Провадження № 2/127/3887/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2021 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Короля О.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання,

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання.

Позов мотивований тим, що житлове помешкання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично зареєстровані та проживають відповідачі, забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються КП Bінницької міської ради «ВМТЕ».

Відповідачі, регулярно порушуючи умови п. 18 вищевказаних Правил та п. 3 ст. 20 та п. 5 ст. 7, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в період з серпня 2018 року по червень 2021 року заборгували за надані послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання в загальній сумі 17985,65 грн., що підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України з відповідачів належить стягнути 3% річних та інфляційні втрати. В добровільному порядку відповідачі відмовляються сплатити заборгованість за надані послуги з центрального теплопостачання. КП «ВМТЕ» терпить матеріальні збитки у зв`язку з відмовою відповідачів розрахуватись за спожиту теплову енергію.

Згідно з ухвалою суду від 08.09.2021 р. в справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

08.10.2021 року від відповідача ОСОБА_1 отримано відзив на позов. У своєму відзиві відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог, зокрема, вказуючи на те, що зі сторони позивача безпідставно та неправомірно зазначено відповідачем ОСОБА_2 , який не є власником цього нерухомого майна та взагалі не проживав та не проживає за вказаною в позовній заяві адресою. Також не зазначено інших осіб, які у період 2018- 2021р.р. були лише зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того відповідач зазначив, що позивачем не надано належних доказів про заборгованість ОСОБА_1 за надані послуги з централізованого теплопостачання за виключенням неналежної та недостовірної оборотної відомості за період з серпня 2018 року по червень 2021 року, які спростовуються наявними квитанціями з оплати послуг з централізованого теплопостачання, які збереглись у наявності.

Від позивача відповідь на відзив не надходила, проте 26.10.2021 року судом отримано пояснення по справі із зазначенням, що при подачі позовної заяви оборотна відомість за період з серпня 2018 року по червень 2021 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 складається таким чином, що йде обновлювання періоду і за цей період від нуля рахується заборгованість, це робиться для того, щоб не були нараховані великі суми боргу, крім того, у відповідачів на сьогоднішній день існує заборгованість 27677,58 грн., яка значно перевищує суму позову та термін позовної давності, отже, керуючись п. 3.4 розділу 3 Договору усі зроблені оплати відповідачами-споживачами погашали заборгованість попереднього періоду. Таким чином, при розрахунку суми боргу та при формуванні оборотної відомості за період з серпня 2018 року по червень 2021 року усі попередньо зроблені оплати відповідачами-споживачами не були враховані, тому що вони не погасили попередній борг.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо надання послуг та виконання зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з ч.1 статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Споживачем комунальних послуг є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу ( ч.1 ст.1ЖК України).

Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем єдиного розрахунку за період з серпня 2018р. по червень 2021р. відповідачу була нарахована заборгованість з оплати теплової енергії в розмірі 17985,65 грн.

Однак, заборгованість за період з серпня 2018р. по червень 2021р. у розмірі 17985,65 грн. була погашена відповідачем, що підтверджується квитанціями про оплату доданих до відзиву на позовну заяву. Така оплата н заперечується та не спростовується зі сторони позивача в його поясненні від 26.10.2021 р.

Судом надано належну оцінку розрахунку заборгованості без дати його формування, а також копій квитанцій про оплату відповідачем вартості житлово-комунальних послуг. Оплата послуг проводилася відповідачем з урахуванням отриманих житлово-комунальних послуг. Наданий позивачем розрахунок містить суперечливі дані, не може свідчити про наявність безспірної заборгованості відповідачів за надані послуги з опалення.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивач не надав суду інших належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Позивач, без належного врахування наданих відповідачем квитанцій про оплату за споживчі послуги з централізованого теплопостачання, не уточнив позовні вимоги про зменшення суми заборгованості, а лише обмежився наданням письмових пояснень.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до змісту статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, відповідно до ч.2 статті 78 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач звертаючись до суду, не надав належних та достатніх доказів того, що відповідачем порушено строки оплати грошового зобов`язання за відповідний розрахунковий період, а тому оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання не підлягають.

Також з наданих до суду розрахунків позивача вбачається, що нарахування платежів за послуги теплопостачання та стягнення заборгованості проводиться із врахуванням зареєстрованих осіб, що суперечить чинному законодавству.

Згідно з п.12 Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005 р. №630 передбачено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку та п.20, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства;

з централізованого опалення з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно із ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи.

За приписами статті 162 ЖК України, ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004, п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.07.2017 (набув чинності з 01.05.2019), Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992, в редакції, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006, власник зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, згідно з якою цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, і із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Також, як встановлено судом, письмовий договір на постачання теплової енергії до квартири відповідача між сторонами не укладався.

Однак, відсутність укладеного договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від сплати за фактично надані послуги та не покладає на відповідача інших зобов`язань.

Верховним судом України ухвалою № 6-22442св08 від 19.05.2010 р. та постановою №522/401/15-ц від 25.09.2019 р. визначено, що договірні відносини між сторонами, які випливають із договору про користування тепловою енергією, фактично існують незалежно від того чи укладений договір у письмовій формі. Тобто, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.12.2018 р. у справі № 638/11034/15-ц, від 19.08.2019 р. у справі № 226/1437/16-ц та від 07.07.2020 р. у справі № 712/8916/17.

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 6-8 Закону, Постанови № 630 вбачається, що умови Типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень, врегулювати свої відносини на власний розсуд, а лише мають право конкретизувати його умови.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК України, ст.ст. 7, 8 Закону (аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 № 6-110цс12).

КП BMP «ВМТЕ» запропонувало населенню публічну оферту для ознайомлення та укладення договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, опублікувавши у Вінницькій газеті № 32 від 03.08.2018 р. типові договори приєднання. Після цієї публікації вважається, що вони укладені між КП BMP «Вінницяміськтеплоенерго» та кожним споживачем-фізичною особою.

Згідно із ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно із ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно із ст. 68 ЖК України, п.18, п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі за текстом Правила), плата за надання цих послуг повинна вноситися споживачем не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до показань засобів обліку або затверджених норм споживання на підставі платіжного документу.

Відповідачем ОСОБА_1 за період з серпня 2018 р. по червень 2021 р. згідно з письмовими доказами оплачені надані позивачем послуги з централізованого теплопостачання та відсутнє прострочення оплати цих послуг.

Відповідно до усталеної судової практики Верховного суду за який період нарахована плата за житлово-комунальні послуги, за такий період і зараховується така плата.

Відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не міститься заборони споживачу послуг вимагати зарахування плати за теплову енергію саме за розрахунковий період, який вказаний у платіжних документах, якими є єдиний рахунок, квитанція за певний період і фіскальний чек.

Позивачем не наведено нормативно-правового обґрунтування його дій щодо віднесення сплати ОСОБА_1 поточних платежів за період з листопада 2019 р. по серпень 2021 р. на погашення заборгованості, що виникла до серпня 2018 р.

А посилання позивач на п. 3.4. договору приєднання про те, що «Сторони домовилися, що всі платежі за послуги з теплопостачання, що вносяться Споживачем на поточний рахунок Виконавця, погашають заборгованість попереднього періоду, при її наявності, незалежно від призначення платежу, вказаному в платіжному документі», суд знайшов недоречними, тому що заборгованість визначена позивачем за період з серпня 2018 р. по червень 2021 р., а заборгованість попереднього періоду до серпня 2018 р. не є предметом доказування в цій справі.

Суд звертає увагу на те, що вчинення боржником оплати чергового платежу, не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. А відповідач, як зазначено вище не визнає заборгованість за теплову енергію поза межами строку позовної давності.

Саме такий висновок випливає з правової позиції Верховного Суду України у справі за N 6-43цс17, яку з огляду на її вагомість та певну схожість обставин варто процитувати в повному обсязі:

«За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу».

Аналогічний підхід до оцінки переривання позовної давності продемонстрував і новий Верховний Суд, зокрема, у постанові від 30.05.2018 року по справі № 161/20278/14-ц. Хоча остання стосується кредитних правовідносин, це не знецінює висновок суду з точки зору теорії права.

В цьому контексті важливим також є і висновок, викладений у постанові Верховного Суду в постанові 27.12.2018 року у справі №127/8837/16-ц, а саме вчинення платежів за межами позовної давності не може свідчити про її переривання».

Виходячи з наведеного, є підстави вважати, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_1 , сплачуючи поточні платежі за період нарахування з серпня 2008 р. по червень 2021 р. вчиняв дії, що свідчать про визнання ним всієї заборгованості у розумінні ч.1 ст.264 ЦК, що окреслює підстави переривання строку позовної давності.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року).

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у первинній редакції). Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.08.2017 року № 633, чинної з 30.08. 2017 року).

Таким чином, суд вважає посилання позивача на п.3.4 розділу 3 Договору, що сторони домовились, що усі платежі за послуги з теплопостачання, що вносяться споживачем на поточний рахунок виконавця, погашають заборгованість попереднього періоду, при її наявності не залежно від призначення платежу, вказаному в платіжному документі, як такі, що суперечать вимогам закону.

Такий Договір суперечить вимогам до Типового договору в редакції Постанови КМУ № 933 від 03.09.2009; із змінами, внесеними згідно з Постановами КМУ № 151 від 17.02.2010, № 1135 від 31.10.2011, № 1037 від 30.10.2015, № 633 від 18.08.2017.

Згідно із ст. 625 ЦК України та п.20 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 р., в редакції, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 р., положення яких носять обов`язковий характер і застосовуються незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, що вказує на відсутність будь-якої альтернативної відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

За статтею 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За статтею 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно із статтею 19 Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Пунктом 1 частини третьої статті 20 Закону визначено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Як встановлено судом із дослідження заяв по суті справи та пояснення позивача від 26.10.2021 р. договір про надання житлово-комунальних послуг не укладено.

Між сторонами формально відсутні договірні відносини, тому що відповідний договір не укладався, однак доказів про односторонню вину в не укладенні договору відповідачем ОСОБА_1 позивачем не надано.

Пояснення позивача від 26.10.2021р. про те, що при подачі позовної заяви оборотна відомість за період з серпня 2018р. по червень 2021р. по особовому рахунку № НОМЕР_1 складається таким чином, що всі платежі за послуги з теплопостачання, що вносяться споживачем на поточній рахунок виконавця, погашають заборгованість попереднього періоду, при її наявності, не залежно від призначення платежу вказаного в платіжному документі і при розрахунку суми боргу та при оформленні оборотної відомості за період з серпня 2021 р. по червень 2021 р. усі попередньо зроблені оплати відповідачами- споживачами не були враховані, так як вони не погасили попередній борг, суд оцінює критично, як такі, що не мають правового обґрунтування та суперечать законодавству України та судовій практиці Верховного Суду.

Згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2018 р. у справі № 127/3171/17 за позовною заявою КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 16071,01 грн., з яких: 7678,95грн. борг за спожиті послуги централізованого теплопостачання, 3% річних 973,18 грн., інфляційні 7418,88 грн. та 1600 грн. судового збору.

Згідно із ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з п.10 Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005 р. №630 передбачено, що сума неоплачених протягом опалювального періоду 50 відсотків нарахованої плати за послугу з централізованого опалення виставляється до оплати споживачу протягом міжопалювального періоду щомісяця рівними частинами з травня по вересень включно. Розрахунок та розподіл рівними частинами протягом кожного місяця міжопалювального періоду суми неоплачених протягом опалювального періоду 50 відсотків нарахованої протягом опалювального сезону плати за послугу з централізованого опалення здійснюється виконавцем такої послуги.

Згідно із ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод право на справедливий судовий розгляд передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Стаття 13 Конвенції гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ вважають здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04.12.1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч.1- ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, письмових поясненнях, а відповідачем у відзиві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог і положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір залишається за позивачем.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 67, 68 ЖК України, ст. ст. 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 651 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (21021, м. Вінниця, вул. 600-річчя, 13, )

до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий) про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання та 3% річних від просроченої суми заборгованості на загальну суму 18370,67 грн. відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя