ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7608/21 Справа № 192/266/21 Суддя у 1-й інстанції - Тітова О. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

12 листопада 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

25 лютого 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 17.12.2013 в загальній сумі 12366 грн. 49 коп. станом на 02.02.2021. Заборгованість складається з 3292,55 грн. тіла кредиту, 8673,94 грн. відсотки та 400 грн. - пеня. Також позивач просив стягнути з відповідача у відшкодування понесених витрат по оплаті судового збору 2270 грн.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.12.2013 станом на 02.02.2021 у розмірі 12366 грн. 49 коп. та судових витрат у розмірі 2270 грн. - відмовлено в повному обсязі (а.с.78-79).

Не погодившись із рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк», подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 17 грудня 2013 року підписала Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 20).

З довідки позивача вбачається, що відповідачу 17.12.2013 видавалась одна кредитна картка № НОМЕР_1 терміном дії до 10/17 (а.с. 19).

Позивачем також надана довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) з якої вбачаються операції старту карткового рахунку, зміни кредитного ліміту. Кредитний ліміт 17.12.2013 встановлено в розмірі 300 грн, в цей же день збільшено розмір кредитного ліміту до 3400 грн, а 17.01.2020 кредитний ліміт анульовано (а.с. 18).

Матеріали справи містять витяг з Умов та правил надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не підписані відповідачем (а.с.21-57).

Згідно з наданим банком розрахунком, викладеним в двох документах за період з 27.12.2013 по 31.10.2020 та з 01.11.2020 по 02.02.2021 заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 12366 грн. 49 коп., з яких: 3 292 грн. 55 коп. тіло кредиту, 8 673 грн. 94 коп. відсотки, 400 грн. пеня. Крім того, згідно розрахунку відповідачем погашено заборгованості по пені 547328,12 грн. (а.с. 10-15).

Згідно виписки за договором ОСОБА_1 № б/н, складеної станом на 04.02.2021 за рахунком відповідача здійснювався рух коштів (а.с. 14-17).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності суми заявленої заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Суд вважає, що банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

В Анкеті-заяві від 17.12.2013, яка підписана відповідачем, розмір кредитного ліміту, базова процентна ставка за кредитом, неустойка її вид та розмір, комісійні не визначені.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості, просив також стягнути складові її повної вартості.

З оглянутого в порядку ст. 85 ЦПК України за клопотанням представника позивача веб-сайту, вбачається, що за посиланням ОСОБА_2 договорів - більше - на сторінці 8 розміщено файл з найменуванням «Повний договір (актуальний на 01.12.2013 р.)», розділ 2.1. При огляді судом встановлено, що відомості про розміщення вказаного файлу із розділом 2.1 на зазначеному сайті на момент підписання заяви відповідачем 17.12.2013 відсутні.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій позивача.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг 17.12.2013.

Суд, відповідно до статей 633, 634 ЦК України приходить до висновку, що відповідач приєднався лише до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

АТ КБ «ПриватБанк» при укладенні договору з відповідачем не було повідомлено відповідача, як споживача послуг про умови кредитування, тому суд вважає, що банком не надано доказів узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку нарахування процентів, виду та розміру відповідальності за порушення умов договору.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження№ 14-131цс19).

При цьому суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач фактично використовував кредитні кошти банку, знімав готівку, тобто користувався карткою, що підтверджується випискою по рахунку відповідача. Разом з тим, згідно виписки з рахунку судом встановлено, що останній раз відповідач користувався кредитною карткою 06.02.2015. Після цієї дати виписка містить лише відомості про нарахування банком відсотків, пені, штрафів, що на думку суду суперечить умовам договору, оскільки підписаними відповідачем умовами договору жодні із нарахованих сум не передбачені.

Згідно розрахунку, наданого позивачем заборгованість відповідача станом на 02.02.2021за тілом кредиту становить 3292,55 грн., однак, відповідно до цього ж розрахунку відповідачем погашено заборгованості по пені 547328,12 грн. (а.с.13 об.).

Зазначена сума у розмірі 547328,12 грн. 01 листопада 2020 року була внесена на картку відповідача № НОМЕР_1 , що також відображено у виписці по договору відповідача (а.с. 14).

Доводи апеляційної скарги, що банк згідно власного рішення здійснив відміну нарахованих штрафів на зазначену суму, після чого заборгованість стала меншою, проте, перевіривши надані позивачем докази, судом встановлено, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, вказана сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості (а.с.13).

Колегія суддів погоджується, що зараховані 01.11.2020 грошові кошти в розмірі 547328,12 грн. банк неправомірно відніс на погашення пені, яка договором не передбачена. Вказана сума мала бути зарахована в рахунок погашення заборгованості з фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи, що сума коштів повернутих відповідачем складає 547 328,12 грн., тобто значно перевищує суму заявлених позивачем вимог.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 12366,49 грн.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки правові підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: