Провадження №2-н/369/801/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2021 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєва І.О., розглянувши матеріали цивільної справи №369/13120/21 за заявою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернопіль до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія «Укркомплексбуд» про видачу судового наказу,

ВСТАНОВИЛА:

21 вересня 2021 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява Квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернопіль до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія «Укркомплексбуд» про видачу судового наказу.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь який юридичний спір та будь яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною першою статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Проте поряд із предметним критерієм для визначення юрисдикції має враховуватися також суб`єктний критерій.

За змістом ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГК України учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно господарські повноваження на основі відносин власності.

Враховуючи, що заявник Квартирно-експлуатаційний відділ м. Тернопіль має ідентифікаційний код юридичної особи 08464162, боржником по справі є Будівельна компанія «Укркомплексбуд», має ідентифікаційний код юридичної особи 35703778, організаційно правова форма державна організація (установа, заклад), тобто сторони у справі є суб`єктами господарювання, а тому дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим суддя відмовляє у видачі судового наказу.

Оскільки заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог п. 4 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, тому суддя відмовляє у видачі судового наказу.

Розглянувши заяву та додані до неї документи, керуючись положеннями ст. ст. 19, 165, 186, 258, 260 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернопіль до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія «Укркомплексбуд» про видачу судового наказу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: І.О. Фінагеєва