22-ц/804/1942/21
264/5826/20

Єдиний унікальний номер 264/5826/20
Номер провадження 22-ц/804/1942/21
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

10 листопада 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Баркова В.М., Зайцевої С.А.

за участю секретаря Вороніної М.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Луганське обласне бюро судово-медичної експертизи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 травня 2021 року у складі суду Матвєєвої Ю.О., у цивільній справі про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

03 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи(надалі ЛОБСМЕ) про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява неодноразово уточнена, мотивована тим, що з 02.08.2001 в січні 2020 року по 03.06.2020 рік він знаходився у трудових відносинах з відповідачем. В день звільнення 03.06.2020 року відповідач письмово не повідомив його про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив їх виплату.

03.06.2020 року ним до ЛОБСМЕ було подано листок про тимчасову непрацездатність строком 9 днів, яка сталася в січні 2020 року, в період раніше наданої відпустки. У зв`язку із цим позивачу в той день же день від відповідача надійшов електронний лист, в якому зазначено, що по тимчасовій непрацездатності нараховано 12991,50 гривень, але розрахунку даних виплат надано не було.

Також 06.06.2020 відповідачем електронним листом був направлений наказ № 67-в від 03.07.2020 «Про продовження відпустки у зв`язку із хворобою», в якому зазначено, що у зв`язку з перебуванням на лікарняному під час тарифної відпустки та відсутністю його заяви про перенесення невикористаної частини відпустки на інший термін, подовжити ОСОБА_1 щорічну відпустку на 9 календарних днів.

В зазначений період позивач знаходився у відпустці по догляду за дитиною до 6 років. У зв`язку з наявним лікарняним, у позивача виникло право на 9 днів невикористаної відпустки, яке повинно було б виплачене відповідачем в день звільнення або на день після звільнення у якості компенсації.

Також 03.06.2020 позивачу від відповідача надійшов електронною поштою наказ № 68-в від 03.06.2020 «Про перенесення строку відпустки», в якому було зазначено, що у зв`язку з подовженням терміну відпустки ОСОБА_1 на кількість днів перебування на лікарняному, початок відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку перенести з 29.01.2020 на 07.02.2020 року, тобто, після закінчення щорічної відпустки, головному бухгалтеру зробити перерахунок відпускних.

З вказаними наказами позивача ознайомлено не було, його точку зору не з`ясовано. Позивачу із запізненням було виплачено оплату за тимчасову втрату працездатність, компенсацію за 9 днів невикористаної відпустки сплачено не було, розрахункові листи по цим виплатам позивачу не надано.

У зв`язку з чим просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за 9 днів невикористаної відпустки 12719,16 гривень та середній заробіток за весь період затримки розрахунку в сумі 154948,83 гривень, виходячи із розрахунку середньомісячної заробітної плати 14576,56 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з розрахункового листа позивача за червень вбачається, що йому були нараховані відпускні за 9 днів відпустки та оплата тимчасової непрацездатності.

Виплата всіх сум, належних при звільненні з загального фонду заробітної плати була здійснена наступного дня після звільнення, а допомога по тимчасовій непрацездатності, за рахунок Фонду, виплачена одразу після її надходження на цільовий рахунок ЛОБСМЕ.

Відсутність заборгованості відповідача по розрахунковим коштам та продовження щорічної додаткової відпустки на 9 днів, невикористаних у зв`язку із хворобою, стали підставою для висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації та середнього заробітку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та постановити нове, про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 21 травня 2021 року, суд першої інстанції без повідомлення його про дату судового засідання виніс оскаржуване рішення, чим позбавив його можливості заявити клопотання по справі.

Оскаржуване рішення має протиріччя із зібраними судом доказами, а саме з довідкою ЛОБСМЕ №06-03/139 від 18.02.2021 року, яка підтверджує факт того, що ЛОБСМЕ не нараховувало йому 9 днів відпустки в січні-лютому 2020 року.(т.1 а.с.149, 150)

Суд правильно визнав факт того, що 03.06.2020 року він звільнився та отримав трудову книжку та вже після звільнення подав листок про тимчасову втрату працездатності, у зв`язку з чим у нього і виникло право на 9 днів відпустки.

Суд посилаючись на видачу ЛОБСМЕ наказів №67-в «Про продовження відпустки у зв`язку із хворобою» та №68-в «Про перенесення строку відпустки», не надає уваги на дату їх створення 03.07.2020 року, тобто через місяць після його звільнення.

Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13.10.2020 році у справі №712/9213/18 не може бути застосовано до обставин, які були в даному конкретному випадку.

Звертає увагу, що відпустка повинна бути подовженою, а не зарахована в період, що вже минув, що унеможливлює її використання.

Вважає, що винесення рішення без врахування інших рішень за його позовами було передчасним. На період їх розгляду суд першої інстанції самостійно або за його клопотанням повинен був зупинити розгляд даної справи, але не повідомивши його про дату судового засідання, суд позбавив його можливості подати таке клопотання.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Позивач ОСОБА_1 в суд апеляційної інстанції не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання, призначеного на 11-30 годину 10.11.2021 року без його особистої участі.

Представник відповідача Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини, проте мають місце порушення норм процесуального права, яке стосується повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи, на що останній послався в апеляційній скарзі.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Наказом ЛОБСМЕ від 14 січня 2020 року №04-в ОСОБА_1 за основною посадою за період роботи з 01 липня 2019 року по 30 червня 2020 року надано частину щорічної відпустки, на 14 січня 2020 року, строком на 1 календарний день, з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу з підвищенням та відпустку за стаж роботи судового експерта з 15 січня 2020 року по 28 січня 2020 року включно, строком на 14 календарних днів.

Наказом ЛОБСМЕ від 15 січня 2020 року № 05-в ОСОБА_1 , завідувачу відділом комісійних судового-медичних експертиз, надано за основною посадою відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 29 січня 2020 року по 14 серпня 2020 року включно, строком на 199 календарних днів.

Наказом ЛОБСМЕ №44-ос від 03.06.2020 звільнено ОСОБА_1 , завідувача відділу комісійних судово-медичних експертиз, 3 03 червня 2020 року за власним бажанням, у зв`язку з переїздом, за ст. 38 КЗпП України. Всі види відпусток використані по день звільнення в повному обсязі.

Відповідно до повідомлення ЛОБСМЕ №06-22/68 від 03.06.2020, на день звільнення ОСОБА_1 03.06.2020 всі види відпусток використані ним у повному обсязі, у зв`язку із чим компенсація за невикористані дні відпусток відсутня.

Згідно з повідомленням ЛОБСМЕ № 06-22/69 від 03.06.2020 від ОСОБА_1 , після звільнення, проведення з ним остаточного розрахунку, видачі на руки трудової книжки, 03.06.2020 року, надійшов на оплату листок непрацездатності серії АГЮ № 619504, виданий «Білокуракинська багатопрофільна лікарня» на ім`я, що стало підставою того ж дня для нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності за листком непрацездатності серії АГЮ №619504 у загальній сумі 12991,50 грн.

Відповідно до протоколу №12 від 03.06.2020 засідання комісії із соціального страхування Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи, ОСОБА_1 підлягають оплаті 9 днів (в тому числі за рахунок Фонду 4 дні) непрацездатності з 20.01.2020 по 28.01.2020 на підставі листка непрацездатності АГЮ №619504; розмір допомоги 100%.

Відповідно до додатку до вказаного протоколу 03.06.2020 приблизно в 13-30 заступник начальника Данько В.В. передав інспектору з кадрів ОСОБА_2 листок непрацездатності АГЮ № 619504 на ім`я ОСОБА_1 , період непрацездатності з 20.01.2020 по 28.01.2020 року.

Рішенням членів комісії з соціального страхування даний листок долучено до протоколу № 12 від 03.06.2020. Враховуючи звільнення ОСОБА_1 03.06.2020 за власним бажанням у зв`язку з переїздом, видачу йому приблизно в 11-45 трудової книжки та всіх належних копій наказів та проведення повного розрахунку з зазначеним працівником, прийнято рішення зазначити в протоколі дату та час надходження листка непрацездатності на ім`я ОСОБА_1 та факт передачі зазначеного листка іншим працівником ЛОБСМЕ.

Наказом ЛОБСМЕ від 03 липня 2020 року № 67-в подовжено ОСОБА_1 , завідувачу відділом комісійних судового-медичних експертиз, щорічну відпустку за стаж роботи судового експерта, надану згідно наказу № 04-в від 14 січня 2020 року з 29 січня 2020 року по 06 лютого 2020 року строком на 9 календарних днів, не використані у зв`язку із хворобою.

Наказом ЛОБСМЕ від 03 липня 2020 року № 68-в перенесено ОСОБА_1 , завідувачу відділом комісійних судового-медичних експертиз, строк надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 29 січня 2020 року на 07 лютого 2020 року, після закінчення щорічної тарифної відпустки.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 74 КЗпП України передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки зі збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Вказані положення в повній мірі узгоджуються з положеннями статті 2 Закону України Про відпустки № 504/96-ВР(надалі Закон № 504/96-ВР).

Крім того, як ст. 80 КЗпП України, так і ст. 11 Закону № 504/96-ВР передбачено можливість продовження чи перенесення щорічної відпустки, що відбувається на вимогу працівника у разі, крім іншого, тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку.

У разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12 Закону № 504/96-ВР.

З аналізу вказаних норм законодавства можна зробити висновок, що конкретний період надання відпустки узгоджується між працівником та роботодавцем з урахуванням інтересів кожної сторони правовідносин.

Конкретні дні відпустки узгоджуються сторонами шляхом звернення працівника із заявою про надання відпустки та видання відповідного наказу роботодавцем.

Приписів щодо обов`язкового погодження продовження відпустки в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому законом порядку, під час тривалості відпустки та звернення працівника з відповідною заявою до роботодавця у випадку саме «продовження» відпустки зазначені норми не містять.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 712/9213/18 (провадження № 14-108цс20) дійшла висновку, що продовження щорічної відпустки в разі тимчасової непрацездатності працівника, що настала під час відпустки, відбувається автоматично, є обов`язком роботодавця, для виконання якого йому достатньо отримати від працівника повідомлення про тимчасову непрацездатність, засвідчене у встановленому порядку (тобто про наявність листа непрацездатності), незалежно від того, чи подав працівник відповідну заяву.

Відсутність заяви від працівника щодо продовження відпустки не може скасувати законодавчо встановлений обов`язок роботодавця продовжити відпустку на дні тимчасової непрацездатності.

З огляду на вказане доводи апеляційної скарги, що скаржуване рішення має протиріччя із зібраними судом доказами, а саме з довідкою ЛОБСМЕ №06-03/139 від 18.02.2021 року, яка підтверджує факт того, що ЛОБСМЕ не нараховувало йому 9 днів відпустки в січні-лютому 2020 року неспроможні. (т.1 а.с.149, 150)

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в своїх наказах № 67-в від 03.07.2020 «Про продовження відпустки у зв`язку із хворобою» та № 68-в від 03.06.2020 «Про перенесення строку відпустки», зазначив, що у зв`язку з перебуванням на лікарняному під час тарифної відпустки та відсутністю його заяви про перенесення невикористаної частини відпустки на інший термін, подовжити ОСОБА_1 щорічну відпустку на 9 календарних днів. У зв`язку з подовженням терміну відпустки ОСОБА_1 на кількість днів перебування на лікарняному, початок відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку перенести з 29.01.2020 на 07.02.2020 року, тобто, після закінчення щорічної відпустки. Головному бухгалтеру зробити перерахунок відпускних.

Доводи апеляційної скарги, що вказані накази були прийняті 03.07.2020 а не 03.06.2020, як належить, спростовується змістом позовної заяви в якій позивачем зазначено, що вказані накази були йому надіслані саме 03.06.2020, що свідчить про описку, а не про несвоєчасне реагування на отриманий лікарняний лист.

Доводи апеляційної скарги, що відпустка повинна бути подовженою, а не зарахована в період, що вже минув, що унеможливлює її використання - непереконливі.

По-перше позивач, передаючи відповідачу 03.06.2020 року через заступника начальника Данько В.В. листок непрацездатності АГЮ № 619504, виданий на ім`я ОСОБА_1 за період непрацездатності з 20.01.2020 по 28.01.2020 року, після свого звільнення, не висловив своїх побажань, щодо подальших дій відповідача з приводу виниклого питання.

Згідно вище зазначених норм закону, що робити з частиною щорічної відпустки, яка залишилася невикористаною внаслідок хвороби працівника: переносити її чи продовжувати роботодавець і працівник узгоджують між собою.

Проте, як вбачається з доводів позивача та матеріалів справи, останній самоусунувся від вирішення вказаного питання, більше того своїм звільненням він позбавив відповідача можливості прийняти інше рішення ніж продовжити відпустку після закінчення дії обставин які перешкоджали її використанню.

Згідно листа Мінсоцполітики від 31.01.2012 р. № 30/13/133-12, при продовженні відпустки у зв`язку з перебуванням на лікарняному, невикористана частина щорічної відпустки по закінченні тимчасової непрацездатності не використовується працівником самостійно, вона має бути надана роботодавцем.

Відповідач врахував вказані рекомендації та оформив новим наказом продовження відпустки, підставою для такого наказу був лікарняний лист.

По-друге, продовження відпустки відповідач здійснив з дати наступної після закінчення лікарняного. Продовження щорічної відпустки припало на відпустку, отриману позивачем по догляду за дитиною до 6 років, яка не є оплачувана та може бути для сторін трудових відносин безперешкодно, неодноразово перервана в межах термінів медичної довідки.

Доводи апеляційної скарги, що у разі продовження відпустки на 9 днів в січні -лютому 2020 у нього виникло право на 1 додатковий день щорічної основної відпустки, який підлягав компенсації жодним чином необґрунтовані.

Доводи апеляційної скарги, що позивачу незрозуміле нарахування оплати тимчасової непрацездатності розмір якого дорівнює 12991,50 грн, та відсутність перерахування вказаної суми на його рахунок непереконливі.

З табуляграми за червень 2020 року вбачається, що позивачу за рахунок відповідача нараховано лікарняні в сумі 6942,25грн та лікарняні за рахунок Фонду СС в сумі 5553, 80грн., добуток яких дорівнює 12991,50 грн. Їх розмір обчислений з урахуванням нової середньої зарплати для продовженої відпустки. Враховуючи усі належні податки, позивачу призначено до виплати та переховано відповідачем 5987,35грн платіжним дорученням №344 від 03.06.2020 року та 4470,82 грн платіжним дорученням №37 від 02.07.2020 року за рахунок Фонду СС.

Доводи апеляційної скарги, що 21 травня 2021 року, суд першої інстанції без повідомлення його про дату судового засідання виніс оскаржуване рішення, чим позбавив його можливості захистити свої інтереси є слушними.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і саме вказана обставина є підставою для скасування рішення та постановлення нового про відмову в задоволенні позовних вимог з вище перелічених обставин.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин доводи позивача про незаконність судового рішення є частково обґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, позивачем не надано.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням вимог чинного законодавства та повинно бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 травня 2021 року скасувати та постановити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: В.М. Барков

С.А. Зайцева