Провадження №2/523/5474/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"08" листопада 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Кащавцевої А.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами в яких просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловою площею в 19/100 частинах житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником вказаної вище частини будинку. Втім, на житловій площі зареєстрована колишня його дружина, яка у жовтні 2015р. виїхала з будинку та не проживає в ньому більше одного року без поважних на те причин. Як стверджує позивач в будинку відсутні речі належні відповідачці та він не перешкоджав та не перешкоджає останній у проживанні. На теперішній час реєстрація відповідачки в будинку порушує його право власності. Посилаючись на ст. 405 ЦК України позивач просить задовольнити її позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача пред`явлені позовні вимоги підтримав, просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи належним чином направлялись повідомлення за місцем її реєстрації. Згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації не проживає, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК).

За письмовою згодою представника позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву справа розглянута в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 19 серпня 1997р., належить на праві особистої приватної власності 19/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.11).

З представленої копії домової книги на житловій площі в спірній частині житлового будинку зареєстрована відповідач ОСОБА_3 , яка перебувала зі ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 1993р. по 02 грудня 2014р. Тобто, ОСОБА_3 зареєструвавши своє місце проживання на вказаній вище житловій площі, правомірно набула право її користування, як член сім`ї власника житлового будинку (а.с.10,12-14).

Факт не проживання ОСОБА_3 та відсутність її речей в спірній частині житлового будинку більше одного року, а саме з жовтня 2015р., підтверджується представленим актом, складеного та підписаного сусідами позивача, підписи яких були посвідчені представником ОСНМ «Слобідській» (а.с.15).

Показами допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_4 , який зазначив що він на протязі 2-3 років орендує у ОСОБА_2 житлову кімнату в спірній частині житлового будинку. На твердженнями свідка він жодного разу не бачив ОСОБА_3 , належні їй речі в будинку відсутні. В будинку проживає ОСОБА_2 та він, як наймач кімнати.

Під час розгляду справи судом не встановлено будь-яких перешкод у проживанні відповідачки в спірній частині житлового будинку.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі, регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003р.

Так, відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним в квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди користування цим приміщенням. Частина 4 цієї же статті вказує, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло нерушиме та гарантовано статтею 47 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, враховуючи доведеність з боку позивача того факту, що відповідач по справі понад один рік не проживає на спірній житловій площі без поважних на те причин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним житлом.

З боку відповідачки суду не представлено жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував доводи викладені позивачем.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003р. зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщення. Зазначена норма вказує на достатність рішення суду, яке набрало законної сили про визнання особи такою, що втратила право користування житлом для зняття її з реєстраційного обліку відповідним органом.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що пред`явлені позові вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 908,00грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,141,259,263-265,268,279,280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловою площею у 19/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 908,00грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача (ів), поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 08 листопада 2021р.

Суддя