Постанова

Іменем України

10 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 572/1774/20

провадження № 61-8679св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Рівненського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Хилевич С. В., Ковальчук Н. М., Шимків С. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позову

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила встановити факт постійного проживання її та ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 станом на момент смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що спірні відносини між сторонами виникли з приводу спадщини, що відкрилася після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , адже ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті матері та отримала свідоцтво про право на спадщину без узгодження своїх дій з позивачем, хоча мати на час смерті проживала саме з нею.

Оскільки на момент смерті мати проживала разом з позивачем, хоча і не була зареєстрована разом з нею, і такий факт можливо встановити лише в судовому порядку, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Сарненський районний суд Рівненської області заочним рішенням від 02 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю заявлених вимог.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рівненський апеляційний суд постановою від 06 квітня 2021 року заочне рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2020 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив. Встановив факт постійного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 станом на момент смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова апеляційного суду мотивована доведеністю заявлених вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 22 травня 2021 року, ОСОБА_2 просить скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 303/1816/17.

На обґрунтування касаційної скарги заявник зазначає, що вона не погоджується з висновками апеляційного суду, адже висновки, яких апеляційний суд дійшов у постанові від 06 квітня 2021 року суперечать висновкам, які зробив Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 303/1816/17.

Апеляційний суд визнав постійним проживання ОСОБА_3 разом з позивачем з 22 лютого 2016 року до 31 січня 2018 року, не взявши до уваги те, що ОСОБА_3 перебувала там тимчасово та поза своєю волею, адже важко уявити, що у 90-річному віці людина добровільно залишить свою оселю.

Свідки підтвердили лише факт перебування ОСОБА_3 в одному житловому приміщенні з позивачем з 22 лютого 2016 року до 31 січня 2018 року, проте, вони не підтвердили, що ОСОБА_3 постійно проживала на момент своєї смерті з ОСОБА_1 .

Крім того, апеляційний суд розглядав апеляційну скаргу в порядку спрощеного позовного провадження, через що вона не забезпечила явку в судове засідання свідків, які підтвердили б правомірність її заперечень проти позову, водночас, позивач у справі своїм правом скористалася.

23 липня 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, який мотивований тим, що постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, адже їх мати проживала у позивача впродовж останніх двох років і її проживання було постійним, а не тимчасовим, бо з часу, коли вона її забрала з її ж будинку до себе, а це з 22 лютого 2016 року, вона до дня своєї смерті більше у свій будинок не поверталась і у ньому з 22 лютого 2016 року до 31 січня 2018 року не проживала. Весь цей час позивач доглядала за матір`ю і за її будинком.

Посилання ОСОБА_2 на те, що апеляційний суд не врахував висновків, які зробив Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 303/1816/17, є безпідставним, адже у вказаній справі було встановлено, що позивач періодично відвідувала своїх батьків з метою їх догляду та матеріальної підтримки і постійно з ними не проживала.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

19 липня 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 (дівоче - ОСОБА_1 ) є дочкою ОСОБА_5 і ОСОБА_3 .

08 грудня 2004 року ОСОБА_1 на підставі договору дарування подарувала ОСОБА_3 52/100 частини житлового будинку на АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом подання заяви до нотаріуса у шестимісячний строк прийняла її дочка ОСОБА_2 , яка є сестрою позивача, і на її ім`я видано відповідне свідоцтво про право на спадщину.

01 липня 2020 року нотаріус Сарненської районної державної нотаріальної контори листом № 455/01-16 відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про спадщину після смерті матері, посилаючись на необхідність надання судового рішення про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно з довідкою Сарненської міської ради від 26 червня 2020 року № 02/19-237 ОСОБА_1 дійсно доглядала за матір`ю ОСОБА_3 , яка постійно з 26 січня 2016 року проживала разом з нею без реєстрації на АДРЕСА_1 , до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вела спільне господарство.

ОСОБА_1 отримувала компенсацію за надання послуг особі з інвалідністю І групи ОСОБА_3 з 22 лютого 2016 року до 31 січня 2018 року (довідка УПСЗН від 22 червня 2020 року № 03/19-1-857).

Допитані в апеляційному суді свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підтвердили, що за два роки до смерті ОСОБА_3 проживала разом із ОСОБА_1 , яка її утримувала, годувала, вела спільний побут і господарство, а також у певних випадках обслуговувала та допомагала, адже спадкодавець хворіла.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не

підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 просила встановити факт постійного проживання її та ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 станом на момент смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81

ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що ОСОБА_3 з 22 лютого 2016 року до 31 січня 2018 року постійно проживала разом з ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 , апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 303/1816/17, оскільки у справі, на яку вказує заявник, суди встановили, що відвідування позивачкою своїх батьків з метою їх догляду та матеріальної підтримки мало періодичний характер, а у справі, яка є предметом касаційного перегляду, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_3 майже два роки проживала у позивача на АДРЕСА_1 .

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд здійснював розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, що позбавило її можливості забезпечити явку в судове засідання свідків, які підтвердили б правомірність її заперечень проти позову, водночас, позивач у справі своїм правом скористалася, висновків апеляційного суду не спростовують, адже всі справи розглядаються апеляційним судом у порядку спрощеного провадження.

У разі невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, проте учасник не позбавлений права заявляти і в апеляційному суді щодо забезпечення доказів, відповідно навівши аргументи неможливості цього у суді першої інстанції, що у деяких випадках може бути переконливо.

Інші аргументи касаційної скарги висновки апеляційного суду не спростовують, зводяться до незгоди з ними та необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.

Щодо клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача 820,00 грн витрат на правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи судом касаційної інстанції.

Згідно з актом приймання-передачі від 19 липня 2021 року до договору про надання правничої допомоги від 14 липня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 і фахівцем у галузі права ОСОБА_8 , загальна сума наданих послуг правничої допомоги, пов`язаної з підготовкою відзиву на касаційну скаргу, становить 820,00 грн.

Відповідно до частин першої - третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Ураховуючи відсутність доказів, що ОСОБА_1 надано адвокатом професійну правничу допомогу, клопотання про відшкодування витрат, пов`язаних з переглядом справи в суді касаційної інстанції, задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 137, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року залишити без змін.

В задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу відмовити.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов