У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 184/1995/20

Номер провадження 2-с/184/1/21

11 січня 2021 рокум. Покров

Суддя Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області Томаш В.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу по справі №184/1995/20, №2-н/184/138/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» заборгованості за спожиту електричну енергію та судового збору,-

ВСТАНОВИВ:

06 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про скасування судового наказу. В обґрунтування заяви зазначила, що не згодна з даним стягненням і тому просить суд скасувати судовий наказ, а також стягнути з заявника ТОВ «Полтаваенергозбут» на її користь судові витрати в сумі 113 грн. 50 коп. В обґрунтування вимог зазначає, що по-перше, житловий будинок та споруди за адресою: АДРЕСА_1 належав їй на праві власності з 30.04.2014 року в порядку спадкування, який залишився після смерті її батьків. Як при житті, так і після їх смерті з 1994 року вона була зареєстрована та постійно проживала в м. Покров (Орджонікідзе) Дніпропетровської області. Плануючи в подальшому продаж житлового будинку та ще до реєстрації права власності на нерухоме майно, 12.02.2014 року вклала з ПАТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» договір на постачання електроенергії. При укладанні договору з заявником надавала йому ксерокопію свого паспорту та ідентифікаційного коду, а тому вони і були залучені заявником до матеріалів справи. По-друге, в кінці червня 2016 року з метою купівлі спадкового будинку до неї звернулись ОСОБА_2 та її співмешканець ОСОБА_3 , які купили у неї будинок та вселились в нього відразу після надання нею 04.07.2016 року нотаріальної довіреності на право розпорядження будинком. В подальшому ОСОБА_3 згідно домовленості повинен був підписати договір з купівлі-продажу будинку зі співмешканкою ОСОБА_2 , так як в них на час підписання довіреності не вистачало грошей для нотаріального оформлення договору. Після продажу будинку вона повідомила всі служби, які надавали послуги з водо-газо-електро постачання про припинення нею користування послугами у зв`язку з продажем нерухомості. По-третє, відповідно до розрахунку заборгованості за спожиту електроенергію у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 борг в сумі 4280,00 грн. виник лише за період, починаючи з січня 2019 року по вересень 2020 року. За період з липня 2016 року по грудень 2018 року за користування послугами боргу в них не було, так як вони своєчасно сплачували за користування електроенергією. Після отримання судового наказу та з`ясування по телефону питання боргу з ОСОБА_2 вияснилось, що до теперішнього часу вона зі співмешканцем не оформили на себе право власності на будинок. Енергопостачальник у зв`язку з відсутністю документів з права власності на будинок відмовив їм в укладені договору на електропостачання, а тому ОСОБА_2 самостійно користувалась електроенергією, однак сплачувала ці послуги від її імені, про що вона не знала. Тільки 05.01.2020 року від державного реєстратора після отримання Інформаційної довідки їй стало офіційно відомо, що право власності на будинок до теперішнього часу значиться за нею. По-четверте, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, заявник ТОВ «Полтаваенергозбут» було зареєстровано 11.06.2018 року, з яким вона ніяких договорів не вкладала. В додатку, доданому заявником та направленому їй судом, знаходиться бланк договору про постачання електроенергії постачальником ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» універсальних послуг. Однак цей договір вона не підписувала і він взагалі не має дати, реквізитів споживача та підпису представника постачальника. 12.02.2014 року вона вкладала договір з ПАТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО», який відповідно до п. 9.1 договору укладався на 3 роки, тобто до 12.02.2017 року. По-п`яте, відповідно правил користування електроенергією обов`язковою умовою для постачання електричної енергії Споживачу є укладений в установленому порядку з оператором системи договору. Вона після фактичного продажу будинку припинила користуватись електроенергією. Заявник та його представники знали, що в будинку, починаючи з 04.07.2016 року, постійно проживають та користуються послугами без вкладення договору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак незважаючи на це та великий борг на протязі тривалого часу продовжував надавати їм послуги. Заявник мав право та був зобов`язаний при користуванні енергією без договору та великому боргу своєчасно припинити електропостачання, однак цього свідомо не зробив. Як стало відомо постачальник так і продовжує надавати послуги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і по теперішній час без договору та повної оплати. При спілкуванні з ОСОБА_2 та запевнила, що вона періодично сплачувала борг з 2019 по 2020 рік, а тому загальний борг значно менший, чим 4280 грн. По-шосте, Заявник безпідставно вказує, що він їй направляв претензію про сплату заборгованості. В додатку до заяви є претензія, яку заявник нібито направляв за адресою: АДРЕСА_1 , де вона ніколи не проживала. Разом з тим у заявника була ксерокопія її паспорту, в якому зазначена її адреса: АДРЕСА_2 , однак на цю адресу заявник не направляв будь-яку претензію. Вважає вимоги заявника необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, тому просить скасувати судовий наказ по справі №184/1995/20, 2н/184/138/20 від 17.12.2020р., виданого Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області.

Дослідивши заяву про скасування судового наказу, матеріали справи, приходжу до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.171 ЦПК України в разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Таким чином, беручи до уваги, що заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу за змістом та формою відповідає вимогам ч. 3-5 ст. 170 ЦПК України і подана з дотриманням строку, встановленого ч. 1 ст. 170 ЦПК України, у зв`язку з чим підстав для її повернення немає.

Крім того, наявність заяви про скасування судового наказу свідчить про незгоду боржника з цим наказом, а отже, про наявність спору.

За таких обставин суддя вважає необхідним судовий наказ скасувати.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 171 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу задовольнити.

Скасувати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце мешкання: АДРЕСА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» заборгованості за спожиту електричну енергію та судового збору, виданий Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області у справі №184/1995/20, номер провадження 2н/184/138/20 від 17.12.2020 року.

Роз`яснити стягувачу, що заявлені ним вимоги можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Копію ухвали направити для відома сторонам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш