ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року м. Чернівці

Справа № 725/1195/21

Провадження №22-ц/822/1026/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І.М.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Герман Я.І.,

за участю:

заінтересована особа старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Борчук Юлії Юріївни,

стягувач ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Борчук Юлії Юріївни на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 вересня 2021 року, головуючий у І-й інстанції Іщенко І.В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Борчук Ю.Ю. звернулася до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі-Відділ) перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 725/1195/21 від 02 липня 2021 року, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 174 821,67 грн, що становить половину фактично понесених витрат на ремонт квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності.

08 липня 2021 року державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

В ході перевірки майнового стану боржника встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 16 лютого 1994 року, посвідченого Заленською М.В., старшим державним нотаріусом Третьої Чернівецької державної нотаріальної контори, належить нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна за боржником не виявлено. Однак встановлено, що відповідно до заочного рішення № 725/6577/15-ц, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці від 24 лютого 2016 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 .

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Отже, відсутність запису про право власності за ОСОБА_2 , 1/2 квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно перешкоджає виконанню рішення суду, унеможливлює звернення стягнення на майно боржника шляхом реалізації його з прилюдних торгів, обмежує право стягувача на своєчасне виконання рішення суду в розумний строк, ефективне виконання рішення суду.

Просив звернути стягнення на нерухоме майно боржника, а саме: 1/2 квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку не зареєстровано в установленому законом порядку, що належить боржнику ОСОБА_2 .

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 вересня 2021 року у задоволенні подання старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Борчук Ю.Ю. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Борчук Ю.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, винести постанову про задоволення подання.

Посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, доказ наявні в матеріалах справи не досліджені судом належним чином.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, у якому просить задовольнити апеляційну скаргу, оскільки боржник в добровільному порядку рішення суду про стягнення боргу не виконує, борг не повернув, здійснювані державним виконавцем заходи щодо пошуку майна боржника, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача, у ході яких виявлено належність боржнику на праві спільної часткової власності з стягувачем квартири по 1/2 кожному, однак боржником своя частка квартири не зареєстрована.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення старшого державного виконавця Борчук Ю.Ю., дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що з вказаним поданням державний виконавець звернувся, не провівши належним чином перевірку майнового стану боржника, зокрема щодо наявності у боржника рахунків в банках, а тому державним виконавцем не доведено факт того, що у боржника на час звернення до суду недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача, що в свою чергу підлягає обов`язковому доведенню, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» передбачено черговість звернення стягнення на майно боржника, відповідно до якої стягнення на нерухоме майно звертається в останню чергу.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам ухала суду першої інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі-Відділ) перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 725/1195/21 від 02 липня 2021 року, виданого Першотравневим районним судом міста Чернівці, про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 174 821,67 грн.

08 липня 2021 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першої статті 5 вказаного Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 48 цього Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з частиною третьою, четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частин десятої та одинадцятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно зі статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що боржник добровільно вимоги стягувача не задовольнив, борг не повернув, а державним виконавцем проведені усі можливі заходи за виконавчим провадженням, у тому числі надіслані інформаційні запити до відповідних установ, згідно з відповідями на які у боржника відсутнє зареєстроване за ним майно. Проте ці дії не призвели до задоволення вимог стягувача.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 лютого 2016 року у справі № 725/6577/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 . Тобто зазначеним рішенням суду встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частині кожному.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Однак право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за боржником ОСОБА_2 не зареєстровано.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення подання, оскільки державним виконавцем у повному обсязі вчинені виконавчі дії щодо встановлення наявності у боржника рухомого чи нерухомого майна, коштів, дотримані вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а саме проведено розшук нерухомого майна боржника, іншого майна не виявлено, з`ясовано відомості щодо наявності чи відсутності транспортних засобів, також державним виконавцем здійснено вихід по місцю реєстрації боржника для встановлення рухомого майна на яке можна звернути стягнення, проте вжиті державним виконавцем заходи недостатні для виконання рішення суду про стягнення боргу.

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував наведені норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, що призвело до неправильного вирішення справи. Суд не врахував, що борг ОСОБА_2 не повернула, державним виконавцем проведені усі можливі заходи за виконавчим провадженням для виконання рішення суду, а ОСОБА_2 не вчиняє дії щодо реєстрації за нею право власності на наявне нерухоме майно.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частини перша статті 376 ЦПК України).

Оскільки суд першої інстанцій неправильно застосував норми матеріального права, його рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

За таких обставин, є підстави для скасування ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 вересня 2021 року та ухвалення нового рішення про задоволення подання.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування судового рішення суду першої інстанції, тому з ОСОБА_2 на користь Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) слід стягнути сплачений ним за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Борчук Юлії Юріївни задовольнити.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Подання старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Борчук Юлії Юріївни задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, що належить боржнику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , з метою виконання виконавчого листа від 02 липня 2021 року, виданого на виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 травня 2021 року у справі №725/1198/21 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 174 821,67 грн, що становить половину фактично понесених ним витрат на ремонт квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) 2 270 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 11 листопада 2021 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак