Справа № 188/1073/21
Провадження № 2/188/469/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області

в складі:

головуючої судді Ніколаєвої І. К.

за участі секретаря судового засідання Фесик Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного судового провадження в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду із заявою про зміну способу стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що на підставі рішення Першотравенського міського суду від 19.10.2015 року по справі №186/1465/15-ц з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання їх сина в розмірі ? частини всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином трирічного віку на її користь.

У 2017 році було змінено Сімейне Законодавство та змінено мінімальний розмір аліментів, з 30% на 50% від прожиткового мінімуму встановленого для певної категорії дітей.

На час винесення рішення Першотравенським міським судом (тобто 19.10.2015 року) відповідач працював на підприємствах ВАТ « Павлоградвугілля» і мав можливість сплачувати аліменти в таких розмірах, саме тому в суд погодився з позовними вимогами.

Починаючи з липня 2017 року відповідач проводив часткову оплату нарахованих аліментів. Виникнення заборгованості позивач пов`язував з тим, що він звільнився з постійного місця роботи та не мав постійного доходу.

Відтак, матеріальне становище відповідача змінилось, він їздить на заробітки до Польщі, що підтверджується доданими до матеріалів справи доказами.

Позивач знаходиться у декретній відпустці по догляду за новонародженою дитиною і не має змоги працювати, а тих коштів, що сплачує відповідач не вистачає для задоволення усіх потреб дитини, тому вона змушена звернутися до суду за захистом порушеного права.

В судове засідання позивачка не з`явилася, однак подала суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує, надала відповідь на відзив відповідача по справі та зазначає, що твердження відповідача про те, що він сплачує аліменти у розмірі 3000-4000 грн., не відповідає дійсності та нічим не підтверджуються.

З серпня 2017 року до грудня 2019 року відповідач сплачував аліменти у розмірі 3204, 25 грн., а з грудня 2019 року до серпня 2020 року відповідач сплачував аліменти в розмірі 3204.25 грн.

З серпня 2020 року і до моменту звернення Позивача з даним позовом відповідач сплачує аліменти в розмірі 2800 грн. Тобто, розмір виплати аліментів відповідачем було зменшено.

Посилання Відповідача на відсутність у нього можливості сплачувати аліменти в розмірі 5000 гривень вона вважає неправдивими, та не обґрунтованими. Вважає, що у відповідача покращилося матеріальне становище за період з 2019 -2021 роки, підтверджується наступними фактами:

з липня 2017 року відповідач проводив часткову оплату нарахованих аліментів, виникнення заборгованості відповідач пов`язував з тим, що звільнився з постійного місця роботи та не має постійного доходу.

за період тимчасових заробітків відповідачем на території Польщі, було повністю сплачено заборгованість по сплаті аліментів.

Завдяки тимчасовим закордонним заробіткам Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своїй працездатній, але безробітній матері.

Завдяки тимчасовим закордонним заробіткам відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своїй молодшій сестрі. У 2021 році Відповідач оплатив навчання своєї молодшої сестри, витративши 38 204.00 гривен

Завдяки тимчасовим закордонним заробіткам Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своїй дружині, що не працює.

Позивач вважає, що матеріальне становище відповідача змінилось коли відповідач почав їздити на заробітки до Польщі, що на її думку підтверджується відзивом самого відповідача по справі. Позивач вважає, що відсутність у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів, ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини належним чином. Тобто матеріальне забезпечення дитини повинно задовольняти усі її потреби. Позивач знаходиться у декретній відпустці по догляду за новонародженою дитиною від іншого шлюбу і не має змоги працювати, а тих коштів, що сплачує відповідач, не вистачає для задоволення усіх потреб дитини.

Відповідач в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов не визнав. Надав відзив, заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву у якому виклав свої заперечення щодо наведених позивачкою обставин та не погоджується з ними. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову , оскільки, він на даний час ніде не працює, стабільного заробітку не має, але регулярно сплачує аліменти, визначені за рішенням суду.

Відповідач подав суду розрахунок заборгованості по аліментах з якого вбачається регулярність та розмір сплати аліментів наданий головним державним виконавцем Бондаренко Н.М. Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) Петропавлівський відділ державної виконавчої служби у Синельниківському районі. Відповідач вважає необґрунтованими докази позивача про покращення його матеріального становища, бо позивачем не надано жодного доказу на підтвердження, зазначених фактів. Відповідач вважає доводи позивача про те, що сплата заборгованості по аліментам і сплата за навчання сестри, допомога матері, утримання дружини є безпідставними, адже не знає походження грошових коштів. На думку відповідача позивачка не може стверджувати, що його матеріальний стан покращився лише з того, що сплатив заборгованість по аліментам, бо він намагається сплачувати достатній розмір аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим , ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку(доходу) платника аліментів. Дитині в цьому році виповнилося 6 років. Відповідно до ст.. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021рік» встановлено у 2021 році на дітей віком від 6 до 18 років. З 1 січня - 2395 гривень, з липня - 2510 гривень,з грудня - 2618 гривень, відповідач вважає що сплачує достатній розмір аліментів на утримання дитини.

Відповідач зазначає, що в обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначила що в неї народилась друга дитина і вона знаходиться в декретній відпустці, на даний час не працює, і не може належним чином забезпечити дитину, а коштів які надає відповідач недостатньо. Відповідач зазначає ,що народження другої дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з оглядом на наступні обставини.

Судом встановлено , що на підставі рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19.10.2015 року по справі №186/1465/15-ц з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання їх сина в розмірі 1/4 частини всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином трирічного віку на користь позивачки.

На час винесення рішення Першотравенським міським судом (тобто 19.10.2015 року) відповідач працював на підприємствах ВАТ « Павлоградвугілля» і мав можливість сплачувати аліменти в таких розмірах, саме тому і в суді погодився з позовними вимогами.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах наданому головним державним виконавцем Бондаренко Н.М. Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) Петропавлівський відділ державної виконавчої служби у Синельниківському районі, зазначено що заборгованість по аліментам відсутня. Аліменти сплачуються справно, щомісячно у визначеному державним виконавцем розмірі. Виходячи з того що відповідач офіційно не працевлаштований , державний виконавець нараховує розмір аліментів з середньої заробітної плати осіб в регіоні, де проживає боржник на підставі ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження».

У 2017 році, було змінено Сімейне Законодавство і змінено мінімальний розмір аліментів, з 30% на 50% від прожиткового мінімуму встановленого для певної категорії дітей.

Судом встановлено, що на даний час при виконанні рішення суду ці зміни враховані і виконавець стягує з боржника, як з непрацюючої особи, аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, що підтверджується наданим відповідачем письмовим доказом, а саме розрахунком заборгованості зі сплати аліментів виданий головним державним виконавцем Бондаренко Н.М. ( а.с.58).

З наданого розрахунку суд встановив, що на даний час заборгованість по сплаті аліментів з боку відповідача відсутня. У травні 2019 року відповідач повністю сплатив заборгованість по сплаті аліментів в сумі 36000 гривень. Аліменти сплачуються щомісяця у мінімальному розмірі аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму встановленого для певної категорії дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів,у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна,сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи,якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України).

Ст.192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й інші норми, щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст.ст. 182-184, 192 СК України.

Водночас позивачка, всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦК України, не довела обставини, передбачені статтею 192 СК України (зміна майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини), які могли б стати підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі й шляхом зміни способу їх стягнення. Саме наявність вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення. Позивач не надав достатніх доказів, щодо стану здоров`я та матеріального становища спільної з позивачем дитини, а зазначила єдину підставу через що вона звернулась до суду з даним позовом це те, що наданий час вона перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, яка народилась у іншому шлюбі і не працює. Верховний суд у Постанові від 16.09.2020 року по справі №565/2071/19 дійшов висновку що зміна сімейного стану, а саме-народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Доводи позивачки про те, що відповідач має змогу утримувати і утримує свою сестру, не працюючу матір та не працюючу дружину, суд враховує як те, що відповідач крім сплати аліментів має інші необхідні витрати і саме ця обставина ймовірно змушує його виїжджати на заробітки в іншу країну. Ці обставини ніким не оспорюються і сама позивачка зазначає їх у своїй відповіді на відзив, але помилково вважає, що в даному випадку ці доводи суд повинен трактувати на її користь.

Крім цього суд враховує, що відповідач спростовує доводи позивачки, що він виїжджав за кордон і суд погоджується щодо неналежності письмових доказів наданих позивачкою, а саме: супровідного листа Петропавлівського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району та відповідь ДПС щодо перетину відповідачем державного кордону через те, що на вказаних листах відсутні підписи посадових осіб та відсутність печаток ДПС України ( а.с.10 12), що дає суду безспірне право визнати їх неналежними доказами.

Відтак, право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про зміну способу стягнення аліментів і збільшення розміру аліментів унаслідок такої зміни не заперечується як таке. Зазначене, втім, не звільняє позивача від обов`язку діяти у межах, наданих йому актами цивільного законодавства, від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову, зокрема, підстав і умов, необхідних як для зміни способу стягнення аліментів, так і для збільшення їх розміру, яке не може ґрунтуватися на припущеннях, своїми цивільними і процесуальними правами позивач розпоряджається, а право на судовий захист і обов`язок доказування позову здійснює на власний розсуд (ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України).

Поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з частки від заробітної плати (доходу) платника на тверду грошову суму 5000 гривень, позивачу належало доводити передусім наявність у платника відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу. Так само, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, частиною 1 статті 182 СК України.

Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд, позивач не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову, ґрунтувався на недопустимих у доказуванні припущеннях. Стягувач аліментів за наявності для того підстав не позбавлений права і в подальшому ставити питання про зміну розміру стягуваних аліментів зі зміною способу їх стягнення чи без такої зміни, а також вирішувати питання про стягнення заборгованості за аліментами чи діяти в інший передбачений законом спосіб на захист прав дитини.

Окрім цього, суд звертає увагу позивача, що згідно ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Таким чином, державний виконавець, при стягненні аліментів визначає мінімальний розмір аліментів з урахуванням внесених змін у ст. 182 СК України.

Отже, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення рішення про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки цей розмір встановлено законом.

При цьому, питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.

Враховуючи, що доказів, які б були підставою для зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини, суду не надано, а тому позивачка не довила підстави позову про зміну способу стягнення аліментів, визначених рішенням Першотравенського міського суду від 19.10.2015 року , що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати, суд вважає за необхідне віднести на рахунок держави, постільки позивач звільнена від їх сплати.

Керуючись ст.ст. 141, 247, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів, відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя І. К. Ніколаєва