Справа № 667/6950/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області

в складі: головуючого судді Єпішина Ю.М.,

секретар судового засідання Сауляк Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні подання старшого державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) про тимчасове обмеження у прав виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло подання старшого державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Яндра Т.А., про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.

Подання мотивовано тим, що на виконанні Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) знаходиться виконавче провадження 48867433 з виконання виконавчого листа №667/6950/14-ц, виданого 16.03.2015 року про стягнення пені за прострочку сплати аліментів у розмірі 32963,40 грн. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виконавцем на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явився, про причини неявки виконавця не повідомив. Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику на праві власності належать транспортні засоби, які оголошено у розшук, однак боржник рішення суду не виконує. Згідно відповіді ДФСУ/ПФУ боржник доходи не отримує. Боржник неодноразово виїжджав за межі України, ухиляється від виконання рішення суду. Враховуючи, що рішення суду не виконано, боржник неодноразово виїжджав за межі України, ухиляється від виконання рішення суду, що призвело до вжиття відносно нього заходів примусового виконання, а саме: тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.В судове засідання державний виконавець не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву, у якій подання підтримала, просила його задовольнити, розгляд справи провести без її участі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подання не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для виконання на всій території України (ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

Примусове виконання рішення покладено, зокрема, на державну виконавчу службу і здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у тому випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Судом встановлено, що на виконанні Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) знаходиться виконавче провадження №48867433 по виконанню виконавчого листа №667/6950/14-ц, виданого 16.03.2015 року Комсомольським районним судом м.Херсона, про стягнення з ОСОБА_1 неустойки (пені) у розмірі 32719, 40 грн., за прострочку сплати аліментів на користь ОСОБА_2 .

01.10.2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження, про що винесено відповідну постанову, копії якої 03.11.2015 року за вих. №27839 направлено сторонам виконавчого провадження.

Згідно відповідей Пенсійного Фонду України № від 02.07.2020 року та № від 02.07.2020 року, наданих на запити державного виконавця №82557264, №82557263 від 02.07.2020 року, інформації щодо працевлаштування боржника не знайдено, пенсії не отримує.

З відповіді Державної фіскальної служби України від 02.07.2020 року вбачається, що фізичну-особу підприємця знято з обліку у контролюючих органах.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №217977380 від 28.07.2020 року, боржнику ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , належить Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 та на праві приватної власності йому належить житловий будинок АДРЕСА_2 , на земельній ділянці площею 508 кв.м., на які відділом державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м.Херсоні накладено арешт.

Відповідно до відповіді на запит №82557305 від 02.07.2020 року Міністерства внутрішніх справ України, боржнику належить транспортний засіб «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI» номерний знак НОМЕР_2 .

Згідно відповіді на запит до Державної прикордонної служби України №87010499 від 24.09.2020 року, боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово перетинав державний кордон України.

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Згідно положень даного Закону громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках; якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ також застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у звязку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у ЄСПЛ не погодився з владою РФ з питання додержання в результаті накладення обмеження на право заявника залишати свою країну принципу згідно якого таке обмеження має бути необхідним в демократичному суспільстві в контексті п. 3 ст. 2 Протоколу №4 Конвенції. Більше того Європейський Суд вказав, що необхідність додержання цього принципу закладена і в національному законодавстві, яке не передбачає автоматичного накладення таких обмежень.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом певного строку, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження (висновки Верховного Суду України, узагальнення судової практики щодо розгляду подань про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року).

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Дії державного виконавця щодо встановлення місця проживання боржника, розшуку майна боржника не можуть свідчити про ухилення боржника від виконання зобов`язань. Вказані дії проводяться державним виконавцем незалежно від ухилення чи не ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду. Виклики та вимоги державного виконавця боржникові не вручені, тому відсутні підстави для визнання боржника таким, що саме ухиляється від виконання судового рішення.

Долучена державним виконавцем копія акту від 15.06.2020 року в якому зазначено, що боржник з`явився на прийом до державного виконавця, ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, йому було роз`яснено наслідки не виконання рішення суду та надано банківські реквізити для сплати боргу, не містить в собі підпису ОСОБА_1 , і не є належним доказом на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Таким чином, оскільки державним виконавцем не надано належні та об`єктивні докази на підтвердження ухилення боржника від виконання зобов`язання, у суду не має правових підстав для задоволення подання державного виконавця.

Крім того, слід зауважити, що звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

З огляду викладене, суд дійшов висновку, що подання є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) про тимчасове обмеження у прав виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа відмовити за необґрунтованістю.

Ухвала може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається через Херсонський міський суд Херсонської області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії ухвали суду.

Суддя Ю.М.Єпішин