Справа № 212/8270/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Крівцової І.В., за участі позивач ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у порядку спрощеного провадження в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

15 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просив змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.12.2010 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ј частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на тверду грошову суму 2000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з часу стягнення з нього аліментів на утримання сина у нього змінився сімейний стан, 06.07.2019 року він одружився та від шлюбу у нього ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 . Зазначає, що його дружина наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та весь тягар матеріального забезпечення лягає на нього. Також посилається на те, що ні він, ні його дружина не мають власного майна, зареєстровані у гуртожитку. Крім того, він у 2020 році вступив до вищого навчального закладу на платну форму навчання, термін навчання до 2024 року, що також потребує додаткових матеріальних витрат. Враховуючи викладене, вимушений звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою від 28 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач 25 жовтня 2021 року подала до суду відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначила, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Вважає, що відповідач не довів перед судом будь-які зміни у бік суттєвого погіршення матеріального стану з часу присудження з нього аліментів і що такі зміни є підставою для застосування ст. 192 СК України.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх з підстав викладених у позові, а також зазначив, що має батьків похилого віку, батько є інвалідом 2 групи, а мати перенесла тяжку операцію, що також вплинуло на його матеріальний стан.

Відповідач у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позов. Зазначила, що позивач має можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, матеріальний стан позивача не змінився із часу рішення суду про стягнення аліментів, доказів на підтвердження погіршення матеріального становища позивач не надав.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.7,17).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 2 грудня 2010 року з ОСОБА_1 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.10.2010 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.9).

ОСОБА_1 06 липня 2019 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 (а.с.15).

Позивач ОСОБА_1 має батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням (а.с.39).

Позивач ОСОБА_1 працює у ВП№6 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області на посаді старшого оперуповноваженого та отримує заробітну плату, яка за період з січня 2021 року по вересень 2021 року складає 135616,14 грн., розмір сплачених аліментів за вказаний період становить 27292,76 грн., що підтверджується довідкою про доходи №1528 від 26.10.2021 (а.с.46).

Відповідач ОСОБА_2 працює у ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області на посаді головного інспектора та отримує заробітну плату, яка за період з січня 2021 року по жовтень 2021 року складає 173243,31 грн., що підтверджується довідкою про загальний дохід (а.с.58).

Згідно щорічної декларації про доходи особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік ОСОБА_1 має грошові активи у розмірі 250 000 грн. (а.с.48-57).

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України).

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25.11.2020 у справі № 523/2927/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_1 сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частці від доходу позивача. Тобто у даних правовідносинах одержувачем аліментів є відповідач по справі, яким обрано спосіб стягнення аліментів у частці від доходу платника аліментів.

У відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Отже положеннями СК України передбачено право зміни способу стягнення аліментів з частки від доходу платника аліментів на тверду грошову суму лише за позовом одержувача аліментів.

Матеріалами справи підтверджено, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає разом із матір`ю ОСОБА_2 та остання є одержувачем аліментів від ОСОБА_1 на підставі рішення суду.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як вбачається з предмету позову позивачем обрано спосіб захисту його прав шляхом зміни способу стягнених аліментів з частини від його доходів на тверду грошову суму.

В той же час стаття 184 СК України визначає виключне право за стягувачем аліментів визначати спосіб стягнення у твердій грошовій сумі.

Також абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України визначає виключне право одержувача аліментів на зміну способів стягнення аліментів.

Вказані обставини свідчать про те, що позивачем ОСОБА_1 обрано невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки із позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів із частки від доходу платника аліментів на тверду грошову суму має право звернутись лише одержувач таких аліментів.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 181-184, 192, 273 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складений та підписаний 12 листопада 2021 року.

Суддя: О. Н. Борис