справа № 489/2591/21 провадження №2/489/1666/21
РІШЕННЯ

Іменем України

12 листопада 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретар судового засідання Сухно А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради (далі Департамент з надання адміністративних послуг), ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про визнання незаконним зняття з реєстрації місця проживання та поновлення реєстрації місця проживання

встановив:

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить визнати незаконним зняття її з реєстрації місця проживання з адресою: АДРЕСА_1 та поновити реєстрацію місця проживання за вказаною адресою, а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Як на підставу позовних вимог вказала, що на адвокатський запит від 05.02.2021 з відповіді Департаменту з надання адміністративних послуг дізналася, що 30.12.2020 її знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заяви, поданої новим власником ОСОБА_2 , у зв`язку із переходом до нього права власності за договором купівлі-продажу № 1745 від 10.12.2020. У грудні 2018 року ПАТ «Дельта Банк», в іпотеку якого була передана спірна квартира, звертався до суд із позовом про визнання її та членів її сім`ї - чоловіка ОСОБА_3 та малолітнього сина ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування квартирою та зняття з реєстрації за вказаною адресою. Проте, рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.10.2020 по цивільній справі № 489/7763/18 в задоволенні позовних вимог відмовлено, зокрема через недотримання процедури, передбаченої статтею 109 ЖК УРСР. Після чого, 10.12.2020 ПАТ «Дельта Банк» продав квартиру ОСОБА_2 .

Посилаючись на порушення встановленого законом порядку зняття з реєстрації місця проживання, внаслідок чого було порушено її житлові права, позивач звернулася до суду з позовом про захист своїх прав та їх поновлення.

Відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Мірошніченко А.В., надав до суду відзив на позов від 25.09.2021 в якому вказав на безпідставність доводів позивача та відсутність підстав для задоволення позову. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів про час реєстрації неповнолітньої дитини позивача, але наявне рішення суду від 23.10.2020 на момент винесення якого неповнолітній ОСОБА_4 не мав місця реєстрації. Таким чином, на момент проведення аукціону 16.06.2020 зареєстрованою в квартирі була лише позивач ОСОБА_5 . В матеріалах справи відсутнє і свідоцтво про народження ОСОБА_4 , що не дає можливості встановити його родинний зв`язок з ОСОБА_5 . Крім того, колишнім власником квартири ОСОБА_3 не було визнано недійним правочин на підставі якого 23.05.2017 ПАТ «Дельта Банк» набув право власності на спірну квартиру. Спірну квартиру відповідач ОСОБА_2 придбав 16.06.2020 на електронному аукціоні та 10.12.2020 з ПАТ «Дельта Банк» уклав нотаріально посвідчений договір її купівлі-продажу. Тому посилання позивача на порушення нотаріусом пункту 18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при посвідченні правочину, не є підставою для задоволення позовної заяви по суті, оскільки не має встановленого юридичного факту, яким визнано даний правочин недійсним по рішенню суду.

На думку представника відповідача позивач обрала неналежний спосіб захисту порушеного права, а докази на які вона посилається не доводять факту протиправних дій Департаменту з надання адміністративних послуг.

Крім того, згідно довідки Департаменту з надання адміністративних послуг від 30.12.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були зняті з реєстрації місця проживання на підставі документу, який свідчить про припинення підстав на право користування ними житловим приміщенням, а саме на підставі заяви нового власника.

Зазначає, що колишній власник житла ОСОБА_3 разом з родиною, систематично не сплачував комунальні послуги у спірній квартирі, що підтверджується непоодинокими рішеннями суду. Так як ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 власниками спірної квартири не були та не проживали як члени сім`ї власника у спірному житловому приміщенні, тому для укладення ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири згоди органу опіки і піклування не вимагається. Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 зареєстровані виробнича будівля у АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_3 , а тому дитина може проживати у квартирі батька.

Одночасно представник відповідача заявив клопотання про витребування у позивача копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , а Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради довідку про дату реєстрації неповнолітнього ОСОБА_4 у спірній квартирі та копію заяви на підставі якої його зареєстровано.

У відповіді на відзив від 04.11.2021 представник позивача вказала, що факт реєстрації за адресою спірної квартири підтверджується інформацією в протоколі електронного аукціону № UF-ЕА-2020-05-22-000011-d, де вказано реєстрацію позивача та її дитини, неповнолітньої особи 2006 року народження. Тому відповідач знав про зареєстрованих в квартирі осіб.

Зазначила, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розмінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням права на повагу до житла.

Так як рішенням від 23.10.2020 у справі № 489/7763/18 відмовлено в задоволенні позовних вимог банку, тому невірним є висновок відповідача, що договір купівлі-продажу квартири від 10.12.2020 є документом, що підтверджує втрату позивачем підстав користування житлом.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.05.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 05.05.2021 забезпечено позов шляхом встановлення заборони відповідачу ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти дії спрямовані на виселення позивача з спірної квартири.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справами.

Представник позивача надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та просила позовні вимоги задовольнити. У заяві вказала, що відповідно до статті 141 ЦПК України позивачем буде подана заява про відшкодування судових витрат, орієнтовний розмір яких наведено в позовній заяві.

Належне повідомлення відповідача про судове засідання підтверджується заявою його представника адвоката Мірошниченка А.В. від 08.11.2021 про розгляд справи за його відсутності, в якій він підтримав в повному обсязі подане ним раніше клопотання.

Також про розгляд справи сторони додатково повідомлялися шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб сайті судової влади.

Третя особа в клопотанні від 16.09.2021 просила розгляд справи здійснити за відсутності представника виконкому міської ради.

Відповідач Департаменту з надання адміністративних послуг причину неявки в судове засідання свого представника не повідомив, правом на надання відзиву на позов не скористався.

Ознайомившись із заявами учасників процесу та матеріалами справи, враховуючи, що розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, що не вимагає їх обов`язкової явки в судове засідання, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності її учасників та ухвалити рішення на підставі наявних в ній доказів, які є достатніми для вирішення спору.

Щодо клопотання представника відповідача адвоката Мірошниченка А.В. про витребування копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 та довідки про реєстрацію неповнолітнього ОСОБА_4 у спірній квартирі і копію заяви на підставі якої його зареєстровано, підстави для його задоволення відсутні так як предмет позову не стосується поновлення права користування житлом неповнолітнього ОСОБА_4 , а наявні у справі докази є достатніми для вирішення спору по суті.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Відповіддю Департаменту з надання адміністративних послуг від 17.02.2021 № 19.03.03-11/937/21, наданої на адвокатський запит представника позивача, підтверджується, що зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено Департаментом 30.12.2020 на підставі поданої новим власником житла заяви у зв`язку із переходом до нього права власності на житло за договором купівлі-продажу № 1745 від 10.12.2020.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна підтверджується, що квартира АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1745, на праві власності належить ОСОБА_6 .

Попереднім власником вказаної квартири на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 23.05.2014 було АТ «Дельта Банк», а до цього на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 29.08.2005 ОСОБА_3 .

Згідно матеріалів справи спірна квартира була предметом іпотеки та була передана ПАТ «Кредитпромбанк» в якості забезпечення зобов`язань ОСОБА_3 по кредитному договору № 01/1/012/08-Z від 04.02.2008.

У зв`язку із порушенням позичальником грошових зобов`язань утворилася заборгованість, через що ПАТ «Кредитпромбанк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було задоволено.

26.06.2013 між ПАТ «Кредитпромбанк» та АТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «Дельта Банк» набуло право вимоги до боржників ПАТ «Кредитпромбанк» та стало новим кредитором ОСОБА_3 .

23.05.2014 приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Миколаївської області Олефір М.Ю. на підставі акту державного виконавця про передачу майна стягувача в рахунок погашення боргу видано АТ «Дельта Банк» свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів на квартиру АДРЕСА_4 .

В грудні 2018 року АТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування вказаною квартирою та зняття їх з реєстраційного обліку.

Проте, рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.10.2020 по цивільній справі № 489/7763/18 в задоволенні позовних АТ «Дельта Банк» відмовлено. Рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили.

Згідно матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 купив на електронному аукціоні, що підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-05-22-000011-b, за результати якого між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 10.12.2020 укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири.

Із протоколу електронного аукціону № UA-EA-2020-05-22-000011-b вбачається, що оператором електронного аукціону було вказано про зареєстрованих в квартирі осіб, в тому числі неповнолітньої особи 2006 року народження.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 був обізнаний про придбання спірної квартири із зареєстрованими в ній особами, серед яких неповнолітня дитина.

Зняття позивача з 30.12.2020 з реєстрації місця проживання за адресою спірної квартири підтверджується доданими відповідачем до відзиву відповіддю Департаменту з надання адміністративних послуг від 30.12.2020 № 23050--037-08 відповідно до якої на дату її надання відсутні відомості про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначає позивач у позові, незалежно від зміни власника квартири, позивач зв`язок з квартирою не втрачала, вона є її фактичним місцем проживання та в ній вона була зареєстрована на момент проведення електронногоаукціону і до 30.12.2020, тобто зняття з реєстрації Департаментом з надання адміністративних послуг за заявою нового власника ОСОБА_2 , яку проведено без її згоди.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного правого регулювання.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та пункту 26 Правил зняття з реєстраційного обліку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, зняття з реєстраційного обліку відбувається за заявою самої особи та з інших визначених законом підстав, зокрема на підставі рішення суду.

Таким чином, зняття з реєстрації можливе за заявою особи, яка бажає знятись з місця реєстрації. Така заява подається особисто, або її уповноваженим представником.

Зазначене підтверджується і самим текстом заяви про зняття з реєстрації місця проживання, яка є додатком 11 до наведених вище Правил.

За відсутності заяви особи, яка бажає знятись з місця реєстрації, зняття з реєстрації можливе лише на підставі рішення суду про виселення або втрату особою права користування житлом.

Такий висновок суду відповідає наведеним нижче правовим висновкам Верховного Суду, врахування яких здійснюється судом відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Так, в постанові від 15.07.2021 по справі № 757/36194/19 (провадження № 61-4527св21) Верховний Суд при перегляді справи предметом якої були вимоги про визнання протиправним зняття особи з реєстрації місця проживання, зобов`язання поновити реєстрацію місця проживання та вселення в квартиру виходив з наступних правових висновків, вказавши: «У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2021 року по справі № 206/5355/18 (провадження № 61-6714св20) зазначено, що: відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожній особі гарантується окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18 лютого 1999 року).

Задовольняючи позовні вимоги про визнання дій Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо зняття з реєстрації місця проживання протиправними, поновлення реєстрації та вселення позивачів до квартири, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зробили правильний висновок про те, що судового рішення про позбавлення позивачів житла не існує, що виключає можливість зняття з реєстрації. Доводи касаційної скарги про те, що банк є власником квартири, а позивачами не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про законність обмеження банку у володінні та користуванні квартирою, є необґрунтованими, оскільки у банку не було законних підстав для примусового виселення та зняття з реєстраційного обліку позивачів.

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням (стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання»).

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.

Порядок проведення реєстрації та зняття з реєстрації визначають також Правила реєстрації місця проживання, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207.

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року по справі № 755/14304/19 (провадження № 61-13059св20) зроблено висновок, що відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та пункту 26 Правил зняття з реєстраційного обліку відбувається за заявою самої особи та з інших визначених законом підстав, зокрема на підставі рішення суду. Зняття з реєстрації дійсно відбувається за заявою, однак лише тієї особи, яка бажає знятись з місця реєстрації. Заява подається особисто, або її уповноваженим представником. Зазначене підтверджується і самим текстом заяви про зняття з реєстрації місця проживання. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що чинне законодавство не забороняє новому власнику звернутися до відповідного органу реєстрації з заявою про зняття з реєстрації місця проживання особи з наданням відповідних документів, які свідчать про припинення підстав на право користування такою особою житловим приміщенням чи відчуження житла. Такі висновки суду апеляційної інстанції спростовуються наведеними нормами законодавства. При цьому, посилання суду апеляційної інстанції про наявність у позивача на праві власності іншого житла ніяким чином не впливає на правомірність дій відповідача щодо зняття останнього із реєстрації місця проживання за відсутності його особистої заяви або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З такого ж тлумачення наведених вище норм виходив Верховний Суд у постанові від 02 червня 2021 року у справі №615/1011/19 (провадження №1428св21).».

В ході розгляду справи судом встановлено, що зняття з реєстрації позивача ОСОБА_1 відбулось з порушенням її прав на житло, за заявою іншої особи відповідача ОСОБА_2 який став новим власником спірної квартири.

При цьому, під час судового розгляду не встановлено правових підстав для позбавлення позивача права користування спірною квартирою та відсутні підстави для зняття її з реєстрації місця проживання.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що відповідачами порушено законодавство, що регулює порядок зняття осіб з реєстраційного обліку, що дає підстави для задоволення позову у повному обсязі, що відповідатиме відновленню порушеного права позивача, оскільки зняття з реєстрації відбулось за відсутності згоди останньої та відповідного судового рішення про виселення або втрату права користування спірним житлом.

Доводи представника відповідача про відсутність в матеріалах справи доказів реєстрації в спірній квартирі неповнолітньої дитини позивача, копії свідоцтва про її народження та інформації про точну дату реєстрації, так як і те, що батько дитини має інше нерухоме житло, що на думку вказаного представника не порушує прав неповнолітнього, суд до уваги не приймає, оскільки предметом позову є поновлення порушеного права позивача ОСОБА_1 , а не її дитини.

Твердження представника відповідача, що ОСОБА_2 є новим власником спірної квартири, не впливають на правомірність дій відповідача щодо зняття позивача із реєстрації місця проживання за відсутності особистої заяви останньої або судового рішення про виселення із житлового приміщення або позбавлення права користування ним.

Не є підставо для відмови в позові і інші доводи представника відповідача.

Щодо висновків Верховного Суду, на які посилається у відзиві на позов представник відповідача, їх до уваги суд не приймає, оскільки у справах яких вони стосуються, є відмінними підстави та предмет спору, а також фактичні обставини у порівнянні зі справою, яка розглядається.

Враховуючи наведене та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про порушення прав позивача, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом визнання протиправним зняття позивача з реєстрації за адресою спірної квартири та зобов`язання Департаменту з надання адміністративних послуг поновити реєстрацію позивача за вказаною адресою.

Так як позов задоволено повністю, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 908,00 грн., сплата якого підтверджується квитанцією від 20.04.2021 № 7186, та 454,00 грн. судового збору за забезпечення позову, що підтверджено квитанцією від 20.04.2021 № 7180, всього на загальну суму 1362,00 грн.

Щодо інших витрат, які очікує понести позивач у зв`язку із розглядом справи та орієнтовний розмір яких наведено у позові, то їх вправі позивач заявити в строки, передбачені частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Відповідно до частини сьомої статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Ухвалою суду від 05.05.2021 позов було забезпечено шляхом встановлення заборони відповідачу ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти дії спрямовані на виселення відповідача з спірної квартири.

У зв`язку із цим, так як позов задоволено, на підставі частини сьомої статті 158 ЦПК України заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання з квартири за адресою: АДРЕСА_5 , що здійснена Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради 30.12.2020.

Зобов`язати Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 .

Стягнути з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рівних частинах судовий збір в сумі 1362,00 грн., з кожного по 681,00 грн. (шістсот вісімдесят одна гривня 00 коп.).

Заходи забезпечення, встановлені ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.05.2021, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідачі: Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, , місцезнаходження: м.Миколаїв, вул.Адміральська,20;

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ;

третя особа: Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, місце знаходження: м.Миколаїв, вул.Адміральська, 20.

Повний текст судового рішення складено 12.11.2021.

Суддя І.В.Коваленко