Справа № 723/94/21
Провадження № 2/723/682/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд,

Чернівецької області

в складі: головуючого судді Пташник А.М.

за участю секретаря Полішенко С.П.

представника позивача Бутирської І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сторожинецького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про відшкодування моральної шкоди.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача - Сторожинецького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовує наступним.

12 грудня 2018 року вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області у справі №723/2336/17 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Ухвалено стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 85 000 грн. про що видано виконавчий лист.

24 квітня 2019 року Сторожинецьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області відкрито виконавче провадження №58980438. На час подання позову до суду рішення у справі №723/2336/17 в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача не виконано.

Через бездіяльність відповідача Сторожинецького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) позивач була змушена звертатись до Чернівецького апеляційного суду та Сторожинецького районного суду зі скаргами на дії та бездіяльність державного виконавця, які були задоволені. Таки ситуація призвела до завдання їй моральної шкоди.

Позивач просить суд стягнути з Сторожинецького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на відшкодування моральної шкоди в сумі 15 000 грн., в якості відшкодування судового збору в сумі 908 грн. та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 800 грн.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задоволити.

Представники третьої особи в судове засідання не з`явились, хоча і були повідомлені про час, місце та дату розгляду справи.

Від відповідача 02.02.2021 року надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти позовних вимог так, як вважав їх безпідставними і просив суд у їх задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

12 грудня 2018 року вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області у справі №723/2336/17 ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Серед іншого ухвалено стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 85 000 грн. моральної шкоди, про що видано виконавчий лист 27/03/2019 року.

24 квітня 2019 року Сторожинецьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області відкрито виконавче провадження №58980438.

Позивач звернулась до Сторожинецького районного суду Черніецької області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області та зобов`язання вчинити певні дії, а саме невиконання вироку Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2018 року у справі №723/2336/17 у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 85 000 грн. моральної шкоди.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 10.01.2020 року ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2019 року в частині відмови у визнанні неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецької області при виконанні вироку Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2018 року у кримінальній справі № 723/2336/17(виконавче провадження № 58980438) скасовано. Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецької області щодо виконання вироку Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2018 року у кримінальній справі № 723/2336/17 (виконавче провадження № 58980438) в частині вирішення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди.

Позивач повторно звернулась до Сторожинецького районного суду Чернівецької області зі скаргою на бездіяльність Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 30 квітня 2020 року суд ухвалив відмовити у задоволенні її скарги. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 30.09.2020 року ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2020 року скасовано та визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невиконання вимог ст.48 Закону України «Про виконавче провадження».

20 жовтня 2020 року Сторожинецьким районним судом Чернівецької області розглянуто цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії виконавчої служби та ухвалено визнати неправомірною постанову від 26.06.2020 року (ВП № 58980438) головного державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документа стягувачу.

Від відповідача 02.02.2021 року надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти позовних вимог так, як вважав їх безпідставними і просив суд у їх задоволенні відмовити посилаючись на те, що вживались всі заходи для виконання рішення суду. Факт відсутності активів у ОСОБА_2 та здійсненого обсягу проведеної роботи щодо вчинених виконавчих дій підтверджується здійсненими заходами щодо встановлення та арешту нерухомого та рухомого майна, а саме:

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - інформаційна довідка 194074486 від 20.12.2019 року та 240949668 від 19.01.2021року та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 63941246 від 24.12.2019 року.

Згідно вказаних даних слідує, що на нерухоме та рухоме майно були накладені обтяження, проте здійснити стягнення виявилось неможливим через відсутність у ОСОБА_2 нерухомого та рухомого майна, що свідчить про неможливість виконання рішення суду незалежно від волі відповідних державних органів чи уповноважених посадових осіб.

Заходами про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 вчинено подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - вих. N 704 від 19.01.2021 року. Рішенням Сторожинецького районного суду по справі № 723/148/21 від 20.01.2021 року в задоволенні вказаного подання відмовлено.

Згідно відповіді на запит № 94968026 від 25.01.2021 року наданий Державною прикордонною службою боржник ОСОБА_2 з 23.04.2019 по 24.01.2021 року державний кордон не перетинала.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб,інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

За статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про державну виконавчу службу» та Закону України «Про виконавче провадження».

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 вересня 2013 року у справа № 6-48цс13.

Згідно із частиною першою статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі » проти Італії», пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Європейський суд з прав людини в пункті 100 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» вказав, що існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірне тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди.

Статтею 11 Закону «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно ст.1 Закону України «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян, гарантованих Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 11 вказаного Закону державний виконавець несе відповідальність, передбачену законом за невиконання або неналежне виконання своїх службових обов`язків.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" судам роз`яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч.2 ст.87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, то суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14.

Разом з тим, пунктом 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральн1ої (немайнової) шкоди`судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

За змістом пунктів 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45, цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами.

Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Вказані кошти підлягають стягненню з Державної казначейської служби шляхом за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку з огляду на наступне.

Статтею 43 Бюджетного кодексу України передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно пунктів 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13квітня 2011року №460/2011 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Казначейства України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Казначейство України відповідно до покладених завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 4 Положення).

В силу пункту 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23 БКУкраїни бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 25 БК України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Покладаючи відшкодування завданої позивачам моральної шкоди на державу, суд лише зобов`язує казначейство як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку.

Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи, що позивач довів факт наявності моральної шкоди, що полягає у моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків, суд, виходячи із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності, стану здоров`я позивача, визначає задовольняє розмір моральної шкоди в сумі 15 000 грн.

Отже суд, системно аналізуючи норми діючого цивільного законодавства у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, дослідивши і належно оцінивши зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 1, 2, 79, 80, 81, 96,176,1166,1167,1172-1176 ЦК України, Закону України про державну службу, Закону України «Про виконавче провадження», Бюджетний кодекс України ст.. 25, 32, 43, ст. ст. 4-6, 76-81, 83,258-259, 268, 273, 354-356 ЦПК України, суд, -

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сторожинецького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з Сторожинецького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) м. Сторожинець вул.. М. Ватутіна буд. 11 , Код на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 жит. АДРЕСА_1 на відшкодування моральної шкоди в сумі 15 000 грн., на відшкодування судового збору в сумі 908 грн. та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 800 грн.

Повний текст рішення виготовлений 07 листопада 2021 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернівецького Апеляційного суду через Сторожинецький районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя Сторожинецького районного суду Пташник А. М.