 338-01108-К від 22 серпня 2008 року. У подальшому, в рамках процедури банкрутства АТ «Укрсоцбанк» право вимоги за цим договором було передано до АТ «Альфа-Банк», а згодом цю заборгованість вже повністю врегульовано через звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_4 , належну ОСОБА_3 .

Та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.09.2015р., прийнятою державним виконавцем Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ Скрипником О.А. у вказаному виконавчому провадженні № 48567392, накладено арешт на все майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить їй як боржнику.

Тобто в цьому виконавчому провадженні виконувався кредитний договір № 338-01108-К від 22 серпня 2008 року, укладений з АТ «Укрсоцбанк», а останнім стягувачем за яким був АТ «Альфа Банк» ( а.с. 14).

В той час, як ОСОБА_1 набув права вимоги за кредитним договором № 010/17-16/1

від 18.03.2008р. та забезпечувальним договором іпотеки № 010/17-16/2 від 18.03.2008р.,

який було укладено з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого став ТОВ «ФК УКФІНАНС ГРУП».

Відповідно до роз`ясень, наданих в пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016р., позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).

В пункті 9 цієї постанови Пленуму зазначено, що за змістом частини четвертої статті 54 Закону «Про виконавче провадження» у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Звертаючи до суду з цим позовом, ОСОБА_1 визначив відповідачем АТ «Альфа-Банк» як правонаступника АТ «Укрсоцбанк», на користь якого виконувалось рішення у виконавчому провадженні, для забезпечення виконання якого накладався арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , в тому числі і на майно, що перебуває в іпотеці у забезпечення зобов`язань за іншим кредитним договором перед іншим кредитором, іпотекодавцем якого на час звернення до суду став ОСОБА_1 . А тому суд першої інстанції безпідставно вважав, що позивач не підтвердив свого права звільняти арештований предмет іпотеки з-під арешту у межах іншого виконавчого провадження, яке було закінчено у зв`язку із скасуванням рішення, що стало підставою для відкриття виконавчого провадження.

Однак, перевіривши за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості щодо об`єкту нерухомості, яким є торгівельний павільйон літ А за адресою: АДРЕСА_2 , а не за суб`єктом, як надано таку інформацію позивачем, колегія встановила наступне.

Так, за повідомленням іпотекодержателя ОСОБА_1 , серія та номер 2777, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В., 03.09.2021 припинено обтяження торгівельного павільйону літ. А у вигляді іпотеки з іпотекодержателем ОСОБА_1 .

Крім того, за договором дарування від 03.09.2021р. право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна набула ОСОБА_3 .

Отже, на час розгляду апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 вже не є іпотекодержателем вказаного нерухомого майна торгівельного павільйону літ. А по АДРЕСА_2 , з чим безпосереднього пов`язував свої позовні вимоги, а тому, встановивши, що на час ухвалення оскаржуваного рішення суду він таким правом був наділений, але суд вважав це право недоведеним, оскаржуване рішення відповідно до вимог п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позову з інших правових підстав.

Керуючись ст. ст. 374, 376, ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2021 року у цій справі скасувати, в задоволенні позов ОСОБА_1 відмовити з інших правових підстав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 листопада 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.