Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 листопада 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Мельник Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

22.04.2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування заявленого позову сторона позивача зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилася дитина - ОСОБА_3 , батьком якої є відповідач. Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Після припинення відносин дитина зареєстрована та проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Батько дитини проживає окремо, аліменти стягуються у примусовому порядку.

Позивач вважає, що в інтересах дитини проживати саме з нею, оскільки у віці 2 років дитина потребує материнської опіки.

Посилається на те, що з боку відповідача чиняться постійні сварки та конфліктні ситуації з приводу місця проживання дитини. Врегулювати спір в досудовому порядку не вбачається можливим. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.05.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.08.2021 року третю особу - Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації замінено на орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримала, стверджувала, що саме позивач забезпечує належні умови життєдіяльності дитини, батька, який часто проявляє агресію, дитина побоюється.

В подальшому у судове засідання сторона позивача не з`явилася, до суду через канцелярію суду надійшла заява сторони позивача, з якої вбачається, що вона просить проводити розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся неодноразово в порядку, передбаченому процесуальним законом. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Третя особа у судове засідання також не з`явилася. 22.10.2021 року на електронну адресу суду надійшов висновок про визначення місця проживання дитини з супровідним листом, в якому зазначено про проведення розгляду справи без участі представника органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та прохання прийняти рішення в найкращих інтересах дитини.

Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_3 , батьком якого є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Після припинення відносин дитина зареєстрована та проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Батько дитини проживає окремо, аліменти стягуються у примусовому порядку, про що свідчить інформація з Автоматизованої системи виконавчого провадження.

Позивач вважає, що в інтересах дитини проживати саме з нею, оскільки у віці 2 років дитина потребує материнської опіки.

За положеннями ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. При цьому, згідно з ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Сторона позивача посилається на те, що з боку відповідача чиняться постійні сварки та конфліктні ситуації з приводу місця проживання дитини. Врегулювати спір в досудовому порядку не вбачається можливим.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Так, у судовому засіданні, призначеному на 30.09.2021 року, в якості свідка було допитано позивача, яка надала пояснення суду відносно того, що ОСОБА_2 проявляє агресію, чим лякає дитину, від матеріального забезпечення сина ухиляється. Забезпечує дитину належними умовами, займається його вихованням та розвитком лише вона.

Свідок ОСОБА_1 , яка є сестрою позивача, пояснила суду, що дитина проживає з матір`ю та повністю перебуває на її утриманні, умови для належного проживання та розвитку дитини забезпечені. Між сторона склалися конфліктні відносини. Відповідач зневажливо ставиться до позивача, проявляє насильницькі дії, а до дитини має взагалі байдуже відношення.

У наданому висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини (протокол засідання комісії № 20 від 22.09.2021 року) зазначено, що малолітній ОСОБА_4 постійно проживає з матір`ю, яка самостійно займається його вихованням та утриманням. Спеціалістами служби у справа дітей та сім`ї було проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що в квартирі чисто, прибрано, зроблений ремонт, наявні необхідні меблі, речі побуту та вжитку. Для малолітнього відведено окремий куточок, де створено всі належні умови для проживання та гармонійного розвитку.

Також у висновку мітиться інформація про те, що мати дитини, ОСОБА_1 , перебуває в декретній відпустці, офіційно працевлаштована, має стабільний дохід та створила всі умови для фізичного, духовного та розумового розвитку дитини.

Батько дитини - ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , був присутній на засіданні комісії та повідомив, що він не заперечує, щоб син ОСОБА_4 проживав з матір`ю, однак він бажає постійно спілкуватися з дитиною, брати участь у його вихованні та утриманні.

За наданим до суду висновком орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 .

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Суд звертає увагу також на те, що в Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 Конвенції проголошено правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини, при цьому діти мають право на належне спілкування та допомогу.

Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства.

Так, одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1).

Відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину.

Статтею 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Тобто, можна зробити висновок, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама прагнула до них.

Виходячи з вимог чинного законодавства та наявних у справі доказів, суд вважає, що проживання дитини з матір`ю буде відповідати її інтересам, а тому вимога позивача підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір у розмірі 908 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 1, 150-152, 154, 155, 157, 160, 161 СК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 908 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: