Житомирський апеляційний суд
Справа №286/466/20 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №286/466/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 25 травня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Кулініча Я.В. у м. Овручі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк» або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути заборгованість у сумі 14 396,98 грн., яка складається із: тіла кредиту в сумі 1 040,17 грн., процентів за користування кредитом у сумі 9 520,05 грн.; комісії в сумі 2 675 грн. та штрафу - 500 грн. (фіксованої частини) і 661,76 грн. (процентної складової), який передбачений у п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулася до банку та підписала заяву №б/н від 11 червня 2008 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 1 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 належно не виконує свої фінансові зобов`язання, у зв`язку із чим утворилася вищевказана заборгованість.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 25 травня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 040,17 грн. та вирішено питання судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції у незадоволеній частині, Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в оскарженій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі. Наполягає на тому, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис ОСОБА_1 в заяві. Підписанням заяви позичальник приєдналася до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що разом становить самостійний кредитний договір. Із моменту підписання фізичною особою заяви між нею та банком укладено кредитний договір у порядку частини першої ст.634 ЦК України шляхом приєднання ОСОБА_1 до запропонованого кредитором договору. У даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано у декількох документах: в заяві позичальника і Умовах та правилах надання банківських послуг, а відтак кредитний договір укладений у письмовій формі та не суперечить вимогам законодавства України. Разом із позовною заявою банк надав суду копію заяви, яка містить узгоджену сторонами відсоткову ставку за користування кредитом, строки та порядок внесення коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, порядок та розмір сплати неустойки, що безпосередньо зазначено у тексті заяви та засвідчено підписом позичальника. Наполягає на тому, що сторонами досягнуто усіх істотних умов договору, про що банк надав відповідні докази, але суд першої інстанції на такі уваги не звернув. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, суд першої інстанції не мав підстав відмовляти у стягненні процентів за користування кредитом, ураховуючи, що при укладенні договору відсоткова ставка була визначена, про що зазначено у заяві позичальника. Суд фактично звільнив відповідача від обов`язку щодо сплати заборгованості за кредитним договором. Відмовляючи у стягненні процентів за кредитом, суд першої інстанції допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та поставив під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною фінансовою інституцією, що також наносить шкоду споживачам банківських послуг. Необхідність сплати боржником процентів кредитору передбачена статтею 169 Кодексу європейського договірного права - акта міжнародної приватно-правової уніфікації, одного з основних європейських кодексів цивільного права. Із урахуванням наявності в матеріалах справи заяви, підписаної позичальником, яка містить розмір процентної ставки, правові висновки, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17, не можуть бути застосовані.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Виходячи із принципу диспозитивності, апеляційний суд не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог, тобто в частині стягнення на користь банку тіла кредиту в сумі 1 040,17 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом, комісії та штрафу відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитом, комісії та штрафу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні з ОСОБА_1 договору АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 11 червня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом підписання останньою заяви (а.с.14).

У заяві сторонами досягнуто згоди щодо кредитного ліміту в розмірі 1 500 грн., базової процентної ставки за кредитом у розмірі 2% в місяць на залишок заборгованості та щомісячної комісії у розмірі 3,5%. У заяві також зазначено, що відповідач ознайомилася і погодилася з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила факт отримання нею інформації про умови кредитування у ПриватБанку, а також його місцезнаходження. У заяві зазначено про те, що ОСОБА_1 згодна із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

У підтвердження позовних вимог банком додано розрахунок заборгованості за кредитним договором, Умови та правила надання банківських послуг і виписку по рахунку, яка є доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами. У виписці зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів та погашення заборгованості, яка відповідачем належними доказами не спростована.

У заяві від 11 червня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 досягнуто згоди, зокрема, щодо процентної ставки за користування кредитним лімітом у розмірі 2% в місяць, або ж 24% в рік на залишок заборгованості, та щомісячної комісії в розмірі 3,5% (а.с.14 зворот). Проте, суд першої інстанції на дану обставину уваги не звернув та безпідставно вважав розміри процентної ставки та комісії не узгодженими сторонами.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором здійснений банком станом на 27 листопада 2019 року. Із розрахунку вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за процентами за користування кредитними коштами становить 9 520,05 грн. та за комісією - 2 675 грн.

Проте, апеляційний суд не може погодитися із наданим банком розрахунком заборгованості за процентами за користування кредитом. Із урахуванням заборгованості за тілом кредиту в сумі 1040,17 грн. за процентною ставкою 2% в місяць заборгованість ОСОБА_1 за процентами за користування кредитними коштами за період з 11 червня 2008 року по 27 листопада 2019 року (всього 4187 днів у періоді) не може перевищувати суму 2 861,47 грн. (1 040,17 грн. х 24% / 100% / 365 днів х 4187 днів = 2 861,47 грн.). У заяві про жодну прострочену ставку, зокрема 180% річних, не йдеться, а тому нарахування заборгованості з використанням такої є безпідставним.

Отже, із урахуванням узгодженої сторонами процентної ставки за користування кредитом, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку про те, що до стягнення з відповідача на користь банку підлягає 2 861,47 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом та 2 675 грн. комісії. У стягненні решти процентів за користування кредитом у сумі 6 658,58 грн. слід відмовити.

Пред`являючи вимоги про стягнення з відповідача штрафу в сумі 500 грн. (фіксованої частини) і 661,76 грн. (процентної складової), банк у позовній заяві послався на положення пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг.

За умовами пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених даним договором більше, ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Штраф у заяві від 11 червня 2008 року не прописаний. Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позову Умови та правила розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву від 11 червня 2008 року, а також те, що зазначений документ на момент підписання відповідачем заяви містив умови відповідальності за неналежне виконання умов договору саме у зазначеному в цьому документі розмірі та порядку нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг у редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення його позову.

Без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи і Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про відповідальність за неналежне виконання умов договору Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем. Отже, недодержання письмової форми кредитного договору щодо відповідальності за неналежне виконання умов договору не дає підстав розцінювати умови, прописані в Умовах і правилах, як невід`ємну складову частину змісту договору, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність домовленості між сторонами умов договору щодо штрафу.

Щодо посилань АТ КБ "Приватбанк" на нехтування судом першої інстанції при ухваленні рішення принципами оплатності кредитного договору, нанесення істотної шкоди усім споживачам банківських послуг, банку, порушення стабільності функціонування фінансового сектору держави, то колегія суддів звертає увагу на те, що у справах споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну, рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитними коштами, комісії підлягає до скасування з ухваленням у цій частині нового судового рішення, яким вимоги щодо процентів за користування кредитом задовольняються частково у сумі 2 861,47 грн.., а щодо комісії - у повному обсязі заявлених банком вимог. Рішення суду в частині відмови у стягненні решти заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 6 658,58 грн. і штрафом залишається без змін, що відповідає приписам ст.376 ЦПК України.

У силу приписів ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374,376,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 25 травня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами за користування кредитом, за комісією та в частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 2 861 грн. 47 коп., за комісією у сумі 2 675 грн. та 2 400 грн. 48 коп. судового збору.

Рішення у частині відмови у стягненні решти процентів за користування кредитом та штрафу (фіксованої частини та процентної складової) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Головуюча Судді: