справа №640/8710/19
провадження №2/619/254/21
У Х В А Л А

11 січня 2021 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Остропілець Є.Р.,

за участю секретаря судового засідання Суржкової В.В.,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 «Про стягнення заборгованості за розписками»,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дергачівського районного суду Харківської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за розписками.

11.01.2021 представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надав суду заяву в якій просить скасувати заходи забезпечення позову вжиті на підставі ухвали Київського районного суду м.Харкова від 26.06.2019.

В обґрунтування посилається на те, що в порядку забезпечення позову було частково задоволено клопотання позивача про забезпечення позову та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

При частковому задоволені заяви про забезпечення позову суд виходив з того, що ціна позову складає 400200 грн., позивач просить забезпечити позов відносно всіх чотирьох об`єктів нерухомого майна відповідача, однак забезпечення позов відносно всіх об`єктів не є співмірними із заявленими позивачем вимогами, тому суд забезпечив позов шляхом заборони відчуження лише відносно одного об`єкта нерухомості, який за ціною виставленого на продаж є найближчим до ціни позову, а саме приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 (виставлено на продаж за сума 657423 грн). Вартість майна на 257223 грн. більша розміру позовних вимог, таким чином у випадку виконання рішення шляхом звернення стягнення на житловий будинок відповідачу буде завдано збитків у вказаному розмірі.

Також, відповідно до оцінки даного майна його вартість, станом на 06.02.2020 складає 1 577 200 грн, що в декілька раз більше ціни позову. Окрім цього, надані позивачем докази начебто наміру продати майно, що стало підставою для вжиття заходів забезпечення позову, не відповідають дійсності так як: в оголошення зазначена недостовірна інформація, як щодо майна так і щодо осіб які здійснюють його продаж; відповідачі спільно не проживають, шлюб розірвано, відносини не підтримуються тому жодних спільних дій не вчиняють; майно на праві приватної власності належить відповідачу - ОСОБА_3 і придбано нею за її особисті кошти, даний факт встановлений рішенням суду. Наведене свідчить про те, що оголошення про продаж майна не відповідають дійсності, що фактично виключає підстави для вжиття заходів забезпечення позову. Факт фальсифікації доказів підтверджується тією обставиною, що позивачу було відмовлено у вжиттю заходів забезпечення позову, після чого появилися недовстовірні повідомлення про начебто продаж майна і одразу подано нова заява про забезпечення позову. Більше цього, кошти які зазначені в боргових розписках відповідач - ОСОБА_5 не використовував для задоволення інтересів сім`ї, а виключно для власних інтересів так як вже на той час у них із відповідачем ОСОБА_3 були погані взаємовідносини та окремі бюджети. З огляду на викладене враховуючи неспівмірність вжитих заходів забезпечення та можливих збитків внаслідок виконання рішення суду, які може понести відповідач вважає за необхідне скасувати вжитті заходи забезпечення позову.

У судове засідання представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, без фіксації технічними засобами.

Інші сторони по справі в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 26.06.2019 по справі №640/8710/19 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано за ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 .

В іншій частині заяви відмовлено.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 N9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд враховує, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі ст. 81 ЦПК, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дії відповідачів спрямовані на відчуження нерухомого майна, тому не доведено, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 N9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Крім того, відповідачі є ФОП, тому накладення арешту може перешкоджати господарській діяльності фізичної особи-підприємця.

Під арештом майна слід розуміти заборону розпорядження цим майном, а в певних випадках - і користування ним. Арешт майна може призвести до необґрунтованого обмеження права власника (ФОП) на реалізацію захищеного права володіння і користування вказаним майном, що може призвести до безпідставного заподіяння збитків, не обумовлених забезпечення балансу інтересів та рівності сторін у цивільному судочинстві, враховуючи, що відповідачі займається підприємницькою діяльністю.

При цьому, необхідно врахувати, що майно, на яке позивач просить накласти арешт, зареєстровано на праві власності за відповідачем ОСОБА_3 , яка грошові кошти у позивача не позичала, однак позивач стверджує про те, що вказані грошові кошти були отримані ОСОБА_2 та використані в інтересах сім`ї на спільний бізнес відповідачів-підприємців, тобто ці обставини необхідно доводити позивачу в ході розгляду справи. При цьому, позика у сумі 7500 доларів США бралась 17.03.2016 року на два тижні, а ОСОБА_3 стала займатися підприємницькою діяльністю з 06.10.2017 року. У розписках також не зазначено, на які цілі бралась позика.

Із розписок ОСОБА_2 від 17.03.2016 про отримання грошових коштів вбачається, що ОСОБА_3 згоди на укладення договору позики не давала.

Що стосується згоди одного з подружжя на укладення договору позики, така згода, за думкою Верховного Суду, не потрібна. Цей висновок зроблено Верховним Судом у справі №133/3928/14-ц (постанова від 27.11.2019 року).

Для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя. До того як позикодавець надасть кошти позичальникові (дружині або чоловікові) в останнього не виникає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошових коштів. Таким чином, той з подружжя, хто укладає договір позики (позичає кошти), не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин.

Відповідно до п.1-4, 10 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Таким чином, заява представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 158, 258-261, 354, 354 ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову - задовольнити.

Скасувати вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано за ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 , накладений ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 26.06.2019.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Є. Р. Остропілець