ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/3133/20 Головуючий у 1-й інстанції: Салтан Л.Г.
Провадження № 22-ц/807/337/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11січня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що вона проживала із відповідачем ОСОБА_1 у квартирі за спільною адресою. В силу похилого віку та проб-лем зі здоров`ям мала досить обмежене коло осіб для спілкування, не вміла та не вміє корис-

туватися банкоматами, у тому числі, і знімати готівку. А тому відповідач могла здійсню-вати транзакції в несанкціонованому порядку з її картрахунку, на який надходила пенсія, маючи на меті умисел на незаконне привласнення (збагачення) грошових коштів позивача.

ОСОБА_1 безпідставно використала її грошові кошти в сумі 1710 грн., які були сплачені нею 07.09.2019р. на користь ТОВ «ДІАЦЕНТР» за оплату наданих відповідачу послуг, а також безпідставно отримала майно - грошові кошти позивача в сумі 38 100 гривень, що були переведені у готівку відповідачем шляхом несанкціонованого (безпідставного) доступу до банківського рахунку позивача в АТ «КБ «Приватбанк» через мережу банкоматів банку за транзакціями за картковим рахунком № НОМЕР_1 , вчиненими у наступні дати: 05.01.2019р.; 05.02.2019р.; 01.03.2019р. - 2 транзакції; 09.03.2019р.; 17.03.2019р.; 06.04.2019р. - 2 транзакції; 05.05.2019р.; 10.06.2019р.; 05.07.2019р.; 05.08.2019р.; 15.08.2019р.; 23.08.2019р.; 06.09.2019р. - 2 транзакції; 12.09.2019

р. - 2 транзакції; 05.10.2019р.; 06.11.2019р.Загальна сума переведених у готівку через мережу банкоматів АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів за період січень 2019 - листопад 2019 року складає 38 100 гривень, які позивач просила стягнути з відповідача.

В подальшому доповнила позов вимогами про стягнення інфляційних втрат в сумі 1461,44 грн. та 3 % річних в сумі 1294 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 1710 гривень, безпідставно отримане майно в сумі 38 100 гривень; інфляційні втрати позивача у розмірі 1461,44 гривні; 3 % річних у розмірі 1264,67 гривні; судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 814,23 грн., а всього стягнути - 42 035, 34 гривні.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,

в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неправильним встановленням обставин у справі, що сталося через неправильну оцінку наданих сторонами доказів, внаслідок чого висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом розглянуто справу у її відсутності, хоча мались поважні причині її неявки до судових засідань; не допитано її як свідка під присягою; не викликано її свідків; позов ініційовано не самою ОСОБА_2 , а її дочкою ОСОБА_4 ; рішення ґрунтується на припущеннях; судом не враховано, що сторони у справі проживали однією сім`єю та мали спільний бюджет, а зняті нею кошти з картки позивача витрачались на спільні сімейні потреби, зокрема, і на утримання самої позивачки.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що не є перешкодою відповідно до ч. 3 статті 360 ЦПК України для апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною бабусею відповідачки ОСОБА_1 , з якою в період з січня 2019р. по грудень 2019р. мешкали за однією адресою : АДРЕСА_1 , у якій зареєстрована позивач ( а.с. 9).

ОСОБА_2 є пенсіонером за віком та отримує пенсію, яка надходить на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на її ім`я в АТ КБ «Приватбанк» на підставі угоди № SAMDNWFC6 від 04.08.2014р.

Згідно з довідкою Хортицького відділення Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 13.01.2020р. ОСОБА_2 з липня по грудень 2019р. нараховувалась та виплачувалась пенсія за віком у розмірі 3 779,05 грн. ( а.с. 69).

Банківська картка позивача у період з січня по грудень 2019 року перебувала у володінні відповідачки ОСОБА_1 , яка розпоряджалася грошовими коштами, що надходили на рахунок позивача, на власний розсуд, при цьому будь-які правочини між сторонами не укладалися.

07.09.2019р. за банківським рахунком позивача здійснена транзакція на суму 1710 гривень щодо оплати послуг ТОВ ДІАЦЕНТР (Юридична адреса: м. Запоріжжя, вул. Козака Бабури (Жукова), 9.

Згідно відповіді ТОВ «ДІАЦЕНТР» від 29.07.2020р. ( отриманої на запит представника), сплачені 07.09.2019р. карткою № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 1710 грн. є оплатою за надані медичні послуги ОСОБА_1 . Тобто за вказаною інформацією вбачається, що вигодонабувачем у вигляді отримання послуги (послуг) за вищевказаною транзакцією, яка фактично здійснювалась не позивачем, є відповідач ОСОБА_1 , яка оплатила надані їй медичні послуги.

Докази підтвердження повернення зазначеної суми позивачеві відповідач не надала та не підтвердила, що зазначена сума була отримана з відома позивача.

Також судом встановлено, що у період з січня по грудень 2019р. з карткового рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк» на підставі угоди № SAMDNWFC6 від 04.08.2014р., було здійснено ряд операцій по зняттю готівки в мережі банкоматів банку, вчинених у наступні дати: 05.01.2019р. - на суму 3200 грн.; 05.02.2019р. на суму 500 грн.; 01.03.2019р. - 2 транзакції на загальну суму 300 грн.;09.03.2019р. на суму 2200 грн.; 17.03.2019р. на суму 4000 грн.;06.04.2019р. - 2 транзакції на загальну суму 3800 грн.;05.05.2019р. на суму 5500 грн.; 10.06.2019р. на суму 3600 грн.; 05.07.2019р. на суму 3900 грн.; 05.08.2019р. на суму 1000 грн.;15.08.2019р. на суму 200 грн.;23.08.2019р. на суму 1200 грн.; 06.09.2019р. - 2 транзакції на загальну суму 1200 грн.;12.09.2019р. - 2 транзакції на загальну суму 3000 грн.;05.10.2019р. на суму 300 грн.;

06.11.2019р. на суму 4200 грн.

Загальна сума переведених у готівку через мережу банкоматів АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів за період січень 2019 - листопад 2019 року, складає 38100 грн., яку позивач визначає як безпідставно отримані відповідачем грошові кошти, а всього відповідачем отримано матеріальних благ за рахунок позивача у грошовому еквіваленті на сумує 39 810 гривень.

Суд першої інстанції, встановивши всі вище перелічені обставини, визнав, що жодної правової підстави для набуття вказаних грошових коштів у відповідачки не малось, оскільки вона не є та не була уповноваженим представником позивача, не укладала з нею будь-яких правочинів, а тому ці кошти є такими, що безпідставно отримані відповідачем з рахунку позивача, оскільки доказів, що позивач надавала дозвіл на розпорядження її пенсійними коштами, відповідач суду не надала, а матеріали справи не містять. Зважаючи на те, що доказів щодо повернення позивачу цих коштів не мається, суд у відповідності до вимог ст.ст. 1212, 1213 ЦК України стягнув ці кошти з відповідача на користь позивача разом із нарахованими 3 % річних та інфляційними втратами, а також судові витрати, пропорційно до задоволених вимог позивача.

В апеляційній скарзі відповідач, насамперед, наголошує на тому, що суд розглянув справу у її відсутності, не відклавши розгляд за її заявою, якою вона повідомляла про розірвання договору про надання правничої допомоги з адвокатом Додоновим П.О.; під час розгляду справи суд порушив її права, не допустивши у судове засідання 08.09.2020р. та не допитавши її в якості свідка, а також не допитавши її свідків.

Колегія з цього приводу зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи.

Частиною 3 вказаної норми передбачені такі порушення норм процесуального права, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Такими процесуальними порушеннями вказана норма визначила: 1) розгляд справи неповноважним складом суду; 2) ухвалення рішення суддею, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) розгляд справи (питання) за відсутності будь-якого учасника, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду; 4) прийняття судом судового рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) не підписання судового рішення будь-ким із суддів або підписання не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) ухвалення судового рішення суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Вказані в апеляційній скарзі процесуальні порушення не відносяться до вище перелічених, а тому не створюють обов`язкових підстав для скасування або зміни рішення, але можуть бути такими підставами у випадку неправильно вирішення справи по суті спору.

Що стосується самих процесуальних порушень, то їх перевіркою встановлено такі обставини.

Відповідачем ОСОБА_1 до першого судового засідання у цій справі було подано письмове клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ( а.с. 97).

Відповідач ОСОБА_1 була присутня в судовому засіданні 08.09.2020р. разом із своїм представником - адвокатом Додоновим П.О., у якому суд розглядав справу ( а.с. 107-110), а тому її доводи, що суд не допустив її до участі у цьому засіданні, не відповідають змісту протоколу судового засідання, заперечення на який відповідачем не подавались.

В цьому судовому засіданні в його підготовчій частині суд протокольними ухвалами задовольнив клопотання учасників справи в особі представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , відповідача ОСОБА_1 про їх допит в якості свідків, а також клопотання адвоката Додонова П.О. про виклик свідків ( а.с. 108). Також відбулось вирішення судом клопотання сторони відповідача про закриття провадження у справі із виходом до нарадчої кімнати, доповідь про заявлений позов і його зміст, з`ясування позицій сторін з приводу нього, надання пояснень представником позивача ОСОБА_8., допит в якості свідка ОСОБА_4 , та у судовому засідання після цього було оголошено перерву у зв`язку із закінченням робочого дня, який згідно з графіком роботи Хортицького районного суду м. Запоріжжя триває до 17.00 год.

Отже, суд дотримався порядку розгляду справи, передбаченого параграфами 2, 3 глави 6 ЦПК України, а допит відповідача ОСОБА_1 як свідка в судовому засідання 08.09.2020р. не відбувся лише у зв`зку із закінченням робочого часу. Але за принципом безперервності судового розгляду суд мав продовжити розгляд справи у наступному засіданні з урахуванням задоволених клопотань про допит відповідача як свідка та допит заявлених нею свідків.

З матеріалів справи вбачається, що судом у цій справі проведено ще два судових засідання: 02.10.2020р. та 21.10.2020р., про які була повідомлена відповідач ОСОБА_1 та її адвокат Додонов П.О. ( а.с. 129, 130). Та свого належного повідомлення судом у ці засідання відповідач не заперечує.

В судове засідання 02.10.2020р. з`явився представник відповідача - Додонов П.О. , сама ж ОСОБА_1 не з`явилась, та матеріали справи не містять її заяв про відкладення розгляду справи або про причини її неявки, про які вона на тепер зазначає у апеляційній скарзі - зайнятість на роботі.

З урахуванням явки адвоката Додонова П.О. суд в судовому засіданні 02.10.2020р. розглядав справу без відповідача ОСОБА_1 , та вбачається, що явку свідків стороною відповідача у це судове засідання забезпечено не було. В цьому засіданні судом вирішено ряд клопотань сторони позивача та заслухано пояснення позивача ОСОБА_2 , якій учасники та суд задали запитання по суті справи, зокрема, і адвокат Додонов П.О. ( а.с. 125-128).

Відповідачу ОСОБА_1 згідно з її заявою 19.10.2020р. були видані копії аудиозаписів судових засідань за 08.09.2020р. та 02.10.2020р. ( а.с. 132).

16.10.2020р. від ОСОБА_1 надійшла до суду заява з проханням відкласти розгляд справи в судовому засідання 21.10.2020р. у зв`язку із розірванням нею договору про надання правничої допомоги з адвокатом Додоновим П.О. та необхідністю укладення договору з іншим адвокатом, із зазначенням, що судове засідання слід призначити не раніше першої декади листопада ( а.с. 133). Але суд розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 відповідно до приписів ч. 3 статті 223 ЦПК України.

У відповідності ч.ч. 3, 4 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Продовжуючи розгляд справи в судовому засіданні 21.10.2020р., суд правильно врахував наявність повторності неявки самого відповідача у судові засідання, а тому незалежно від причин неявки мав процесуальні підстави для розгляду справи без повідомленого належним чином відповідача.

Відтак, суд не допив її як свідка через дії самого відповідача ОСОБА_1 , яка не з`явилась в два судові засідання поспіль, а також не забезпечила явку своїх свідків, про допит яких суд клопотання задовольнив.

Колегія вважає, що процесуальних порушень, на яких наголошує відповідач, судом допущено не було.

Також відповідач вказує у скарзі, що суд не допитував позивача ОСОБА_2 як свідка, а тому не міг посилатись на її пояснення як на доказ у справі.

Дійсно, з протоколу судового засідання від 02.10.2020р. вбачається, що суд ставив на обговорення питання щодо надання пояснень позивачем під присягою як свідка, але ОСОБА_2 відмовилась від цього та дала пояснення як позивач по суті спору.

Суд безпідставно в такому разі послався на те, що ОСОБА_2 була допитана як свідок, але правильно виклав суть її пояснень як позивача. Але суд не посилався при цьому як на доказ на ствердження позивача про погане поводження із нею з боку відповідача при встановленні фактичних обставин у справі. А тому таких порушень, які б впливали на суть висновків суду, в цій частині колегія не встановила.

Доводи позивача, що суд мав перевірити ці обставини шляхом допиту лікарів, які оглядали ОСОБА_2 у грудні 2019р. та до грудня 2019р., сусідів, шляхом огляду медич-ної документації, не заслуговують на увагу, оскільки предметом спору було не погане чи добре поводження відповідачки з позивачем та її стан у зв`язку з цим, а лише розпорядження її пенсією без її відома та дозволу.

Крім того, суд позбавлений можливості самостійно збирати докази без відповідного клопотання учасників справи, а клопотань щодо перевірки вказаних обставин з боку відповідача заявлено протягом розгляду справи не було.

Що стосується доводів апелянта по суті спору, який, на її думку, неправильно вирішив суд, то колегія встановила наступні обставини.

В скарзі ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 проживала у неї з 2007р. до 05.12.2019р. та була членом її сім`ї, як і її чоловік та син, тому вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет. У зв`язку з цим пенсія бабусі ОСОБА_2 теж була частиною сімейного бюджету протягом цього періоду, зокрема, і у 2019р., які витрачались на потреби сім`ї та на потреби самої позивачки. Вказує, що до 2019р. ОСОБА_2 сама була спроможна ходити до каси банку та забирати пенсію, а у 2019р. через стан здоров`я доручила це їй: знімати гроші з її карткового рахунку та оплачувати всілякі послуги і потреби всіх членів сім`ї. Тому вважає, що суд неправильно встановив, що вона знімала кошти з рахунку позивача та використовувала їх безпідставно.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була співвласником квартири АДРЕСА_2 у 1/3 частці, яку за нотаріально посвідченим договором від 23.11.2016р. подарувала відповідачу ОСОБА_1 ( а.с. 73).

У цій квартирі ОСОБА_2 зареєстрована з 07.07.1972р. по теперішній час, тобто ця квартира є її постійним місцем мешкання ( а.с. 9-зворот). Разом з нею у квартирі з 30.06.1998р. по теперішній час зареєстрована та мешкає її онука ОСОБА_1 , а також з дня укладення шлюбу - чоловік відповідача та з дня народження - син відповідача.

Отже, є спроможними доводи скарги, що всі зареєстровані у квартирі є членами однієї сім`ї та ці обставини не спростовані стороною позивача.

Між тим, грошові кошти, які отримуються членами родини, стають спільним бюджетом не автоматично.

Так, відповідач в скарзі зазначає, що до 2019р. позивач особисто отримувала свою пенсію та надавала до сімейного бюджету її частину.

З позовної заяви ОСОБА_2 та доданих позивачем документів вбачається та судом ці обставини встановлені, що ОСОБА_2 є пенсіонером за віком та отримує пенсію, яка надходить на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на її ім`я в АТ КБ «Приватбанк» на підставі угоди № SAMDNWFC6 від 04.08.2014 року.

Як вбачається з пояснень позивача та її представників та визнано відповідачем у відзиві на позов та її представником у судовому засіданні, банківська картка у період з січня по грудень 2019 року перебувала у володінні відповідачки ОСОБА_1 , яка розпоряджалася грошовими коштами, що надходили на рахунок позивача, на власний розсуд, при цьому будь-які правочини між сторонами не укладалися.

Виходячи з цього, колегія вважається, що для користування банківською карткою слід було сповістити ПІН, але позивач не зазначає, що картка була викрадена відповідачем або взята без її дозволу та неправомірним шляхом було отримано інформацію про ПІН від карти. Лише зазначає про те, що через необізнаність з роботою банкоматів вона не могла сама знімати кошти через них, а тому це могла зробити відповідач.

Зі свого боку, відповідач ОСОБА_1 не заперечує, що протягом всього 2019р. користу- валась картою бабусі та зняті кошти використовувала на свій розсуд, але в інтересах сім`ї

та самої ж бабусі.

Виходячи із цих позицій сторін та наявних матеріалів справи, відслідковуються насту-пні правовідносини. ОСОБА_2 дійсно надала карту та ПІН онуці ОСОБА_1 для зняття коштів, але остання мала передавати їх позивачу, яка і мала розпорядитись ними для вкладення до сімейного бюджету або у повному обсязі, або у відповідній частці.

Між тим, вбачається, що відповідач без узгодження з позивачем та без її дозволу повністю забирала всі зняті пенсійні кошти позивача.

При цьому, відповідач взагалі не зазначає, скільки кожного місяця у 2019р. витрачалось коштів на сімейні потреби, на які саме, та яка доля в цьому кожного члена сім`ї, який отримує дохід, вказуючи, що таких підрахунків не велось.

Зважаючи на вказані обставини, колегія визнає доводи скарги обгрунтованими лише частково, а саме, в частині, що, принаймні, зі знятих пенсійних коштів бабуся мала надавати до сімейного бюджету прожитковий мінімум, встановлений у 2019р. для непрацездатних осіб. Оскільки в іншому разі, існування бабусі покладається на відповідача та її чоловіка, але відомостей про наявність такої домовленості щодо повного матеріального утримання позивача відповідачем між членами сім`ї матеріали справи не містять та в ході розгляду справи здобуто не було.

Решту ж пенсійних коштів позивача, щодо яких відповідач не може відзвітувати як витрачених в інтересах сім`ї, суд обґрунтовано визнав безпідставно отриманими відповідачем.

Колегія виходить із того, що з січня 2019р. по липень 2019р. прожитковий мінімум для непрацездатних осіб становив 1497 грн., а з липня по грудень 2019р. - 1564 грн. Тому сума, якою могла розпорядитись відповідач як вкладенням до сімейного бюджету з боку позивача становить: 1497 х 6 + 1564 х 5 = 16802 грн. Загальна сума становить 38 100 грн. (без врахування суми 1710 грн. - витрачена на лікування відповідача, яку позивач виділяє окремо). Тому до стягнення з відповідача на користь позивача як безпідставно отриманих коштів підлягає сума: 38 100 - 16 802 = 21 298 грн.

В частині оплати послуг за своє лікування відповідачем в сумі 1710 грн., які перераховані з картки позивача, колегія не вбачає підстав для визнання цих коштів як витрачених на спільні потреби сім`ї, оскільки це також відбулось без погодження з позивачем.

Оскільки колегією зменшується розмір грошових коштів, які визнано як безпідставно отримані відповідачем з рахунку позивача до суми 21 298 грн., то підлягає перерахуванню і 3 % річних та інфляційні втрати, виходячи з нової суми стягнення.

Для цього колегія у кожній транзакції відраховує суму прожиткового мінімуму, за мінусом якої залишається безпідставно отримана сума:

-05.01.2019р. - 1703 грн. (відраховано за січень 1497 грн.);

-05.02.2019р. - немає безпідставно отриманих коштів ( 500 грн. увійшло до суми прожиткового мінімуму за лютий );

-01.03.2019р. - немає безпідставно отриманих коштів (300 грн. увійшло до суми прожиткового мінімуму за лютий);

-09.03.2019р. - 6 грн. (697 грн. увійшло до прожиткового мінімуму за лютий; 1497 грн. - за березень);

-17.03.2019р. - 4000 грн.;

-06.04.2019р. - 2 303 грн. ( 1497 грн. відраховано);

-05.05.2019р. - 4053 грн. ( 1497 грн. відраховано);

-10.06.2019р. - 2053 грн. (1497 грн. відраховано);

-05.07.2019р. - 2 336 грн. ( 1564 грн. відраховано);

-05.08.2019р. - немає безпідставно отриманих коштів ( 1000 грн. увійшли до суми прожиткового мінімуму за серпень);

-15.08.2019р. - немає безпідставно отриманих коштів ( 200 грн. увійшли до суми прожиткового мінімуму за серпень);

-23.08.2019р. - 836 грн. ( 364 грн. увійшли до суми прожиткового мінімуму за серпень)

-06.09.2019р. - немає безпідставно отриманих коштів ( 1200 грн. увійшли до суми прожиткового мінімуму за вересень);

-07.09.2019р. - 1710 грн. - безпідставні кошти за лікування відповідача як окрема вимога позивача;

-12.09.2019р. - немає безпідставно отриманих коштів (300 грн. увійшли до суми прожиткового мінімуму за вересень);

-05.10.2019р. - 1372 грн. ( 64 грн. увійшли до суми прожиткового мінімуму за вересень, 1564 грн. відраховано як суму прожиткового мінімуму за жовтень);

-06.11.2019р. - 2 636 грн. ( 1564 грн. відраховано за листопад).

Всього разом - 21 298 грн. ( без врахування окремої суми збитку 1710 грн.).

При розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат враховується загальна сума стягне-

ння: 21 298 + 1710 = 23 008 грн.

Підрахунок інфляційних втрат: (5,5/100х 1703) + (5,5/100 х 6) + ( 5,5/100 х 4000) +

(4,6/100 х 2303) + ( 3,9/100 х 4053) + (2,9/100 х 2053) + (2,9/100 х 2336) + ( 2,9/100 х 836) + (2,9/100 х 1710) + ( 2,2/100 х 1372) + ( 1,5/100 х 2636) = 834,84 грн.

Підрахунок 3 % річних від безпідставно отриманої суми: (3:100:12 х 19 х 1703) + (3:100:12 х 16 х 6) + ( 3:100:12 х 16 х 4000) + (3:100:12 х 15 х 2303) + ( 3:100:12 х 14 х 4053) + (3:100:12 х 13 х 2053) + (3:100:12 х12 х 2336) + ( 3:100:12 х11 х 836) + ( 3:100:12 х 10 х 1710) + (3:100:12 х 9 х 1372) + (3:100:12 х 8 х 2636) = 760,48 грн.

Таким чином, до стягнення з відповідача за обставинами, встановленими в ході розгляду справи апеляційним судом, підлягає сума безпідставно отриманих відповідачем пенсійних коштів позивача, знятих з її рахунку без дозволу та відповідного розпорядження, на суму 23 008 грн., сума 3 % річних від неї у розмірі 760,48 грн., сума інфляційних втрат у розмірі 834,84 грн., а всього - 24 603,32 грн.

Інші ствердження відповідача про ініціювання вимог до неї не позивачем ОСОБА_2 , а її дочкою ОСОБА_4 у власних інтересах, не можуть бути предметом дослідження, оскільки позов подано та підписано самою ОСОБА_2 та нею підтримано в судовому засіданні 02.10.2020р. Те, що позивач має похилий вік, не має правового значення, оскільки недієздатною вона не визнана, а отже має повну цивільну дієздатність.

Обставини заволодіння ОСОБА_4 іншим сімейним спадковим майном, яке не є предметом спору в цій справі, не впливають на вирішення цієї справи.

Зважаючи на все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу частково обґрунтованою, тому у відповідності до вимог пп. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України змінює рішення суду в частині розміру стягнутих сум.

Приймаючи постанову про зміну рішення суду, колегія у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 420,40 грн. - 29.07.2020р. ( а.с. 2) та 420,40 грн. - 20.10.2020р. ( а.с. 135) за майнові вимоги на суму 42 565,44 грн., а задоволено позов на суму 24 603,32 грн., тому їй до компенсації з відповідача належить судовий збір в сумі: 24 603,32 х 840,80 : 42 565,44 = 393,53 грн.

Відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у сумі 1261,20 ( а.с. 149) за оскарження рішення про стягнення з неї 41 221,11 грн., а вимоги позивача залишені без задоволення на суму 42565,44 - 24603,32 = 17 962,12 грн., пропорційного до якої відповідачу належить до компенсації судовий збір за рахунок позивача: 17962,11 х 1261,20 : 41 221,11 = 549,56 грн.

Взаємозарахуванням виводиться сума судового збору, яка належить до компенсації відповідачу ОСОБА_1 за рахунок позивача ОСОБА_2 : 549,56 - 393,53 = 156,03 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376,381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2020 року у цій справі змінити в частині розміру стягнутої безпідставно отриманої грошової суми, сум інфляційних втрат та 3 % річних та скасувати в частині судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 1710 ( одної тисячі семиста десяти) гривень, безпідставно отримане майно в сумі 21 298 (двадцяти одної тисячі двісті дев`яноста восьми) гривень, інфляційні втрати у розмірі 834 (восьмиста тридцяти чотирьох) гривень 84 копійок, суму 3 % річних у розмірі 760 (семиста шестидесяти) гривень 48 копійок, а всього стягнути - 24 603 (двадцять чотири тисячі шістсот три) гривні 32 копійки.

В решті рішення залишити без змін ( у відмовленій судом частині ).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 156 ( сто п`ятдесяти шести ) гривень 03 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лишеу випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 11 січня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.

Дата документу 11.01.2021 Справа № 337/3133/20