ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9324/21 Справа № 199/8555/20 Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Наталії Сергіївни, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про скасування постанови,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про скасування постанови, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавець ОСОБА_5 , яка склала заповіт від 27 травня 2006 року, яким все своє майно заповідала йому та він прийняв спадщину заявою від 04 червня 2009 року.

Вказував, що спадщина включає квартиру, розташовану по АДРЕСА_1 , яка належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло. Дана квартира була предметом неодноразових судових спорів між ним та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в Амур-Нижньодніпровському районному суді м.Дніпропетровська по справах №2/801/11, №199/2746/15-ц, №199/7707/17-ц, 199/1490/18-ц, №199/10060/19.

Посилаючись на те, що 04 жовтня 2019 року нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Н.С. відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 жовтня 2019 року; зобов`язати нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєву Н.С. усунути перешкоди для отримання ним свідоцтва про право на спадщину та внести відповідні зміни до спадкового реєстру; скасувати у спадковому реєстрі чинність заповіту, оформленого ОСОБА_5 за ОСОБА_3 , зареєстрованого в спадковому реєстрі за №7949434, посвідченого 17 травня 1994 року на бланку 3-2628 Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою; видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 травня 2006 року на квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 , загальною площею 46,4 кв.м, розташовану на другому поверсі двоповерхового будинку.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Скасовано постанову державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 04 жовтня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що численними судовими рішеннями питання стосовно отримання спадщини невирішене. Наполягав, що дії нотаріуса порушують його права на отримання спадщини. Вказував, що заповіт на його ім`я не є нікчемним, а тому його вимоги повинні бути задоволені.

04 жовтня 2021 року відповідач ОСОБА_3 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, наполягала на тому, що заповіт на ім`я позивача є нікчемним, а тому на його підставі не може бути визнано право власності на спадкове майно. Вказаний позов свідчить про зловживання позивачем його процесуальними правами.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність, передбачених законом, підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст.367 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, у повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 .

Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2 .

17 травня 1994 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким належну їй квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 , заповіла своїй онучці ОСОБА_3 .

27 травня 2006 року ОСОБА_5 склала новий заповіт, яким все майно, що буде належати їй на момент смерті, заповіла ОСОБА_2 .

В квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним внаслідок нікчемності.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2016 року у справі №199/2746/15-ц позовні вимоги було задоволено (а.с.82).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року рішення суду першої інстанції було скасовано у зв`язку із пропуском строків позовної давності (а.с.84).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції встановив, що заповіт від 27 травня 2006 року на ім`я ОСОБА_2 складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а тому є нікчемним.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року залишено рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2019 року без змін і також вказано про нікчемність заповіту від 27 травня 2006 року на ім`я ОСОБА_2 , оскільки той складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (а.с.76-78).

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права в власності у порядку спадкування за законом (справа № 199/1490/18).

Судами першої та апеляційної інстанцій було відмовлено у задоволенні позовів, про те зазначено, що заповіт від 27 травня 2006 року на ім`я ОСОБА_2 є нікчемним, оскільки той складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Верховний Суд у постанові від 12 червня 2019 року, залишаючи в силі судові рішення судів попередніх інстанцій, також зазначав, що раніше неодноразово судовими рішеннями був встановлений факт нікчемності заповіту від 27 травня 2006 року на ім`я ОСОБА_2 та вказано, що цей заповіт не створює юридичних наслідків.

Відповідно до частини 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд прийшов до висновку, що факт нічкемності заповіту, складеного на ім`я ОСОБА_2 , встановлено вказаними рішеннями судів та не потребує доказуванню у цій справі.

04 жовтня 2019 року постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 з підстав відсутності у позивача правовстановлюючих документів на вказану квартиру, наявності заяви ОСОБА_4 про ненадання згоди на отримання дублікату правовстановлюючих документів на вказану квартиру та наявність заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про невидачу позивачу свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із зверненням до суду (а.с.6).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки заповіт складений ОСОБА_5 від 27 травня 2006 року на ім`я ОСОБА_2 є нікчемним, а отже не створює жодних юридичних наслідків, в тому числі не створює підстав для набуття права власності на спадкове майно за заповітом, то підстави за якими державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом не відповідають дійсним обставинам справи, а тому скасував вказану постанову.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за можливе вийти за межі апеляційної скарги та скасувати рішення суду у зв`язку з наступним.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 протягом тривалого часу існує спір з приводу спадкового майна, яке належало ОСОБА_5 , заповітів складених ОСОБА_5 .

Судовими рішеннями, які набрали законної сили та не можуть бути поставлені під сумнів, було відмовлено в визнанні заповіту, складеного ОСОБА_5 27 травня 2006 року, недійсним та було відмовлено у визнанні заповіту недійсним в силу його нікчемності, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Згідно статті 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний, зокрема: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; виконувати інші обов`язки, передбачені законом.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Пунктами 2, 9 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна (частина перша статті 68 Закону України «Про нотаріат»).

Главою 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, регламентується процедура видачі свідоцтв про право на спадщину.

Відповідно до пунктів 4.14, 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (тут і надалі, у редакції, чинній час вчинення нотаріальної дії), при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Пунктами 1.13, 1.14 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця; записом у будинковій книзі про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськкомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою. Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть. У разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. У такому випадку місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно пункту 4.12 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів, враховуючи, що предметом розгляду у цій справі (із урахуванням меж заявлених позовних вимог) є визнання протиправною та скасування постанови нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 жовтня 2019 року; зобов`язання нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєву Н.С. усунути перешкоди для отримання свідоцтва про право на спадщину та внести відповідні зміни до спадкового реєстру; скасування у спадковому реєстрі чинності заповіту, оформленого ОСОБА_5 за ОСОБА_3 , зареєстрованого в спадковому реєстрі за №7949434, посвідченого 17 травня 1994 року на бланку 3-2628 Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою; та видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 травня 2006 року на квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 , загальною площею 46,4 кв.м, розташовану на другому поверсі двоповерхового будинку, а не визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно у зв`язку із відмовою у вчиненні нотаріусом нотаріальної дії, вважає, що вказані вимоги до задоволення не підлягають.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості реалізувати своє право на звернення до суду із відповідним позовом, залучивши до участі у справі у якості відповідачів інших спадкоємців.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, провадження №14-144цс18).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, залишив без уваги той факт, що скасування постанови державного нотаріуса від 04 жовтня 2019 року не призведе до ефективного захисту прав позивача.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Наталії Сергіївни, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про скасування постанови відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржене касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.