Справа № 522/2812/20
Провадження № 2/522/4635/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Шенцевої О.П.,

при секретарі - Кісліної В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

19 лютого 2020 року ТОВ «Баядера Логістик» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач з 14 вересня 2015 року обіймав посаду Старшого менеджера зі збуту у ТОВ «Баядера Логістик». 01 липня 2019 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 150 000 грн. строком на 3 місяці з дати отримання позики. Відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути вказану суму частинами або одноразово, але не пізніше дня звільнення. 02 вересня 2019 року ОСОБА_1 звільнився за власним бажанням з вказаної вище посади, однак суму позики не повернув. Посилаючись на викладене, Позивач просив стягнути з відповідача 150 000 грн. заборгованості за договором позики, штраф у розмірі 30 000 грн., а також покласти судові витрати на відповідача.

Ухвалою суду від 02 березня 2020 року по справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Цивільну справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження на 10.04.2020 року об 11 год. 15 хв.

Відповідач, реалізуючи своє право, передбачене ст.193 ЦПК України, звернувся із зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» про визнання недійсним договору позики. Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що надані до суду позивачем документи він не підписував та грошові кошти за Договором позики він не отримував, а надані в суд документи сфальсифіковані шляхом внесення до них неправдивих відомостей. Також, ОСОБА_1 зазначає, що Договір позики має ознаки фіктивного правочину, та укладений ним під впливом необхідності підписання цього договору, за вимогою посадових осіб ТОВ «Баядера Логістик». Договір позики був підписаний ним з метою отримання роботи в ТОВ «Баядера Логістик».

Між іншим, позивач за зустрічним позовом недотримання умов, необхідних для чинності правочину, мотивує тим, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203 ЦК України); недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України (ч.1 ст.215 ЦК України); якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, - такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Крім того, позивач за зустрічним позовом, звертає увагу, що згідно спірних видаткових касових ордерів кошти були отримані ним трьома окремими платежами, а саме:26.07.2019 р., 27.07.2019 р. та 29.07.2019 року, натомість, згідно наданої розписки кошти по Договору позики були отримані ним одним платежем 29.07.2019 р. За таких умов, наданий Договір позики має всі ознаки фіктивного правочину, оскільки сторони мали на меті інші цілі, ніж ті, що передбачені цим Договором.

Тож, зважаючи на викладене вище, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 вважає, що договір позики від 01.07.2019 р. - є недійсним правочином та просить суд визнати його недійсним.

До зустрічного позову Відповідачем додано Заяву про призначення судової експертизи та заяву про виклик свідків.

Заяву про призначення судової технічної експертизи аргументовано тим, що документи, які позивачем надані у якості доказів заявник не підписував, а тому кошти відповідно до документів не отримував, надані документи були сфальсифіковані позивачем, а для з`ясування цього питання потрібні спеціальні знання.

Також, відповідач за первісним позовом надав суду відзив на позовну заяву про стягнення боргу за договором позики. В основу своїх заперечень проти позовних вимог відповідач за первісним позовом , поклав доводи, викладені ним у тексті зустрічної позовної заяви. Наполягав на тому, що документи були сфальсифіковані та ніяких коштів за договором позики від 01.07.2019 р. від Позивача він не отримував.

Позивачем за первісним позовом надано суду відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення боргу за договором позики. Ознайомившись з відзивом на позовну заяву, позивач за первісним позовом вважає, що твердження відповідача не відповідають обставинам справи та не спростовують доводів, викладених у позовній заяві з огляду на таке.

Позивач зауважив, що договір позики № 01/07/19, наданий Позивачем на підтвердження зобов`язань Відповідача, є належним та допустимим доказом виникнення боргового зобов`язання на суму 150 000 грн.; цей договір позики сторони уклали відповідно до вимог ст.1047 ЦК; наявність у позивача оригіналу договору позики згідно з положенням ч.3 ст.545 цього кодексу свідчить про неповернення боргу відповідачем, тому є підстави для стягнення з нього на користь позивача суми позики за вказаним договором.

Крім цього, Позивач за первісним позовом вказав, що виникнення зобов`язання за Договором позики у розмірі 150 000 грн. та отримання грошових коштів Відповідачем підтверджують також підписані власноруч Відповідачем за первісним позовом видаткові косові ордери від 26.07.2019 р., від 27.07.2019 р., від 29.07.2019 р., та розписка від 29 липня 2019 року на загальну суму позики у розмірі 150 000 грн. Тож, досліджуючи договір позики, розписку та видаткові касові ордери у сукупності підтверджується факт отримання Відповідачем позики від Позивача. Тобто, не тільки зміст договору позики підтверджує отримання позики Відповідачем а й додаткові документи бухгалтерського обліку, а розписка це додатковий документ, який підсумовує всю суму отриманих коштів Відповідачем у позику відповідно до умов Договору та касових ордерів ці документи можуть існувати у сукупності та окремо, не перешкоджаючи подальшому стягненню за одним чи за іншим документом.

Позивач за первісним позовом додатково пояснив, що спірний договір, касові ордера до нього та розписка підписані Відповідачем за первісним позовом власноруч, та факт їх підписання він не спростовує, а навпаки підтвердив. Посилання Відповідача за первісним позовом на примусовий характер підписання спірного Договору є таким, що не відповідає дійсності та не підтверджений жодним належним та допустимим доказом. Примусовий характер підписання боргових документів з є таким, що не відповідає дійсності. Вказане твердження є припущенням Відповідача за первісним позовом для уникнення відповідальності за умовами спірного Договору.

Разом з тим, Позивач за первісним позовом наголосив, що обґрунтування та докази, що могли би вказувати на фіктивність спірного правочину Відповідачем не надано, натомість, фактичне отримання Відповідачем коштів в касі підприємства Позивача, про що свідчать касові ордери, вказують та підтверджують про реальність настання правових наслідків оспорюваного правочину.

Тому, враховуючи норми ст.ст. 626, 627, 628, 640 ЦК України, а також обставини, викладені у позові та відповіді на відзив, Позивач за первісним позовом вважає, що позовна заява про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню.

Ухвалою від 24 лютого.2021 року була прийнята зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» про визнання недійсним договору позики, до спільного розгляду з первісним позовом.

Відповідачем за зустрічним позовом надано відзив на зустрічну позовну заяву. В основу своїх заперечень проти позовних вимог позивача за зустрічним позовом, поклав доводи, викладені ним у тексті позовної заяви та відповіді на відзив на позовну заяву про стягнення боргу за договором позики. Звернув увагу на тому, що ОСОБА_1 не заперечує факту підписання договору позики, розписки та видаткових касових ордерів. Тому сторонами в належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, а відтак - він є укладеним в силу ст.638 ЦК України, дотримано сторонами також і умов ст.1047 ЦК України, яка передбачає укладення договору в письмовій формі.

Посилання Позивача за зустрічним позовом на примусовий характер підписання спірного Договору є таким, що не відповідає дійсності та ґрунтується виключно на припущеннях. Матеріали справи не містять також доказів на підтвердження того, що він написав розписку, підписав Договір, підписав ордери під тиском чи не розуміючи значення своїх дій. Крім того, Позивач за зустрічним позовом не звертався до Відповідача за зустрічним позовом з вимогою про повернення йому боргової розписки чи розрахункового документа про оплату всього боргу, у тому числі з підстав не отримання вказаних у розписці грошових коштів.

Відповідач за зустрічним позовом також зауважив на тому, що сама по собі різниця в даті укладанні договору та даті видачі/отримання позики не може свідчити про недійсність або фіктивність того чи іншого правочину, так як умовами спірного Договору пунктом 2.1 Позикодавець «надає позику у готівковій або безготівковій формі на вибір Позичальника шляхом видачі відповідної суми коштів із каси підприємства або перерахування коштів на рахунок, який вкаже Позичальник. Позика може надаватися частинами.» - можливість видавати позику частинами погоджена Сторонами умовами Договору, отже твердження Позивача за зустрічним позовом про видачу готівки трьома окремими платіжками як підтвердження викладених у зустрічному позові обставин, спростовані умовами Договору, а розписка (п. 2.2. Договору), на яку він посилається, є додатковим документом, який підтверджую загальну суму вже отриманих коштів, що в сукупності несе документальне підтвердження отримання готівки за умовами спірного договору та не бажання Позивача за зустрічним позовом її повертати. Тобто, спірний Договір є реальним, правові підстави визнання його недійсним або фіктивним відсутні, а дата підписання, дата видачі готівки та їх різниця прямо передбачена умовами цього Договору. Вказаний правочин відповідає презумпції дійсності правочину, яка встановлена ст.204 ЦК України, його зміст не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам суспільства, держави, його моральним засадам, як передбачено ст.203 ЦК України та спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним.

Підсумовуючи обґрунтування своєї позиції, товариство у відзиві на зустрічну позовну заяву вказує, що оскільки позивач (відповідач за первісним позовом) не спростував у встановленому законом порядку презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), не довів обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, зокрема не довів належними і допустимими доказами факту вчинення правочину, про який йдеться, проти його справжньої волі, наявності тяжких для нього обставин і того, що договір укладено під впливом помилки, просить суд у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Баядера Логістик» про визнання договору позики недійсним відмовити, а первісний позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Баядера Логістик» 150 000 грн. заборгованості за договором позики, штраф у розмірі 30 000 грн., а також покласти на нього судові витрати.

Також, Відповідачем за зустрічним позовом надано заперечення на заяву Позивача про призначення судової експертизи. Свої заперечення обґрунтував тим що, призначення технічної експертизи із запитаннями які поставив заявник не стосуються суті спору та її призначення може вилитися в технологію затягування справи та латентного зловживання процесуальними правами. А так як Відповідач за первісним позовом не заперечує факту підписання спірного договору, касових ордерів та розписки, то і потреби у проведенні такої експертизи немає.

26 травня 2021 року, у відкритому судовому засіданні було розглянуто клопотання ОСОБА_1 про призначення судової експертизи у справі.

Також, ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлено про виклик свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Позивач за первісним позовом заперечував проти виклику свідків, посилаючись на неможливість свідчення свідків, які не були присутні під час укладання договору позики а також під час видачі готівки, тому їх свідчення не можуть слугувати доказом а ні з питань підписання спірного договору а ні з питань дійсності отримання грошових коштів Відповідачем за первісним позовом.

Ухвалою від 26 травня 2021 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення судової експертизи було відмовлено.

Заяву ОСОБА_1 про виклик свідків задоволено. Заявнику запропоновано забезпечити явку свідків на наступне судове засідання.

Відповідно до ухвали від 26 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті на 20 липня 2021 року на 15:45 год.

У судове засідання, призначене 20 липня 2021 року сторони з`явилися. У відкритому судовому засіданні Позивач за зустрічним позовом повторно звернувся до суду з клопотанням про призначення експертизи. Відповідач за зустрічним позовом заперечував проти задоволення цього клопотання, посилаючись на порушення Позивачем за зустрічним позовом процесуальних строків на звернення з таким клопотанням та на ідентичність цього клопотання, клопотанню, у задоволенні якого суд 26.05.2021 року вже відмовив.

Розгляд справи по суті продовжено та призначено на 04 листопада 2021 року о 14.30 год.

04 листопада 2021 року, у судовому засіданні Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом), підтримала вимоги та заперечення, викладені у первісному позові, заперечення та відзивах.

Відповідач за первісним позовом (позивач - за зустрічним позовом) заперечував проти первісного позову, вказав, що зустрічний позов підтримує.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Баядера Логістик» підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 слід відмовити зважаючи на наступне:

Під час розгляду справи встановлено, що як вбачається з матеріалів справи відповідно до заяви від 19.08.2013 року та Наказу про прийняття на роботу № 101-ПР-П, надалі відповідно до Наказу про переведення № 016-ОС-П від 14.09.2015 року ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) було прийнято на роботу на посаду старшого менеджера із збуту відділу продажів Бази ТОВ «Баядера Логістик» в м.Одеса.

01 липня 2019 року між ТОВ «Баядера Логістик» та ОСОБА_1 був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачеві грошові кошти в сумі 150 000 грн., а останній зобов`язався повертати позику частинами або одноразово із таким розрахунком, щоб повернути всю суму позики через три місяці з дати її отримання. Пунктом 3.5 вказаного договору передбачено, що у разі припинення з будь-яких причин трудових відносин між позикодавцем та позичальником останній зобов`язується не пізніше дня звільнення повністю повернути суму позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивачем в порядку встановленому п. 2.1. Договору позики було видано суму позики, зазначену в договорі, що підтверджується відповідними видатковими касовими ордерами від 26 липня 2019 р., від 27 липня 2019 р., від 29 липня 2019 р., та розпискою від 29 липня 2019 року на загальну суму позики у розмірі 150 000 грн..

02 вересня 2019 року на підставі заяви відповідача ОСОБА_1 його було звільнено з займаної посади за власним бажанням.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач належним чином не виконав умов договору позики у встановлений п. 3.6 Договору строк. Станом на день звернення з позовною заявою у відповідача перед ТОВ «Баядера Логістик» існує заборгованість у розмірі 150 000 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт підписання договору позики сторонами не заперечується, при цьому, ОСОБА_1 стверджує, що ним не було отримано грошові кошти в розмірі 150 000 грн.

Належним чином умови вказаного договору з боку позичальника ОСОБА_1 виконано не було, суму позики позичальнику не повернуто в обумовлений договором строк.

Слід зазначити, що жодних підтверджуючих даних, які б свідчили про повернення ОСОБА_1 боргу в розмірі 150 000 грн. ТОВ «Баядера Логістик» на виконання умов договору позики від 01.07.2019 р., судом не встановлено. Більш того, відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) заперечується сам факт отримання коштів за договором.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі, якщо сторони дійшли згоди з приводу всіх суттєвих умов договору (ст.638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.209 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Як передбачено статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, в т.ч. повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Саме таку правову позицію виклав Верховний суд України у постанові від 18.09.2013 р у справі №6-63цс13.

Умовами Договору, пунктом 2.1 чітко встановлено що Позивач «надає позику у готівковій або безготівковій формі на вибір Позичальника шляхом видачі відповідної суми коштів із каси підприємства або перерахування коштів на рахунок, який вкаже Позичальник. Позика може надаватися частинами.» - можливість видавати позику частинами погоджена Сторонами умовами Договору, отже твердження Відповідача про видачу готівки трьома окремими платіжками як підтвердження викладених у зустрічному позові обставин, спростовані умовами Договору, а розписка (п. 2.2. Договору), на яку посилається Відповідач, є додатковим документом, який підтверджую загальну суму отриманих коштів, що в сукупності несе документальне підтвердження отримання готівки у позику за умовами договору.

Підписання саме спірного Договору не спростовується Відповідачем, а навпаки Відповідач підтверджує його підписання.

Доводи відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) ОСОБА_1 про те, що передачі вказаного розміру коштів не було є безпідставними, оскільки сам факт підпису ним даного договору позики свідчить про те, що сторонами досягнуто згоди зі всіх істотних умов, передбачених для даного виду правочину і вони погодилися з ними, а підписані ним касові ордери та розписка підтверджують факт отримання грошових коштів в касі ТОВ «Баядера Логістик». Тобто, підписання даного правочину є самостійним, достатнім, дійсним підтвердженням суті взятих сторонами на себе зобов`язань, а підписання касових ордерів та розписка є належним підтвердженням отримання грошових коштів у сумі 150 000 грн. відповідачем за первісним позовом.

Не знайшли свого підтвердження і міркування відповідача за первісним позовом, викладені у відзиві на позов про те, що Договір та документи були сфальсифіковані, та те що їх укладено під впливом та за вимогою посадових осіб ТОВ «Баядера Логістик», так як відповідач за первісним позовом (позивача за зустрічним) ОСОБА_1 особисто підтвердив їх підписання.

Зважаючи на викладене вище, суд не може погодитись з такими доводами відзиву на позов.

Пояснення свідка ОСОБА_2 , надані ним у судовому засіданні, не підтвердили обставини, на підтвердження яких сподівався відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом), заявляючи про необхідність його виклику та допиту в судовому засіданні.

Отже, судом встановлено, що станом на час розгляду справи відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 грошові кошти на погашення боргу по договору позики від 01.07.2019 року не повернуті, а отже, - неповернута сума позики становить 150 000 грн., а тому вказана грошова сума підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача ТОВ «Баядера Логістик».

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами Цивільного Кодексу України та інших актів цивільного законодавства.

Крім того, як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За умовами п.п 5.1., 5.2. Договору «за невиконання (неналежне виконання) своїх обов`язків за цим Договором Сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України та умов цього Договору. Крім того, Позичальник додаткового несе наступну відповідальність:

- у разі несвоєчасного повернення суми позики, сплачує Позикодавцю штраф у розмірі 10 відсотків від несвоєчасно сплаченої суми позики;

- у разі неповернення всієї суми позики у день звільнення, сплачує Позикодавцю штраф у розмірі 20 відсотків від суми позики.

У випадку, коли позичальник своєчасно не повертає борг, то згідно ст. 625 ЦК України він мусить сплатити суму боргу, а також інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. З цього випливає, що позикодавець має право в судовому порядку вимагати повернення всіх сум за договором позики у зв`язку з порушенням умов договору та пред`явлення таких вимог є наслідком невиконання або неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань.

Позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) розраховано борг з урахуванням п.п. 5.1., 5.2. Договору. З огляду на наявність в матеріалах справи доказів, що свідчать про отримання позики відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом), а також відсутність доказів погашення останнім суми боргу з 02.09.2019 року по теперішній час, суд вважає вимоги про стягнення заборгованості з урахуванням штрафу 20% від суми позики обґрунтованими. Таким чином сума заборгованості Відповідача перед Позивачем становить 180 000 грн. (сто вісімдесят тисяч), з яких 150 000 грн. (сто п`ятдесят тисяч) сума позики та 30 000 грн. (тридцять тисяч) штраф 20%.

Так, враховуючи норми статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Баядера Логістик» судовий збір в розмірі 2700 грн. 00 коп..

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Баядера Логістик» про визнання договору позики № 01/07/19 від 01 липня 2019 р. недійсним, так як він сфальсифікований та укладений Сторонами під впливом та на вимогу керівництва ТОВ «Баядера Логістик», то даний позов не підлягає до задоволення зважаючи на наступне.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 не заперечує факту підписання договору позики від 01.07.2019р., однак посилається на те, що за укладеним договором грошей він не отримував.

Але, доводи позивача за зустрічним позовом про відсутність факту передачі грошових коштів, спростовуються наявними у справі доказами, а саме підписаними власноруч ОСОБА_1 Договором позики, видатковими касовими ордерами від 26.07.2019р., 27.07.2019 р., 29.07.2019 р. та розпискою від 29.07.2019 р.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Таким чином, аналіз змісту норми ст.638 ЦК України, дозволяє визначити ряд умов, за наявності яких цивільно-правовий договір можна вважати укладеним: 1) сторони повинні досягти згоди з усіх істотних умов договору; 2) сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ст.640 ЦК України). Статтею 640 ЦК встановлені додаткові критерії, за якими договір може визнаватись укладеним. Крім вимог про узгодження сторонами істотних умов, висуваються вимоги до форми договорів або щодо виконання певних умов (дій), які становлять сам зміст цих договорів.

Тож, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру - є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, про що зазначено Верховний Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-6Зцс13.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

Як роз`яснено у пунктах 19-21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Вказана правова позиція врахована також і в постанові Верховного Суду від 04.09.2020р. у справі №552/6989/16-ц.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Під час розгляду справи Позивачем за зустрічним позовом не спростовано у встановленому законом порядку презумпцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), не виконано встановленого процесуальним законом обов`язку доведення обставин, на які він посилався в зустрічному позові як на підставу своїх вимог, зокрема, не довів належними і допустимими доказами відсутності факту передачі йому особисто коштів за договором позики, що даний правочин було укладено під впливом або за вимогою керівництва ТОВ «Баядера Логістик» та що Договір є сфальсифікованим.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов до висновку, що договір позики №01/07/19 від 01.07.2019р., між сторонами ОСОБА_1 та ТОВ «Баядера Логістик» відбувся; сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору; отримання позики у сумі 150 000 грн. підтверджено касовими ордерами та розпискою, факт їх підписання сторонами не заперечуються, а відтак - ОСОБА_1 отримано в борг від ТОВ «Баядера Логістик» грошові кошти в розмірі 150 000 грн..

Отже, підстав для задоволення зустрічного позову суд не вбачає.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, також слід відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення з ТОВ «Баядера Логістик» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 141, 197, 198, 200, 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики -задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» (код ЕДРПОУ 35871504, 02088, м. Київ, вул. Харченка Євгенія, 42 ) заборгованість за договором позики № 01/07/19 від 01.07.2019 р. борг у розмірі 180 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок, з яких 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. - сума позики, 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. - штраф.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» (, 02088, м. Київ, вул. Харченка Євгенія, буд. 42) суму сплаченого судового збору в розмірі 2 700 (дві тисячі сімсот) грн.00 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» про визнання недійсним договору позики відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя

04.11.2021