Справа № 201/8202/20
Провадження № 2/201/631/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

04 січня 2021 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

26.08.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 , ПрАТ «Страхова компанія «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 6-9).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 28.08.2020р. відкрите провадження по справі та відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 36).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 13.10.2020р. позивачеві відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін (а.с. 44).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалися на те, що 25.07.2018р. о 08 год. 40 хв. сталася ДТП, за обставинами якої ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 , під час виїзду на дорогу з прилеглої території у районі будинку № 32 по вулиці Набережна Перемоги у місті Дніпрі не надала переваги у русі перед проїжджою частиною, по якій рухався автомобіль «Крайслер», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який слідував зліва направо по напрямку водія ОСОБА_2 , внаслідок чого між останніми відбулося зіткнення. Після цього автомобілі «Лексус» та «Крайслер» продовжили некерований рух та зіштовхнулися з автомобілем «Geely», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , який слідував назустріч по вулиці Набережна Перемоги.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.11.2019р. по справі № 201/10483/19, винною у вчиненні даного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано водія ОСОБА_2 .

Згідно із висновком судового експерта Цаберябого В.М. № 144/19 від 15.10.2019р. вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля «Geely» MR-7151 А, д.н.з. НОМЕР_3 , склала 33 902,67 грн.

Подія ДТП зареєстрована страховиком 27.07.2018р. під номером справи 47, що підтверджується поясненнями позивача як потерпілого.

04.10.2019р. позивач звернувся до страховика ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Листом від 01.10.2019р. позивачеві відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на п. 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності», оскільки він не подав заяву про страхове відшкодування впродовж одного року.

Вказує, що після ДТП він неодноразово звертався до страховика з питання виплати страхового відшкодування, але його просили почекати судового рішення і не роз`яснили, що із заявою про виплату страхового відшкодування він має звернутися протягом року від дня ДТП.

Також позивач вважає, що внаслідок ДТП і через невиплату страхового відшкодування йому заподіяно моральну шкоду, розмір якої він оцінює у 55 000 грн. Після ДТП він був позбавлений можливості користуватися своїм майном. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська автомобіль був арештований. Страховик добровільно не сплатив страхове відшкодування. Позивач у позасудовому порядку звертався 08.07.2020р. із претензією до відповідачки про добровільне відшкодування матеріального збитку.

На підставі викладеного, просив:

стягнути з ОСОБА_2 , ПрАТ «УСК «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп» солідарно матеріальну шкоду у розмірі 36 582,86 грн.;

стягнути з ОСОБА_2 , ПрАТ «УСК «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп» солідарно моральну шкоду у розмірі 55 000,00 грн.

Відповідач - ПрАТ ПрАТ «УСК «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп», який отримав ухвалу про відкриття провадження (а.с. 46) правом на надання відзиву на позов не скористався.

Відповідачка - ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала. 23.11.2020р. до суду надійшов відзив на позовну заяву ( а.с. 56 - 91), поданий представником відповідачки - адвокатом Ліфлянчиком С.І. (діє на підставі ордеру від 24.11.2020р. - а.с. 58), в якому відповідач зазначив, що наданий позивачем висновок експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля № 144/19 від 15.10.2019р., складений на замовлення позивача, не є належним і допустимим доказом, оскільки він не є судової експертизою і висновком експерта в розумінні ЦПК України. Висновок експерта не містить обозових реквізитів, визначених Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. № 53/5. Експертиза проведена не у відповідності до ст.ст. 102, 106 ЦПК України. У висновку не вказано, що він підготовлений для подання до суду і що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за подання завідомо неправдивого висновку.

Об`єктом дослідження був автомобіль, якому на момент ДТП було 12 років. З моменту проведення експертного дослідження до подання позовної заяви пройшло досить багато часу, за цей час вартість пошкодженого автомобілю і вартість відновлювального ремонту змінилась. Позивач також міг сам погіршити стан автомобіля. Експерт при розрахунку матеріального збитку не врахував знос (знецінення) об`єкта дослідження. Також не визнав вимоги про стягнення моральної шкоди. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог, компенсувати за рахунк позивача витрати на правову допомогу.

Позивач 08.12.2020р. надав відповідь на відзив (а.с. 61), в якій не погодився із доводами відповідача про те, що висновок експертного дослідження є неналежним доказом заподіяння матеріальної шкоди, адже висновок може бути наданий учасником справи у відповідності до вимог ч.ч. 1-3 ст. 72, ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України. Висновок складений на його замовлення. Надав Висновок експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля № 144/19 від 15.10.2019р., у якому наявні всі необхідні реквізити, визначені Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень і вказано про те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність.

Вважав, що Висновок відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, зроблений на підставі нормативних і довідкових джерел, які враховують ці фактори. Вважав лише припущеннями доводи відповідачки про те, що стан автомобіля погіршився внаслідок природнього зносу, нанесення додаткових ушкоджень або ж позивач його умисно пошкодив.

Також зауважив, що на огляді автомобіля «Geely» MR-7151 А, н/з НОМЕР_3 09.10.2019р. за адресою м. Дніпро, вул. Шинна 35б (СТО) були присутні позивач, судовий експерт ОСОБА_5 , і експерт, якого направила ПрАТ СК «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп» Ярмолюк В.В.

Наполягав на власній позиції, викладеній у відзиві, просив позовні вимоги задовольнити.

Враховуючи категорію спору (малозначна справа), наданий одним із відповідачів відзив, надану позивачем відповідь на відзив, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін для розгляду малозначних справ відповідно до положень ст. 274 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в сукупності з наданими письмовими доказами, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Під час розгляду справи встановлено, що 25.07.2018р. о 08 год. 40 хв. сталася ДТП, за обставинами якої відповідачка ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 , під час виїзду на дорогу з прилеглої території у районі будинку № 32 по вулиці Набережна Перемоги у місті Дніпрі не надала переваги у русі перед проїжджою частиною, по якій рухався автомобіль «Крайслер», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який слідував зліва направо по напрямку водія ОСОБА_2 , внаслідок чого між останніми відбулося зіткнення. Після цього автомобілі «Лексус» та «Крайслер» продовжили некерований рух та зіштовхнулися з автомобілем «Geely», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , який слідував назустріч по вулиці Набережна Перемоги.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.11.2019р. по справі № 201/10483/19, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні вказаного правопорушення і притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 27 - 28).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковими для суду, що розглядає справу про цивільно- правові наслідки дій або бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Власником автомобіля «Geely» MR-7151 А, н/з НОМЕР_3 , є позивач ОСОБА_1 (а.с. 101).

Згідно із висновком судового експерта Цаберябого В.М. № 144/19 від 15.10.2019р. вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля «Geely» MR-7151 А, н/з НОМЕР_3 , склала 33 902,67 грн.

Подія ДТП зареєстрована страховиком 27.07.2018р. під номером справи 47, що підтверджується поясненнями позивача як потерпілого, наданими ОСОБА_1 до стразової компанії (а.с. 10).

04.10.2019р. позивач звернувся до страховика ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про страхове відшкодування (а.с. 11).

Листом ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 01.10.2019р. № 7809 позивачеві відмовлено у виплаті страхового відшкодування на тій підставі, що згідно із п. 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого.

Стосовно строків подання потерпілим заяви про страхове відшкодування і відповідальності страховки, суддя зазначає таке.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень пунктів 33.1.4., 33.3. статті 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1. статті 35).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20.01.2016р. у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018р. у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається на страховика винної у ДТП особи, у даному випадку - на ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Листом від 01.10.2019р. ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» підтверджено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно із полісом № АК-8578185 від 23.04.2018р.

Сторонами у справі не заперечувалось, що страхове відшкодування ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не виплатила.

Коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Згідно із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19), у системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності» щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Таким чином попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика (або МТСБУ) із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Такий висновок ВП ВС застосований і у Постанові ВС від 29.07.2020р. по справі № 276/752/16-ц, провадження № 61-14669св19.

Як свідчать матеріали справи, ДТП сталася 25.07.2018р. Того ж дня потерпілий ОСОБА_1 зателефонував страховику ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» і повідомив про ДТП. На підставі цієї телефонограми зареєстрована страхова справа № 47 від 27.07.2018р. (а.с. 10).

Після того, з боку ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не було вжито заходів щодо направлення свого страхового комісара для огляду ТЗ.

А 04.10.2019р. потерпілий ОСОБА_1 звернувся до страховка ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 11).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 33.3 ст. 33 Закону передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Згідно п.п. 34.2, 34.3, 34.4 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Представник страховика (аварійний комісар) для огляду транспортного засобу потерпілого не з`явився.

Відповідно до п.п. 36.1, 36.2 ст. 36 Закону встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі

визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

Наведені вище положення законодавства визначають порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони - страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим (власником іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника) та здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі.

Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника (у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування) або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру фактично завданих збитків. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди.

При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування) має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст.ст. 29, 36 Закону), а також розрахований з урахуванням фізичного зносу замінюваних при відновлювальному ремонті запчастин пошкодженого в ДТП авто. Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону №).

Наведений правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема, в постановах від 20.03.2019 року по справі № 522/438/18, від 20.03.2019 року по справі № 695/882/15-ц.

З матеріалів справи видно, що ДТП внаслідок якої було заподіяної механічні пошкодження автомобілю «Geely», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить позивачеві ОСОБА_1 , сталась з вини водія ОСОБА_2 , що на момент ДТП керувала транспортним засобом «Лексус», д.н.з. НОМЕР_1 , який забезпечений полісом страхування цивільно-правової відповідальності страховика ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Таким чином, суд доходить висновку про те, що саме на ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» покладено обов`язок відшкодувати завдані позивачеві матеріальні збитки в розмірі оціненої шкоди та в межах ліміту страхування.

При виплаті страхового відшкодування розмір останнього було визначено виходячи із вартості відновлювального ремонту, зменшеного з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, визначеної за замовленням страховика суб`єктом оціночної діяльності - судовим експертом Цаберябим В.М. в сумі 33 902,86 грн. (а.с. 86).

При цьому, у відповідності до вимог ст. 106 ЦПК України позивач надав висновок експерта-автотоварознавця № 126/20 від 07.12.2020р. із зазначенням того, що він зроблений для подання для суду і того, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність у відповідності з вимогами ст. 384 ЦПК України. А матеріали і розрахунки висновку № 144/19 від 15.102019р., у т.ч. обстеження пошкодженого автомобіля 09.10.2019р., були використані у даному дослідженні (а.с. 75 - 98).

Суддя не приймає доводи відповідача про те, що позивач не мав правових підстав самостійно обирати експерта для визначення розміру шкоди, оскільки позивач мав на це право згідно п. 34.4 ст. 34 Закону .

Також суд враховує, що згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) приймає рішення про здійснення страхового відшкодування після узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування.

Поряд з цим, з матеріалів справи видно, що страховик не відреагував на повідомлення позивача про ДТП, не направляв свого аварійного комісара, не здійснив самостійну оцінку вартості збитку, а тому й не узгоджував із потерпілим виплату страхового відшкодування.

Відтак, з метою визначення розміру матеріального збитку, позивач звернувся до судового експерта Цаберябого В.М.

Висновком експерта Цаберябого В.М. № 126/20 від 07.12.2020р. визначено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Geely», д.н.з. НОМЕР_3 , складає 47 854,67 грн., а вартість матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) складає 33 902,86 грн. (а.с. 86).

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.

Відповідно до ст. 83 діючого ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

З огляду на те, що висновок експерта одержаний у порядку, встановленого законом, суд вважає наданий позивачем висновок експерта належним, допустимим і достатнім доказом, яким позивач обґрунтовує розмір заподіяної шкоди його майну.

Під час розгляду справи відповідачами не надано будь-яких належних обґрунтувань та доказів того, що наданий позивачем висновок експерта є неправильним або неповним та, що експертом при визначені розміру збитків було включено пошкодження, які не були заподіяні транспортному засобу внаслідок ДТП.

Враховуючи вищенаведене, суддя при вирішенні позовних вимог в якості належного доказу приймає до уваги наданий позивачем висновок автотоварознавчої експертизи № 126/20 від 07.12.2020р. експерта ОСОБА_5 .

Оскільки страховик не виплачував позивачеві страхове відшкодування , то з ПрАТ «СК «Княша Лайф Вієнна Іншуранс Груп» слід стягнути страхове відшкодування у розмірі вартості матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу), яке складатиме 33 902,86 грн.

З урахуванням викладеного позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і до ПрАТ «СК «Княша Лайф Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення майнової шкоди, завданої наслідками ДТП підлягають задоволенню частково - лише в частині стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «СК «Княша Лайф Вієнна Іншуранс Груп» в сумі 33 902,86 грн., адже правовідносини у сфері страхування виключають солідарну відповідальність страховика і страхувальника.

Також з ПрАТ «СК «Княша Лайф Вієнна Іншуранс Груп» підлягають стягненню витрати на оплату штрафмайданчику.

Позивачем надано до матеріалів справи квитанцію № 14П617/6776909/1 від 02.08.2018р. на суму 880,00 грн. про сплату на користь ТОВ «Династия - Днепр» з призначенням платежу «за штрафмайданчик ОСОБА_1 ,». (а.с. 26).

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів",у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, витрати за послуги штрафмайданчика у розмірі 880,00 грн. підлягають стягненню зі страховика ПрАТ «СК «Княша Лайф Вієнна Іншуранс Груп», оскільки згідно зі ст. 29 Закону » відшкодовуються за рахунок страхового відшкодування.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до норми ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 вищевказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Як видно з матеріалів справи, позивач звернувся до страховика із повідомленням про страховий випадок 27.07.2018р., а 04.10.2019р. звернувся за страховою виплатою і не дочекавшись такої у жовтні 2019 року зробив власну оцінку завданих збитків. Але не отримав страхове відшкодування, натомість отримав відмову страховика у зв`язку із пропущенням строків звернення із відповідною заявою, що спростовано судом під час розгляду даної справи.

Внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язання за договором страхування щодо виплати страхового відшкодування позивачеві заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у переживаннях, втраті часу на захист своїх прав. Позивач оцінює моральну шкоду у 55 000 грн. (при тому - солідарно із відповідачем ОСОБА_2 ) Суд вважає, що достатньою та співмірною із допущеним порушенням у виді несвоєчасного виконання зобов`язання саме страховиком по виплаті страхового відшкодування, сума, яку слід стягнути зі страховика, є 2 000,00 грн.

Аналогічна позиція щодо підстав стягнення моральної шкоди, завданої затягуванням відповідачем виплати відшкодування, викладена в постанові Великої Палати ВС від 11.12.2019 року по справі № 465/4287/15, відповідно до якої якщо потерпілий не отримав вчасно вказану в договорі страхову виплату, він має право на відшкодування не тільки майнової, а й моральної шкоди.

У заявку із тим, що саме страховик при наявності укладеного з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим (власником іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника) і має здійснити відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності шкоду потерпілій особі, то (як було указано вище) покладення обов`язку на застраховану винну у ДТП особу - у даному випадку ОСОБА_2 , відшкодувати потерпілому майнову шкоду суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Таке покладення обов`язку можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника, лише тоді на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди.

Судом у цій справі установлено, що обов`язок з відшкодування матеріального збитку має бути повністю покладений на страховика, оскільки ним необґрунтовано і незаконно відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

З огляду на вказане, за відсутності винної поведінки відповідачки ОСОБА_2 щодо невиплати матеріального збитку позивачеві, останньому не заподіяна і не могла бути заподіяна моральна шкода діями ОСОБА_2 , тому у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди із відповідачки ОСОБА_2 слід відмовити.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов задоволено частково, то їх слід розподілити наступним чином.

При подачі позову позивачем сплачений судовий збір відповідно до ставки, встановленої ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 840,80 грн. за позовні вимоги майнового характеру (а.с. 2).

З огляду на те, що загальний розмір майнових вимог (відшкодування матеріальної шкоди до ПрАТ «СК «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп» і ОСОБА_2 ) позивача становить 34 782,86 грн., а задоволені ці вимоги в цьому ж розмірі, тобто 34 782,86 грн. - лише до ПрАТ «СК «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп», тому з ПрАТ «СК «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп» слід стягнути витрати на сплату судового збору в сумі 840,80 грн., з урахуванням того такий розмір є мінімальною ставкою судового збору, менше якої не сплачується.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 139, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, наявність в матеріалах справи висновку експерта ОСОБА_5 , який має кваліфікацію судового експерта з правом проведення товарознавчих експертиз за спеціальністю визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу (висновок виготовлений на вимогу позивача), наявність квитанції про оплату проведення експертизи в розмірі 1800 грн. (а.с. 25), а також приймаючи до уваги часткове задоволення позову - лише в частині вимог до ПрАТ «СК «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп», вважаю за можливе стягнути з відповідача - ПрАТ «СК «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмір 1800,00 грн.

За вимоги про стягнення моральної шкоди позивач помилково не сплатив до бюджету судовий збір. Між тим, вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру. Означена позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.11.2018р. по справі №761/11472/15-ц.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «СК «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп» на користь держави становить 840,80 грн., з урахуванням того, що такий розмір є мінімальною ставкою судового збору, менше якої не сплачується.

Загальний розмір судових витрат, який слід стягнути з ПрАТ «СК «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 становить 2 640,80 грн. (840,80 грн. (судовий збір) + 1800,00 грн. (витрати на експертизу).

Доказів понесених позивачем і відповідачкою ОСОБА_2 витрат на правову допомогу її сторонами суду не представлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 259, 263-265, ч. 1 ст. 274. ч. 5 ст.279 ЦПК України, суддя,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди (страхове відшкодування) в сумі 34 782,56 грн. (тридцять чотири тисячі сімсот вісімдесят дві гривні 56 коп.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди 2 000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог до ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору та витрат по оплаті експертного дослідження в розмірі 2 640,80 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп» на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя О.С. Наумова