Справа№ 508/1034/20
Провадження№2-о/508/8/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 Миколаївський районний суд Одеської області

в складі: головуючого - судді Банташ Д.С.

за участю: секретаря с/з - Мазарак Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Миколаївка Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Миколаївська селищна рада Миколаївського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник, ОСОБА_1 , звернувся до Миколаївського районного суду Одеської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності йому, заявнику, договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними господарчими спорудами, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого 12 квітня 1988 року державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 257.

Свої вимоги, мотивував тим, що йому, заявнику, на підставі договору купівлі-продажу від 12 квітня 1988 року, посвідченого державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 257, належить житловий будинок з відповідними господарчими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 (згідно рішенням IX сесії VII скликання Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області «Про перейменування вулиць в смт Миколаївка» вулицю Калініна перейменовано на вулицю В. Карпішина) в смт. Миколаївка Одеської області.

При посвідченні договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 квітня 1988 року (за реєстром № 257), державним нотаріусом було допущено технічну помилку при написанні його прізвища, зокрема, у договорі воно вказано - « ОСОБА_1 », тоді як правильно є - « ОСОБА_1 ». Всі інші дані, зазначені в цих документах, окрім його прізвища, збігаються.

Зазначені обставини позбавляють його, заявника, можливості здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що і змусило звернутися до суду з відповідною заявою. В інший спосіб, ніж судовий, він позбавлений можливості виправити допущену помилку в договорі купівлі-продажу.

Заявник, ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої просив суд, справу розглянути у його відсутність. Повністю підтримав заявлені вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представники заінтересованої особи, Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області, у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 12 квітня 1988 року, посвідченого державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори, заявнику на праві приватної власності належить житловий будинок з відповідними господарчими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 (згідно рішенням IX сесії VII скликання Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області «Про перейменування вулиць в смт Миколаївка» вулицю Калініна перейменовано на вулицю В. Карпішина) в смт. Миколаївка Одеської області.

При оформленні договору купівлі-продажу від 12 квітня 1988 року (реєстр № 257), державним нотаріусом було допущено помилку у написанні прізвища заявника, зокрема, у договорі воно вказано - « ОСОБА_1 », тоді як правильно є - « ОСОБА_1 ».

Заявник вважає причиною щодо неправильного написання його прізвища у одну літеру через допущену технічну описку, яку вчасно не вдалося можливим виявити при самому оформленні відповідного договору купівлі-продажу.

Внаслідок такої помилки на даний час у заявника виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує його особу, та правовстановлюючим документом, який був виданий на ім`я заявника.

Зазначені розбіжності унеможливлюють встановлення факту належності правовстановлюючих документів і перешкоджає заявнику володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд, а також здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з відповідною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб (ч. 2 ст. 294 ЦПК України).

Згідно із частинами першою та другою статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Проаналізувавши зміст вищенаведених статей можна відокремити такі умови, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення: факт, який потребує встановлення, має породжувати юридичні наслідки, тобто від нього повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; встановлення відповідного факту не пов`язано з наявністю спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту, або заявник не має можливості одержати (відновити) загублений (знищений) документ, який посвідчує необхідний факт; встановлення факту потрібно заявникові для конкретної мети.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно із п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Встановлення факту, що має юридичне значення документу породить для заявника певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для встановлення юридичного факту належності документу не існує.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до діючого законодавства юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Відповідно до ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до Листа Верховного суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з чим його заява про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 263-268, 293, 315 - 319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Миколаївська селищна рада Миколаївського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити повністю.

Встановити юридичний факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними господарчими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого 12 квітня 1988 року державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 257.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Миколаївський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду, або безпосередньо до Одеського апеляційного суду

Суддя: Д.С. Банташ