Постанова

Іменем України

03 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 759/13784/19

провадження № 61-1024св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Русинчука М. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Святошинський районний в м. Києві відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргуОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року у складі судді Скрипник О. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Вербової І. М., Саліхова В. В., Шахової О. В.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення юридичного факту.

Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 народилась

ІНФОРМАЦІЯ_1 в сім`ї росіянина ОСОБА_4 та українки ОСОБА_5 .

У визначенні національності батька виникла помилка, оскільки за походженням він є «німець».

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 травня 2018 року встановлено факт неправильності запису про народження

ОСОБА_3 , що зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінградського районного управління юстиції у місті Києві

25 лютого 1977 року за № 602 в частині відомостей про національність батька дитини, зобов`язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції внести зміни до вищевказаного актового запису, а саме в графі «національність» розділу «відомості про батька» замість «росіянин» навести «німець».

З урахуванням зазначеного, оскільки її батько за національністю «німець», вона відповідно - «німкеня», тому для встановлення національної приналежності та підтвердження її німецького походження просила суд встановити факт, що вона - ОСОБА_3 є за національністю німкеня.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року, залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 .

Суди першої інстанції керувався тим, що чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національність батьків дитини чи осіб, що вступають в шлюб, тому заявником неправильно обраний спосіб захисту свого порушеного права.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що в судовому порядку не підлягають встановленню юридичні факти щодо належності особи до певної національності. Правильним способом відновлення порушеного права, якщо воно мало місце, може бути звернення до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану, а у разі відмови - оскарження відмови в судовому порядку. Таким чином, посилання скаржника на те, що в позасудовому порядку встановити факт приналежності до певної національності є неможливим, не спростовує висновків суду першої інстанції, так як заявником не вичерпано всі можливості встановлені законодавством для вирішення зазначеного питання,

а звернення до суду з такою вимогою є передчасним.

Аргументи учасників справи

У січні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву в повному обсязі.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що вона просила суд встановити юридичний факт того, що вона - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є за національністю «німкеня», та не просила вносити зміни до актів цивільного стану.

Встановлення факту національної ідентичності заявнику необхідне для реалізації особистих прав - підтвердження німецького походження її роду. В позасудовому порядку встановити факт приналежності до певної національності

є неможливим. В матеріалах справи є всі докази та підстави для встановлення факту належності заявниці до німецької національності, заявниця виросла

у родині, яка сповідує німецькі традиції та звички німецького народу, це не порушує права та інтереси інших осіб.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Суди встановили, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в сім`ї росіянина ОСОБА_4 та українки ОСОБА_5 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 травня 2018 року встановлено факт неправильності запису про народження

ОСОБА_3 , зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінградського районного управління юстиції у місті Києві

25 лютого 1977 року № 602 в частині відомостей про національність батька дитини, зобов`язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у місті Києві внести зміни до актового запису відділу державної реєстрації актів цивільного стану Ленінградського районного управління юстиції у місті Києві 25 лютого 1977 року № 602 про народження ОСОБА_3 , а саме в графі «національність» розділу «відомості про батька» замість «росіянин» навести «німець».

03 травня 2019 року реєстратором Святошинського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві внесено зміни до актів цивільного стану громадян, зокрема, щодо відомостей про національності батька дитини - ОСОБА_4 з «росіянин» на «німець».

Відповідно до частин другої, сьомої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У частині першій статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановіВерховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 503/246/19 (провадження № 61-11660свп20) зазначено, що «перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо)».

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України від 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності», відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності,

а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися

у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

У статті 11 Конституції України передбачено, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так

і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав

у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі

№ 398/4017/18 (провадження № 14-215цс19) зароблено висновки, що «відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином,

є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу. За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення у судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності».

Таким чином, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, як і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК Українисудове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тому оскаржені судові рішення слід скасувати та закрити провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 256, 400, 414, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року скасувати.

Провадження у справі № 759/13784/19 закрити.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук