ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/9105/19 Головуючий суддя І інстанції Зінченко О. В.
Провадження № 22-ц/818/305/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої внаслідок ДТП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.,

суддів: - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 05 червня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Зінченко О.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега», ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

17 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернуся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега», ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди

Позовна заява мотивована тим, що 14.08.2019 трапилася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Vito» не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем ОСОБА_2 «Lexus RX300». Внаслідок удару, автомобіль позивача зіткнувся з автомобілем ОСОБА_3 «Audi 100». Учасниками ДТП після приїзду працівників поліції було складено «Європротокол», у якому відповідач ОСОБА_1 свою визнав повністю. На момент ДТП автомобіль відповідача був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданий АСК «Омега». Враховуючи добровільне визнання відповідачем вини позивач звернувся до страхової компанії АСК «ОМЕГА» з повідомленням про страховий випадок та іншими документами.

Зазначив, що 21.10.2019 отримав відповідь страхової компанії про відмову у виплаті страхового відшкодування з огляду на невиконання потерпілим своїх обов`язків, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», так як це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, яку вважає безпідставною. Згідно зі звітом суб`єкта оціночної діяльності № 50/08/19, розмір матеріального збитку заподіяного позивачу складає 31 456,38 грн, а вартість відновлювального ремонту - 53424,27 грн.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_2 просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» частку матеріальної шкоди у якості страхового відшкодування у сумі 29456,38 грн., стягнути з ОСОБА_1 частку матеріальної шкоди у сумі 21923,62 грн., покласти на відповідачів витрати по сплаті судового збору

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 05 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» на користь ОСОБА_2 частку матеріальної шкоди у якості страхового відшкодування у сумі 29 456 грн. 38 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 решту матеріальної шкоди у сумі 19 923 грн. 62 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 437 грн. 99 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 299 грн. 68 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення змінити у частині стягнення з нього матеріальної шкоди, в іншій частині залишити без змін.

Вказав, що відмова у виплаті страхового відшкодування ПАТ «АСК «Омега» є безпідставною. Страховик самостійно не розрахував суму матеріального збитку та страхового відшкодування, порушуючи умови Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вважає наданий розрахунок страхового відшкодування наданого позивачем до позовної заяви звіту належним доказом цього розрахунку.

Зазначив, що погоджується лише на добровільну сплату суми франшизи за полісом страхування у розмірі 2000 грн, яку він сплатив позивачу.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить залишити рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Вважає, що рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Вказав, що стягнута з апелянта сума є різницею між фактичною вартістю ремонту і сумою страхового відшкодування, частиною збитку, що не відшкодовується страховою компанією у відповідності до умов спеціального закону. В даному випадку різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою виходить за межі страхового відшкодування, оскільки спеціальним законом не покривається така шкода, що пов`язана із зносим запчастин, ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а відповідно до ч. 3 ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено принцип повного відшкодування збитку потерпілому.

Вказав, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 різниці між фактичним розміром шкоди (реальними збитками) і страховим відшкодуванням в рахунок відшкодування майнової шкоди відповідає чп. 1 ч. 1 ст. 1188, ст. 1194 ЦК України.

Щодо посилання апелянта стосовно відсутності у матеріалах справи документів ФОП ОСОБА_5 , слід зазначити, що наразі інформація стосовно суб`єкта господарювання та видів його діяльності є загальнодоступною і міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у відкритому доступі у мережі Інтернет (https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи містять документи, які підтверджують факт здійснення ремонту автомобіля ОСОБА_2 , а саме акт виконаних робіт № 73 від 25.11.2019 та рахунком № 73 від 25.11.2019, згідно якого вартість відновлювального ремонту складає 51 380 грн. 00 коп. та врахував правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 686/17155/15-ц, в якій Верховний суд підтримав правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15.

При цьому суд вважав встановленим, що вина відповідача у скоєні ДТП підтверджується європротоколом, а розмір завданої ним шкоди - звітом про вартість матеріального збитку. Оскільки ОСОБА_1 як власник джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «Mercedes-Benz Vito» - своїми протиправними діями спричинив ДТП, в результаті чого інший транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень, то наявні підстави для покладення на нього обов`язку щодо відшкодування майнової шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Під час вирішення спорів суди мають враховувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що 14 серпня 2019 року о 10 годині 50 хвилин відбулася ДТП, внаслідок якої водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Mercedes- Benz Vito», р.н. НОМЕР_1 у м. Люботин, Харківської області по вул. Деповська в районі буд. 51 не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Lexus RX300, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що зупинився попереду. Внаслідок удару, автомобіль Lexus RX300, р.н. НОМЕР_2 зіткнувся з автомобілем AUDI 100, р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , який стояв попереду з увімкненим лівим покажчиком повороту.

На місце події були викликані працівники поліції, при виїзді на місце пригоди було встановлено, що учасники дорожньо-транспортної пригоди у зв`язку з тим, що ніхто не постраждав та не зазнав значної матеріальної шкоди вирішили самостійно скласти за даним фактом «Спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду», тобто «Європротокол», від допомоги поліції відмовилися та претензій ні до кого не мають, що підтверджується довідкою про результати розгляду матеріалів ЖЄО №5787 від 14.08.2019 за повідомлення оператора «102».

Надалі позивач та ОСОБА_1 склали «Спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду», тобто «Європротокол», у якому відповідач ОСОБА_1 свою вину визнав.

Аналізуючи надані в судовому засіданні пояснення учасників ДТП, а також письмові докази, суд приходить до висновку про наявність вини ОСОБА_1 у порушенні п. 13.1 Правил дорожнього руху.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПАТ «АСК «Омега» згідно з полісом № АО/3872355 строком дії з 06 липня 2019 року по 05 липня 2020 року. За цим полісом застраховано цивільну відповідальність осіб, які на законних підставах керують забезпеченим транспортним засобом «Mercedes- Benz Viro 108 D», д.н.з. НОМЕР_1 . Ліміт відповідальності становить: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000,00 грн.; за шкоду, заподіяну майну -100000,00 грн.; франшиза - 2000,00 грн.

15 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування за завдану шкоду внаслідок страхового випадку, до якої долучив «Європротокол».

Листом від 21 жовтня 2019 року №1949 «ПАТ «АСК«Омега» відмовило позивачеві у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що водієм ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оформлено ДТП без залучення відповідних підрозділів Національної поліції, самостійно склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду «Європротокол» без водія ОСОБА_6 та залишили місце пригоди, а також в «Європротоколі» недостатньо інформації для ідентифікації ДТП та встановлення обставин.

Згідно звіту №50/08/19 про оцінку вартості відновлювального ремонту від 05.11.2019, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_7 , матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «LEXUS RX300», склав 31 456 грн 37 коп., а вартість відновлювального ремонту складає 53 424 грн. 27 коп.

Відповідно до п. 37.1.3. ст. 37 Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Судом встановлено, що «Європротокол» був підписаний позивачем та ОСОБА_1 , що були обидва забезпечені полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також складені письмові пояснення третім учасником ОСОБА_3 , транспортний засіб якого пошкоджень не зазнав, а відтак він претензій не мав. Учасниками ДТП на місце події було викликано працівників поліції, що підтверджується відповідною довідкою. Відібравши пояснення учасників ДТП, та у зв`язку з відсутністю травмованих, обставин та визнання своєї вини ОСОБА_1 , працівники поліції порадили скласти «Європротокол», що підтверджується поясненнями всіх учасників. В подальшому учасники транспортних засобів залишили місце дорожньо-транспортної пригоди, однак це відбулося після складання всіх документів.

Суд першої інстанції правильно відхилив доводи відповідача ПАТ «АСК «Омега» щодо того, що ОСОБА_3 не брав участі у складанні «Європротоколу», так як відповідно до пункту 37.1.3. статті 37 Закону, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є невиконання своїх обов`язків саме потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування. Однак, як було встановлено судом, ОСОБА_3 шкоди не зазнав та претензій не пред`являв, і тому згадана норма п. 37.1.3 ст. 37 Закону уданому випадку не застосовується, а дії учасників ДТП відповідають п. 33.2 ст. 33 цього ж Закону.

Так, відповідно до пункту 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

У пункті 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» від 17 листопада 2011 року № 698 затверджено максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України з 01 лютого 2016 року - 50 000 гривень потерпілому.

У пунктах 61 та 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц зроблено висновок, що для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого. У примітці до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники ДТП скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону.

Враховуючи викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається на страховика відповідача ПрАТ «АСК «Омега».

Встановивши, що відмова страхової компанії не ґрунтується на жодній із передбачених статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підстав, не враховує оформлення учасниками спільного повідомлення про ДТП і її фактичні обставини, суд відповідно до наведених норм матеріального права правильно частково задовольнив позов.

Доводи відповідача про те, що заподіяна позивачу майнова шкода у розмірі 31456,38 грн., яка зазначена у Звіті оцінювача не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ «АСК «Омега» як страховика, тому покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування в сумі 21923,62 грн. суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, колегія суддів також відхиляє.

Відносини між відповідачем та його страховиком ПрАТ «АСК «Омега». регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону № 1961-IV, згідно з якими у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Колегія суддів погоджується із запереченнями позивача проти доводів скарги про те, що відповідно до ч. 3 ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено принцип повного відшкодування збитку потерпілому.

У даному випадку оскарженим рішенням суду першої інстанції на ОСОБА_1 була покладена цивільно-правова відповідальність та стягнуто різницю між фактичним розміром шкоди (реальними збитками) і страховим відшкодуванням в рахунок відшкодування майнової шкоди, що відповідає нормам п. 1 ч. 1 ст. 1188, ст. 1194 ЦК України.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Оскільки ПрАТ «АСК «Омега» за договором обов`язкового страхування (полісом) має сплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону № 1961-IV, у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди 53424,27 і покритою страховою виплатою майновою шкодою 31456,37 грн., незважаючи на те, що ці збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності).

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Судом відповідно до звіту №50/08/19 про оцінку вартості відновлювального ремонту від 05.11.2019, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_7 , матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «LEXUS RX300», склав 31 456 грн 37 коп., а вартість відновлювального ремонту складає 53 424 грн. 27 коп. Відповідач не спростував згаданий звіт про оцінку, який є обґрунтований та складений спеціалістом, який підтвердив свою кваліфікацію.

Установивши, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує забезпечений умовами договору страхування розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача як з винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту та матеріального збитку, з урахуванням франшизи 2000 грн.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта стосовно відсутності у матеріалах справи документів ФОП ОСОБА_5 , наразі інформація стосовно суб`єкта господарювання та видів його діяльності є загальнодоступною і міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у відкритому доступі у мережі Інтернет (https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search).

Наведені з цього приводу доводи скарги є безпідставними і висновків суду не спростовують.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 05 червня 2020 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 11 січня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.