Справа № 206/5109/21
Провадження № 2-з/206/88/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2021 м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Маштака К.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ

11.11.2021 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява про забезпечення позову до подання позовної заяви. Заява мотивована тим, що 18.05.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , діючий на підставі довіреності від імені свого батька ОСОБА_3 уклали попередній договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1 . Вартість майна визначена у розмірі 286 000 грн., що на момент укладення договору становило 11000 доларів США. В день укладання попереднього договору заявник сплатила ОСОБА_2 частку вартості майна 104 000 грн. 30.09.2019 ОСОБА_3 , в порушення вимог попереднього договору про купівлю-продаж садового будинку разом з земельною ділянкою, подарував вказаний будинок своєму сину ОСОБА_2 02.09.2021 заявник звернулась до нотаріуса Суховарової Н.В., яка зазначила, що до неї звернувся ОСОБА_2 та повідомив, що його батько скоро помре і необхідно швидко переоформити дачний будинок на нього і нотаріус це зробила. 12.02.2020 ОСОБА_2 будучи власником будинку уклав договір купівлі-продажу зазначеного будинку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , при цьому останні не відмовились від переоформлення на заявника будинку, після виплати їм відповідних коштів, на що заявник погодилась, оскільки їй та її дітям ніде було жити. В зазначеному будинку заявник мешкає з 15.06.2018 та в повному обсязі несе витрати. Кошти за домоволодіння заявник виплатила в повному обсязі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , але останні відмовляються переоформити на заявника будинок та прагнуть її виселення, вказуючи при цьому, що вони не бажають цього робити, оскільки в них є інший покупець. Враховуючи викладене, заявник змушена була звернутись до правоохоронних органів з відповідною заявою. 24.09.2021 ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за заявою ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження № 0000615 за ч. 2 ст. 190 КК України. У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 погрожують заявнику розправою та виселенням та мають на меті продати вказаний будинок, а її та її дітей викинути на вулицю, виникла необхідність звернутися з відповідною заявою про забезпечення позову до подачі відповідного позову до суду. Наступне відчуження нерухомого майна може в подальшому покласти на позивача тягар повернення цього майна від третіх осіб, що спричинить додаткові витрати для відновлення порушених прав. Арешт вказаного майна та заборона вчиняти дії відносно нього на час вирішення справи забезпечить його гарантоване збереження у відповідачів до набрання законної сили судового рішення. Не вжиття заходів забезпечення позову - реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Крім зазначеного житла, іншого житла заявник немає. Щодо зустрічного забезпечення позову, враховуючи характер правовідносин, котрі склалися між сторонами, заявник вважає за можливим просити суд не застосовувати зустрічне забезпечення, оскільки будь-яких збитків від забезпечення позову для відповідачів не очікується. Враховуючи викладене, заявник просила накласти арешт на нерухоме майно, а саме: садовий будинок АДРЕСА_2 , заборонивши ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на вказане нерухоме майно; заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії, окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову щодо нерухомого майна, а саме: садовий будинок АДРЕСА_2 ; накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0400 га з кадастровим номером :09:519:801, номер витягу НВ-020 від 12.02.2020 на якій розташований зазначений садовий будинок, заборонивши ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на вказану земельну ділянку.

Ознайомившись із змістом заяви про забезпечення позову, суд приходить до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, зміст і форма відповідної заяви про забезпечення позову має відповідати вимогам, викладеним у ст. 151 ЦПК України.

Дослідивши заяву про забезпечення позову суд вважає, що заяву слід повернути позивачу з наступних підстав.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

В порушення п. 2 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява не містить адреси електронної пошти третіх осіб.

В порушення п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову не містить предмету позову, що узгоджується з запропонованим у заяві видом забезпечення та обґрунтування необхідності такого забезпечення позову, оскільки із матеріалів долучених до заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви вбачається, що відповідно до п. 6 попереднього договору від 18.05.2018, укладеного між ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності від ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зазначено, що в разі необґрунтованого без поважних причин ухилення чи відмови від укладання договорів купівлі-продажу майна з боку ОСОБА_2 , який діяв в інтересах ОСОБА_3 , укриття факту майнового спору, недодержання терміну підготовки документів та терміну продажу або зміни ціни продажу майна, ОСОБА_1 має право звернутися до суду з вимогою про спонукання ОСОБА_2 , який діяв в інтересах ОСОБА_3 для укладення основного договору або повернення попередньо оплаченої частки вартості майна у сумі 104 000 грн. та відшкодування збитків на таку ж суму.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, також п. 4 вказаної Постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Як вбачається з вищезазначеного, не зазначення заявником предмету позову, що узгоджується з запропонованим видом забезпечення унеможливлює виконання судом обов`язку щодо пересвідчення в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а також унеможливлює надання судом об`єктивної оцінки щодо відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам.

Суд критично ставиться до твердження представника заявника щодо того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, адже до заяви не долучено будь-яких доказів щодо такого твердження.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Висновок суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника.

В порушення п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, яке є гарантією захисту прав та інтересів відповідача та має забезпечити відшкодування збитків відповідача, що можуть бути спричинені забезпеченням позову, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, оскільки підстави для застосування зустрічного забезпечення має вирішуватись судом, тоді як заявник має виконувати вимоги, передбачені п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, щодо зазначення необхідної інформації.

У принципі 7 доповіді Асоціації міжнародного права «Про забезпечувальні і запобіжні заходи в міжнародному цивільному процесі», ILA,1996) зазначається, що суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті застосування забезпечувальних заходів.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, то зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично це є збереженням існуючого стану «status-quo» між сторонами до ухвалення кінцевого рішення суду.

В той же час, згідно зі ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу вищенаведених норм ЦПК України вбачається, що метою застосування заходів зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування можливих збитків відповідачів, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Питання вжиття заходів зустрічного забезпечення вирішуються судом, який остаточно і визначає захід зустрічного забезпечення, який має бути вжитий в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Заявник не наділений правом на вирішення доцільності застосування зустрічного забезпечення, тобто вказані заходи застосовуються не за ініціативою заявника. Заявник зобов`язаний лише зазначити в заяві про забезпечення позову пропозицію щодо зустрічного забезпечення, зокрема, щодо розміру грошової суми, яку він може внести на депозитний рахунок суду. Дана пропозиція враховується судом при визначенні остаточного розміру зустрічного забезпечення. У разі якщо заявник не має можливості внести відповідну суму, він має повідомити суду поважні причини відсутності такої можливості.

Окрім цього, суд звертає увагу, що частинами 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову до подання позовної заяви не відповідає вимогам зазначеним у ст. 151 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви необхідно повернути заявнику, як таку, що не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 157, 260-261, 263, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя К.С. Маштак