Справа № 206/2526/21
Провадження № 2/206/956/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2021 м.Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Поштаренко О.В.

за участю секретаря судового засідання Дерця В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за позовною заявою Дочірнього підприємства «Північтепломережа» Комунальне підприємство «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2021 року представник позивача Дочірнього підприємства «Північтепломережа» Комунальне підприємство «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 16058,21 грн., суму інфляційних втрат нарахованих позивачем на суму заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 454,44 грн., суму 3% річних у розмірі 226,26 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 2270 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та надає зазначені послуги в тому числі і відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є відповідач ОСОБА_1 , проте остання не здійснювала оплату за надані послуги за період з 01.01.2020 по 01.04.2021, у зв`язку з чим заборгованість по квартирі за спожиту теплову енергію становить 16058,21 грн.

У зв`язку з чим, представник позивача просить задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 16058, 21 грн., інфляційні втрати розмірі 454,44 грн, 3% річних у розмірі 226, 26 грн., та понесені позивачем судові витрати у розмірі 2270 грн.

Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Поштаренко О.В. від 30 червня 2021 року, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Відповідач в судові засідання, які були призначені на 15.09.2021, 05.10.2021, 22.10.2021, 12.11.2021 не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься розписка з підписом останньої. Будь-яких клопотань на адресу суду не направляла. Своїм правом на написання відзиву ОСОБА_1 не скористалася.

Представник позивача ОСОБА_2 канцелярією суду 12.11.2021 подав заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити за його відсутності. Позовну заяву підтримав, та просив її задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Дочірнє підприємство «Північтепломережа» комунального підприємства «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради» є виконавцем надання послуг з постачання теплової енергії, та надає зазначені послуги в тому числі і відповідачу та нараховує плату за них, згідно затверджених тарифів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав вланості на нерухоме майно (а.п. 30-31).

Згідно з розрахунком нарахувань за послуги теплопостачання відповідач ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 16058,21 грн., за період з 01.01.2020 по 01.04.2021. (а.п. 5).

Разом з цим, за несплату послуг теплопостачання відповідачу було нараховано інфляційні втрати у розмірі 454,44 грн., та 3% річних у розмірі 226,26 грн., що підтверджується розрахунками, які містяться в матеріалах справи (а.п.6-8)

Враховуючи викладене, позивач є споживачем житлово-комунальних послуг.

Позивач звернувшись в суд з позовом, зазначає, що споживачу надавалися житлово-комунальні послуги, від даних послуг споживач не відмовлявся та продовжував їх фактично споживати, тобто між сторонами наявні договірні відносини.

Виходячи з постанови Верховного суду України від 20 квітня 2016 року, справа № 6-2991цс15 (споживачі зобов`язанні оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі).

Окрім того відповідач, отримуючи щомісячно рахунки жодного разу не звернувся із запереченням щодо боргу.

ОСОБА_1 тривалий час не виконує належним чином договірні зобов`язання та норми законодавства, щодо оплати за спожиті комунальні послуги в повному обсязі, у зв`язку з чим за період з січня 2020 року по квітень 2021 року утворилася заборгованість перед заявником за житлово-комунальні послуги, а саме за використання теплової енергії на суму 16058,211 грн.

Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.

Згідно з ч.5 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користується ними, а відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не підставою для звільнення споживача від обов`язку по оплаті за ці послуги. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного суду України у справі 6-2954цс15, постанова від 20 квітня 2016 року.

Дочірнє підприємство «Північтепломережа» Комунальне підприємство «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради, надавало споживачу послуги з централізованого опалення безперебійно та належної якості. Претензій з боку споживача щодо неякісного надання послуг не надходило. Отже, з моменту набуття права власності на квартиру відповідач отримує від позивача комунальні послуги, від наданих послуг не відмовляється, та фактично споживає їх.

Як вбачається з матеріалів справи, що між позивачем і відповідачем, що є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , склалися фактичні договірні відносини щодо надання житлово-комунальних послуг.

Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

З огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що останньою належним чином виконувалися обов`язки, щодо сплати наданих позивачем послуг, а також враховуючи, що позивачем доведено належними та достатніми доказами обґрунтованість заявленої до стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 16058,21 грн. за надані житлово - комунальні послуги, а тому позов підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 226,26 грн. та інфляційні витрати у розмірі 454,44 грн.

Відповідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

У зв`язку з простроченням оплати спожитих відповідачем житлово-комунальних послуг заявлені позивачем до стягнення 3 % річних у розмірі 226,26 грн. та інфляційні витрати у розмірі 454,44 грн. є обґрунтованими та правомірними.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним.

З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270 гривень.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,81,141,263-265 ЦПК України, ст. ст. 322,509,625 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги»,-

У Х В А Л И В :

Позов Дочірнього підприємства «Північтепломережа» Комунальне підприємство «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Дочірнього підприємства «Північтепломережа» Комунальне підприємство «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради (, місцезнаходження: вул. Феодосіївська, 7, м. Дніпро) заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 16058,21 грн., які перерахувати на р/р НОМЕР_2 в АТ «Укрсиббанк».

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Дочірнього підприємства «Північтепломережа» Комунальне підприємство «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради (, місцезнаходження: вул. Феодосіївська, 7, м. Дніпро) заборгованість за спожиту теплову енергію, а саме: суму інфляційних втрат нарахованих позивачем на суму заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 454,44 грн., суму 3% річних, нарахованих позивачем на суму заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 226,26 грн., суму судового збору в розмірі 2270 грн., які перерахувати на р/р НОМЕР_2 в АТ «Укрсиббанк».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: О.В. Поштаренко