Справа №: 343/2020/21
Провадження №: 2/0343/736/21
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2021 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області в м.Долина справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя,суд-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка просить визнати за нею, ОСОБА_1 , право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим , що 29.09.2015 вона уклала шлюб з ОСОБА_2 .

В період їх перебування у спільному шлюбі 06.02.2016 вона купила двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 у рідної сестри ОСОБА_3 .

Всі кошти на придбання вище вказаної квартири дали її батьки. Таким чином, незважаючи на те, що хоча квартира і була придбана нею в період шлюбу з відповідачем, це не є безумовною підставою для визначення її спільною власністю подружжя, а тому, вважає, що квартира є її особистою власністю, оскільки жодних коштів ні з їх з чоловіком спільного сімейного бюджету, ні з його особистих коштів, у купівлю даної квартири не було потрачено.

Саме через юридичну невизначеність права власності на квартиру вона дотепер не зареєструвала її в Єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Тому саме з метою встановлення справедливості і підтвердження її законних прав на вказану квартиру, як об`єкт її особистої власності, звертається до суду з даним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена судом (розписка-повідомлення а.с.22). В Долинський районний суд поступила заява , згідно якої позивачка просить справу розглядати за її відсутності. Позов підтримує, та просить задоволити його в повному обсязі (а.с.23).

Представник позивачки адвокат Кажук В.Б. (ордер серії ІФ №008620 а.с.11) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, хоч про дату, час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому Законом порядку ( розписка-повідомлення а.с.22). В Долинський районний суд поступила заява, згідно якої відповідач позов визнає. Просить справу розглянути у його відсутності (а.с.24).

Відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання позову.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача ,дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до вимог ст.392 ЦК України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ст. 60 СК України , що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Ч.1ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Таким чином, законом передбачена можливість оспорення презумції спільності майна подружжя.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі 29.09.2015 року зареєстрували шлюб у Долинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області за актовим записом № 232, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 22.11.2017, згідно з яким ОСОБА_4 після укладення шлюбу з ОСОБА_2 присвоєно прізвище « ОСОБА_5 »(а.с. 6).

Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 06.02.2016 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , остання придбала у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Відповідно до ч.2 Договору купівлі-продажу квартири від 06 лютого 2016 року, згідно технічного паспорту виданого 02 вересня 2004 року Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, квартира, що відчужується, складається з двох житлових кімнат. Загальна площа квартири 47,8 кв.м.,, житлова площа 31,6 кв.м.

Згідно з ч.4 даного Договору купівлі-продажу квартири, продаж цей за домовленістю сторін вчинено за 264736,00грн., які гроші покупець сплатила продавцю до підписання цього договору купівлі-продажу (а.с.7).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що спірна квартира була придбана за кошти, які особисто належали позивачці ОСОБА_1 , і цю обставину відповідач ОСОБА_2 визнав, про що свідчить подана ним заява про визнання позову.

Відповідно до вимог ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що заява про визнання вимог відповідача не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, беручи до уваги норми чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених позивачкою вимог, доведеність обставин, на які позивачка посилалась при зверненні до суду, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, ст.ст. 57, 60 СК України, керуючись статтями 78,81, 82, 206, 247, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя задоволити .

Визнати за ОСОБА_1 , право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителька АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , житель АДРЕСА_2 .

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш