Справа № 344/9653/20
Провадження № 22-ц/4808/93/21
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Єлісевич О.М.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Думич О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку квартири у порядку спадкування, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 16 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Шамотайла О.В. у м. Івано-Франківську,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку квартири у порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона з 26.02.1972 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Ними спільно в порядку приватизації житла набута квартира АДРЕСА_1 . 07.02.2011 року секретарем Угорницької сільської ради Івано-Франківської міськради посвідчено заповіт подружжя ОСОБА_5 . Відповідно цього заповіту здійснено заповідальне розпорядження згідно якого на випадок їх смерті квартира АДРЕСА_1 заповідається ОСОБА_2 . Після смерті чоловіка ОСОБА_4 09 листопада 2019 року, нею 28 квітня 2020 року подана заява про прийняття спадщини та 04 травня 2020 року заведена спадкова справа. 21 липня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. накладено заборону на вказану квартиру. 24.07.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вказує, що заповіт подружжя від 07.02.2011 року, посвідчений секретарем Угорницької сільської ради Івано-Франківської міськради є нікчемним, оскільки подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4 спірну квартиру не набули у шлюбі за рахунок спільних коштів, зазначена квартира не належить до спільного сумісного майна, тому вони не мали права складати заповіт подружжя. Заповіт не містить дати, часу та місця складання, а також відсутня інформація про те, ким він складений. Заповіт не підписаний особисто заповідачами, відсутні відомості про прочитання заповіту заповідачам вголос. Секратар Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області не мав повноважень на посвідчення заповіту. Просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та скасувати заборону на нерухоме майно; скасувати заборону на нерухоме мано, номер запису про обтяження 37417763, накладеною 21 липня 2020 року на однокімнатну квартиру, реєстраційний номер майна у реєстрі прав власності на нерухоме майно 6851359, адреса АДРЕСА_2 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 листопада 2020 року ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні позовної заяви.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що заповіт посвідчений органом місцевого самоврядування не у межах територіальної одиниці, де зареєстровані спадкодавці. Таким чином, не застосовано вимоги ст. 1257 ЦК України, відповідно до якої заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Подружжя ОСОБА_5 не мало права складати спільний заповіт подружжя щодо майна, яке не перебуває у спільній сумісній власності подружжя. Матеріалами справи доводиться, що квартира є приватизованою, а право власності на неї зареєстроване як спільне часткове. Безоплатна приватизація житлової площі за своїм правовим змістом не може вважатись придбанням майна за рахунок заробітку (доходу) подружжя, отже майно, набуте шляхом безоплатної приватизації, не може вважатись спільним сумісним майном подружжя. З 17.10.2008 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 і ОСОБА_4 був зареєстрований за цією адресою з 17.10.2008 року де проживав до моменту смерті. Таким чином, Угорницька сільська рада в особі її посадових осіб могла посвідчувати лише заповіти осіб, які є членами територіальної громади с. Угорники, в той час як ОСОБА_1 , ОСОБА_4 такими членами не були, а були членами територіальної громади м. Івано-Франківська.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, просять задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_2 подав заяву про визнання позову, просить розглядати справу без його участі.

ОСОБА_2 у встановленому законом порядку повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з наявних у справі доказів дійти переконливості щодо нікчемності складеного подружжям заповіту у суду не має підстав, подальші дії нотаріуса після смерті одного з подружжя, такими, що відповідають вимогам закону. Суд вважав, що подружжя чітко висловило свій намір на укладення заповіту подружжя з призначенням спадкоємця після їх смерті, при укладенні заповіту волевиявлення заповідачів було вільним, відповідало їх волі, доказів, що заповідачі не могли розуміти значення своїх дій та/або керувати ними суду не наведено, заповіт посвідчений відповідною посадовою особою

Висновок суду є передчасним і погодитись з ним не можна.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 26.02.1972 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , актовий запис №4 (а.с.10)

Відповідно до свідоцтва про право власності від 22.01.2009, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності у рівних долях.

07.02.2011 секретарем Угорницької сільської ради Івано-Франківської міськради посвідчено заповіт подружжя ОСОБА_5 , згідно до якого подружжям ОСОБА_5 зробленно спільне заповідальне розпорядження, а саме належна подружжю на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 на випадок смерті спадкодавців заповідається ОСОБА_2 (а.с.21).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 09.11.2019, актовий запис №1898 (а.с.23).

21 липня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Данилів Т.Д. накладено обтяження - заборону на нерухоме мано, номер запису про обтяження 37417763, на однокімнатну квартиру, реєстраційний номер майна у реєстрі прав власності на нерухоме майно 6851359, адреса АДРЕСА_2 .

Згідно постанови приватного нотаріуса Івано-Франківського нотаріального округу Данилів Т.Д. від 24.07.2020, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до частини першої статті 1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності.

Наведена норма закону дозволяє складання заповіту не однією особою, а двома, і вираження одночасно спільної волі двох осіб, а саме - подружжя. Такий вид заповіту може бути складений лише конкретно визначеними суб`єктами, тобто особами, які перебувають у зареєстрованому шлюбі. За заповітом подружжя спадкодавці заповідають тільки те майно, що набуте ними у спільну сумісну власність.

Згідно з частиною другою статті 1243 ЦК України у разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті.

Віддтак, предметом такого заповіту є майно, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і спадкування цього майна відбувається в декілька етапів: спершу успадковується частка у спільній сумісній власності одного з подружжя другим з подружжя, який його пережив, а після смерті останнього зазначене в заповіті майно успадковується спадкоємцями за заповітом. Тобто законом не передбачено право заповідачів на встановлення певних умов, за наявності яких виникає право на спадкування іншим подружжям, позбавлення його права на спадкування, передбачення заповідального відказу тощо, що дозволяється у випадку складання індивідуального заповіту.

Встановлено, що заповіт подружжя від 07 лютого 2011 року посвідчений секретарем Угорницькою сілкою радою, ОСОБА_8 .

Враховуючи положення статті 1 Закону України «Про нотаріат», до системи нотаріату України входять посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють визначене законодавством коло нотаріальних дій у пунктах, де немає нотаріусів.

Пунктом 2 частини другої розділу 1 «Загальні положення» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5 (у редакції від 08 січня 2007 року), нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Визначення терміну «виконавчий комітет» викладено у статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування» (далі - Закон), у редакції від 01 січня 2006 року, відповідно до якої виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами

Згідно зі статтею 38 Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад).

Відповідно до частини четвертої статті 50 Закону секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради.

Статтею 51 Закону визначено, що виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

Приписами правової позиції Верховного суду України від 20 лютого 2913 року в справі за № 6-2цс13 роз`яснено, що у силу статті статті 13-1 Закону України "Про нотаріат", пункту 11 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за № 283/8882, нотаріальний округ - територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце приватного нотаріуса. Нотаріальні округи визначаються відповідно до адміністративно-територіального устрою України. У містах з районним поділом округом діяльності нотаріуса є вся територія міста. У разі зміни адміністративно-територіального поділу України, в результаті якого розташування робочого місця приватного нотаріуса увійшло до іншого нотаріального округу, нотаріальна діяльність відповідних нотаріусів повинна бути зареєстрована в цьому нотаріальному окрузі. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених Законом.

Нотаріальна діяльність здійснюється нотаріусом в межах свого нотаріального округу незалежно від того, де знаходиться приміщення, яке є робочим місцем нотаріуса: в межах нотаріального округу або поза його межами.

Посвідчуючи 07.02.2011 секретарем Угорницької сільської ради Івано-Франківської міськради заповіт подружжя ОСОБА_5 , згідно до якого подружжям ОСОБА_5 зробленно спільне заповідальне розпорядження, а саме належна подружжю на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 на випадок смерті спадкодавців заповідається ОСОБА_2 , серетар сільської ради допустила порушення вимог ч.1 ст.1257 ЦК України, оскільки не звернула уваги, що цей заповіт нею посвідчено поза межами територіального округу, тому є нікчемним.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою стастатті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Частиною другою статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як роз`яснено у пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України, тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний - в силу припису закону.

Крім того, при розгляді позовів про встановлення нікчемності правочину із зазначених підстав необхідно враховувати, що ці норми передбачають загальну підставу для нікчемності правочину і застосовуються лише в тому випадку, якщо в ЦК України немає спеціальної підстави (норми) для цього.

Спеціальною нормою, яка регламентує підстави визнання заповіту недійсним або нікчемним є приписи статті 1257 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , приватизована ОСОБА_4 та ОСОБА_1 22 січня 2009 року під час перебування в зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до Закону України від 11 січня 2011 року № 2913 «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Зазначена норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України від 17 травня 2012 року № 4766 «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності 12 червня 2012 року.

Отже, з урахуванням наведених змін до СК України, правовий режим приватизованого державного житлового фонду змінювався.

При цьому лише в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року квартира , набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із державного житлового фонду, у тому числі приватизації, визнавалось спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така квартира належала до особистої приватної власності дружини або чоловіка, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 626/4/17 (провадження № 61-29004св18) та від 07 жовтня 2020 року у справі № 442/6318/17 (провадження № 61-833св20).

За таких обставин квартира АДРЕСА_1 , не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ураховуючи наведене, складений 07.02.2011 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відповідно ч.2ст. 1243 ЦК України спільний заповіт щодо розпорядження квартирою АДРЕСА_1 суперечить ст. 2157 ЦК України, так як зазначена квартира не належала подружжю на праві спільної сумісної власності, такий заповіт складений особами, які не мали на це права у такий спосіб розпоряджатись вказаним майном, тобто складений з порушенням вимог закону і є нікчемним.

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Вирішуючи даний спір та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції вищевказаних вимог закону не врахував і не звернув уваги, що відповідно до ст. 1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності, таким чином заповіт подружжя ОСОБА_5 від 07.02.2011 року, посвідчений секретарем Угорницької сільської ради Івано-Франківської міськради є недійсним.

ОСОБА_1 подала у шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_9 , а тому вважається такою, що прийняла спадщину.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 376 ЦПК України).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції тиким, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Згідно ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1,п.п.1,2 ч. 2 ст 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 230 грн згідно квитанції від 28 липня 2020 року, позовні вимоги підлягають задоволенню , то з ОСОБА_2 підлягає стягнення на користь ОСОБА_1 1 230 грн судового збору.

Крім того, ОСОБА_1 сплачено судовий збір за поданння апеляційної скарги у розмірі 1845 грн згідно квитанції від 24 листопада 2020 року, який також підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 16 листопада 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку квартири у порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка ОСОБА_4 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Скасувати обтяження - заборону на нерухоме мано, номер запису про обтяження 37417763, накладеною 21 липня 2020 року на однокімнатну квартиру, реєстраційний номер майна у реєстрі прав власності на нерухоме майно 6851359, адреса АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 230 грн витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви та 1845 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 06 січня 2021 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський