РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2021р. Херсонський міський суд Херсонської області

у складі: головуючої судді Зуб І.Ю.,

при секретарі Щербань А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № HEТ0GA00001911 від 07.06.2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 22250,00 доларів США на термін до 07.06.2017 р., зобов`язалася повернути його та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісію, а також інші витрати в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Позивач свої зобов`язання перед позичальником виконав належним чином, надавши останній грошові кошти. Однак позичальник взяті на себе зобов`язання не виконує, внаслідок чого станом на 16.10.2014 р. виникла заборгованість в розмірі 78389,31 доларів США, яка складається із: 19604,26 доларів США - заборгованості за кредитом; 21492,59 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 2690,82 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 34601,64 доларів США - пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором. На підставі вищевикладеного, враховуючи заяви про уточнення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 19510,23 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.10.2020 р. складає 552334,61 грн. за кредитним договором № HEТ0GA00001911 від 07.06.2007 року; стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Зазначила, що банк звернувся до суду в межах строку позовної давності, був зустрічний позов.

Позивачем подано заяву про застосування строку позовної давності й відмову в задоволенні позову. В якій зазначено, що строк позовної давності слід відраховувати з дати набрання чинності рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 05.08.2009 року, а саме 16.08.2009 року. Тобто строк позовної давності сплив 16.08.2009 року. При виконанні даного рішення Банк отримав задоволення своїх вимог за даним кредитним договором за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності, підтримали заяву про застосування строків позовної давності.

На запитання суду представник позивача пояснила, що відповідно до розрахунків, відповідач перестала сплачувати кошти за кредитним договором 27.08.2009 року.

Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Ухвалою судді Комсомольського районного суду м. Херсона від 16.01.2015 року відкрито провадження у справі.

16.04.2015 року Комсомольським районним судом м. Херсона постановлено рішення про задоволення позову.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 15.07.2015 року змінено в частині рішення суду першої інстанції, зменшено суму стягнення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.10.2015 року скасовано рішення суду першої інстанції від 16.04.2015 року та рішення суду апеляційної інстанції від 15.07.2015 року, справу направлено на новий розгляд суду першої інстанції.

При скасуванні даних судових рішень, суд касаційної інстанції, звернув увагу, зокрема, на необхідність дослідження питання щодо перебігу строків позовної давності.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2015 року обрано новий склад суду.

22.12.2015 року відповідач звернулась до суду із зустрічною позовною заявою.

10.03.2016 року ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона об`єднано зустрічний позов із первісним в одне провадження.

02.06.2016 року обрано новий склад суду, що вбачається з протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 03.06.2016 року прийнято справу до провадження.

07.03.2017 року обрано новий склад суду, що вбачається з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, на підставі розпорядження № 1019/17 від 03.03.2017 року.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 09.03.2017 року прийнято справу до провадження.

06.04.2020 року обрано новий склад суду, що вбачається з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, на підставі розпорядження № 01-09/2600/20 від 06.04.2020 року.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 07.04.2020 року прийнято справу до провадження та призначено підготовче засідання.

23.07.2020 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.09.2020 року визнано явку представника позивача в судове засідання обов`язковою.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.01.2021 року залишено без розгляду первісний позов.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22.01.2021 року відмовлено в задоволенні зустрічного позову.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 19.05.2021 року ухвалу суду першої інстанції про залишення первісного позову без розгляду від 22.01.2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Згідно із ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності із положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними (ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Зігдно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, і договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК України).

Відповідно ж до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.1 ст. 1054 ЦК України).

У свою чергу, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина перша статті 1049 ЦК України установлює обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок ( ч.3 ст. 1049 ЦК України).

Між сторонами укладено кредитний договір №HET0GA00001911 від 07.06.2007 року.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 05.08.2009 року у справі № 2-2304/09 задоволено позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Комсомольського ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №HET0GA00001911 від 07.06.2007 року та вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки й виселити осіб, які проживають у житловому буднику.

Даним судовим рішенням встановлено факт укладення кредитного договору, факт визнання ОСОБА_1 отримання кредиту та факт наявності заборгованості.

Дане рішення суду є чинним, що вбачається з матеріалів справи Комсомольського районного суду м. Херсона № 2-2304/09.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій щодо виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії вчинено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення.

Позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення заборгованості з відповідачки 11.12.2014 року. Після ухвалення судового рішення 05.08.2009 року у справі №2-2304/09 відповідачем добровільно заборгованість за кредитним договором №HET0GA00001911 від 07.06.2007 року не сплачувалась. Враховуючи, що судове рішення від 05.08.2009 року не оскаржувалось, то відповідачем правильно зазначено, що рішення набуло чинності. Проте датою набуття ним чинності є 17.08.2009 року, а не 16.08.2009 року, тобто наступний робочий день.

Наведене свідчить, що про наявність заборгованості відповідача по кредитному договору банку було відомо при зверненні до суду у 2009 році, з 2009 року відповідач добровільно не виконувала умови договори щодо погашення заборгованості. Тому відрахування строку позовної давності з 17.08.2009 року суд вважає прийнятним.

Факт звернення відповідача із зустрічним позовом 22.12.2015 року про визнання кредитного договору недійсним, не свідчить про переривання строку позовної давності, оскільки факт оспорювання кредитного договору не свідчить про його виконання або про визнання боргу.

Так, суд погоджується з твердженням відповідача, що банк звернувся до суду з даним позовом із пропуском встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

За таких обставин, а також з урахуванням того, що відповідачкою заявлено про застосування позовної давності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з підстав пропуску строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Згідно із ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 79, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено (враховуючи кількість робочих та вихідних днів) 08.11.2021 року.

СуддяІ. Ю. Зуб