Дата документу 09.11.2021 Справа № 331/4098/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/4098/20
Провадження №22-ц/807/2726/21
Головуючий в 1-й інстанції Світлицька В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів: секретарКрилової О.В., Полякова О.З., Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 24.10.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , відповідно до якого остання отримала кошти у розмірі 94 230,24 грн., із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01 % річних. Відповідно до п. 1.4.1. Кредитного договору № від 24.10.2014 року позичальник зобов`язаний повністю повернути банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання встановлені Кредитним договором не пізніше 24.10.2019 року. 13.06.2016 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 13/06/16, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 24.10.2014 р. 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу №29/01/19-2, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором. 18.02.2019 року ТОВ «ФК «Прайм Альянс» направило до ОСОБА_1 вимогу про погашення кредитної заборгованості, однак вимога не виконана, заборгованість не погашена. Посилаючись на зазначені обставини позивач, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № від 24.10.2014 року у розмірі 114 046,78 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 89 519,62 грн.; заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі у відповідності до ст. 625 ЦК України - 24 527,16 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2021 року, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що про порушення ОСОБА_1 кредитних зобов`язань позивач дізнався лише з моменту переходу права вимоги до компанії, тобто з моменту укладання договору факторингу 29 січня 2019 року. Направивши ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення заборгованості позивач змінив строк виконання кредитних зобов`язань і строки позовної давності повинні обчислюватися з 01.04.2019 року.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Кравченко О.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення у справі, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини, відповідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 жовтня 2014 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № , згідно якого банк надає, а позичальник отримує кредит на споживчі цілі в сумі 94 230, 24 грн. на строк 60 місяців - з 24 жовтня 2014 р. по 24 жовтня 2019 р., з розміром процентної ставки 0,01% річних.

Відповідно до п.1.2.1 договору, банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов Кредитного договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним Кредитним договором та Додатком № 1 «Графік платежів», що є невід`ємною частиною, а також виконувати умови Кредитного договору.

Відповідно до п.1.4.1 договору, позичальник зобов`язаний повністю повернути банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання встановлені кредитним договором не пізніше 24.10.2019 року.

13.06.2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу № 13/06/16, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора за Кредитним договором № від 24.10.2014 року.

29.01.2019 року, між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу № 29/01/19-2, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора за Кредитним договором № від 24.10.2014 року.

Згідно реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу № 13/06/16 р. вбачається, що станом на 13.06.2016 р. боржник ОСОБА_1 має 472 дні прострочення виконання зобов`язань, що становить менше 3 років, однак більше 1 року.

Згідно витягу з реєстру боржників - додатку 1 до договору факторингу № 29/01/19-1 від 29.01.2019 р. вбачається, що боржник ОСОБА_1 має 1 432 дні прострочення виконання зобов`язань, що в сумі становить понад 3 роки.

В матеріалах справи відсутні дані, що можуть свідчити про наявність подій за період 24.10.2014 р. по 29.01.2019 р., які б змінили строк виконання зобов`язання та зупинили перебіг позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення позивачем договору факторингу № 29/01/19-2 від 29.01.2019 р. сплив строк позовної давності, а тому вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 89519,62 грн. задоволенню не підлягають. Щодо стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у відповідності ст. 625 ЦК України, то дані вимоги є похідними від вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту. Крім того, до матеріалів додано результати розрахунку 3% річних за період 19.10.2017 - 19.10.2020 р. та витрат від інфляції за період листопад 2017 р. жовтень 2020 р. Даний розрахунок викликає сумнів, оскільки початок строку нарахування не співпадає із моментом виникнення у позивача права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку, а саме з моментом отримання права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором 29.01.2019 р.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується частково.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи містять докази на підтвердження наявності у відповідача невиконаних зобов`язань за кредитним договором № від 24.10.2014 року і такі докази стороною відповідача не спростовані.

Згідно положень ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Як вірно вказав суд першої інстанції, договори факторингу, за якими передавалося право вимоги за вказаним кредитним договором є чинними, і доказів на підтвердження іншого суду не надано.

Між тим, підстав для задоволення вимог позову не має внаслідок спливу строку позовної давності, про який заявлено відповідачем (а.с.53-56).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч. 4,5 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

24 жовтня 2014 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № , згідно якого банк надає, а позичальник отримує кредит на споживчі цілі в сумі 94 230, 24 грн. на строк 60 місяців - з 24 жовтня 2014 р. по 24 жовтня 2019 р., з розміром процентної ставки 0,01% річних.

11 квітня 2015 року «ОТП Банк» надіслав на адресу ОСОБА_1 лист-вимогу про погашення заборгованості, у якому вимагав достроково виконати зобов`язання за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги (а.с.58).

Вказану вимогу відповідач отримала 14 квітня 2015 року (а.с.57).

Отже, ПАТ «ОТП Банк» в силу положень ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання зобов`язання, який становить 30 днів з моменту отримання вимоги - до 14 травня 2015 року.

Відтак з 15 травня 2015 року почався перебіг строку звернення до суду за захистом свого порушеного права і сплинув такий строк 15 травня 2018 року. При цьому позивач звернувся до суду з позовом лише 27 жовтня 2020 року.

Заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до статті 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тобто після укладення 13 червня 2016 року первісним і новим кредитором договору факторингу за кредитними договорами, а в послідуючому договору факторингу від 29 січня 2019 року, для ТОВ «ФК «Прайм Альянс» строки звернення підлягають обчисленню так само, як і для ПАТ «ОТП Банк».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав спливу строку позовної давності, між тим мотиви такої відмови підлягають зміні у відповідності до зазначеного.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2021 року у цій справі змінити в частині обґрунтування мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 10 листопада 2021 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О.З. Поляков