печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань - Брачун О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду заяву ОСОБА_1 про зміну порядку виконання рішення Джанкойського міськрайонного суду від 22 березня 2006 року у справі № 2-1181/2006 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року за заявою ОСОБА_1 , у порядку частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (у редакції Закону України № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, визначено підсудність розгляду заяви про зміну способу виконання рішення Джанкойського міськрайонного суду від 22 березня 2006 року у справі № 2-1181/2006 Печерському районному суду м. Києва.

Заявник звернувся до суду із вказаною заявою, у якій просив змінити спосіб і порядок виконання рішення Джанкойського міськрайонного суду від 22 березня 2006 року у справі № 2-1181/2006 за своїм позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів на ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

В обґрунтування заявник зазначив, що вищевказане рішення суду виконувалося належним чином до 2014 року, тобто до анексії РФ АР Крим та м. Севастополя, проте у подальшому аліментні суми, які своєчасно були стягнуті з 01 червня 2014 по 31 серпня 2016 року у розмірі 133 282, 56 грн, не витребувані стягувачем - ОСОБА_4 і знаходяться у ФЕУ СБ України.

У судове засідання сторони не з`явилися, заяви з процесуальних питань та по суті не надходили до суду.

Суд, вивчивши заяву та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Рішенням Джанкойського міськрайонного суду від 22 березня 2006 року у справі № 2-1181/2006 за своїм позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , прізвище якої було змінено на « ОСОБА_2 », про зменшення розміру стягуваних аліментів на ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) задоволено і присуджено знизити розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на тримання доньки ОСОБА_7 у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку, починаючи з 03 березня 2006 року і до повноліття.

30 березня 2006 року на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, для виконання.

Як вбачається з довідки № 21/2/2891 від 27 серпня 2020 року Фінансово-економічного управління Служби безпеки України, станом на 01 вересня 2020 року на обліку у ФЕУ СБУ знаходяться стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 для утримання неповнолітньої ОСОБА_7 аліменти у загальній сумі 133 282, 56 грн, стягувач за отриманням зазначених коштів не зверталася, рахунків для їх перерахування не надавала.

Встановлено, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 набула повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , для її утримання із заявника, починаючи з 03 березня 2006 року, стягувалися аліменти на користь ОСОБА_2 ( ОСОБА_2.

Також судом встановлено, що, починаючи з 01 червня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти із грошового забезпечення за місцем роботи ОСОБА_1 аліменти стягувалися, проте стягувачем не були затребувані.

У зв`язку із набуттям ОСОБА_7 повноліття заявник просить змінити спосіб виконання рішення суду шляхом зміни стягувача з матері ( ОСОБА_4 ) безпосередньо на ОСОБА_7 .

Стаття 124 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до судової практики Європейського суду, судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), №36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovak, №2132/02 від 13 червня 2006 року, «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року).

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28 липня 1999 року, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною права на суд, а ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (рішення «Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року). Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав і обов`язків. Таким чином, одним з аспектів права на суд є право на доступ до нього, тобто право подавати позов з приводу цивільно-правових питань. Однак таке право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, що остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із стороні.

Підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим судом способом.

Згідно з частиною першою ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошує, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Отже, спосіб виконання судового рішення не може змінюватись без наявності законних на це підстав.

Згідно з статтею ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частини першої ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (у редакції Закону України № 2268-VIII від 18 січня 2018 року) у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам. Розгляд цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя забезпечується місцевими загальними судами міста Києва, що визначаються Апеляційним судом міста Києва.

Так, Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в округах» ліквідовано Апеляційний суд Київської області і Апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві, який розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.

Як передбачено частиною третьою статті 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 2-749/11/2229 роз`яснив, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого статтею 16 ЦК України.

Суд зазначає, що на стадії виконання рішення, суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту позивача без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних позовних вимог.

Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений (Постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1829цс15).

Виходячи з наведеного, заява ОСОБА_1 про зміну порядку виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2012 року підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1-23, 33, 34, 267, 352-355, 435, 446 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Змінити порядок виконання рішення Джанкойського міськрайонного суду від 22 березня 2006 року у справі № 2-1181/2006 за позовом ОСОБА_1 про зменшення розміру стягуваних аліментів, а саме: змінити отримувача аліментів з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с. Дніпровка Джанкойського району, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Дніпровка Джанкойського району, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С. В. Вовк