Справа № 274/4174/21 Провадження № 2/0274/1421/21 РІШЕННЯ
09.11.2021 м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б.,
за участі секретаря судового засідання Лободи В.Л.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовано тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.03.1995 позивачу в порядку спільної часткової власності з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_1 . Інший співвласник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Позивач вказує, що договором від 07.07.2018 серії ННІ 755545 позивач отримала у власність від ОСОБА_2 її частку у вказаній квартирі, право на власність цієї частки позивач належним чином зареєструвала, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №130065060 від 07.07.2018. Після відчуження своєї частини квартири відповідач з реєстраційного обліку не знялась, виїхала на постійне місце проживання закордон. Реєстрація місця проживання відповідача у належній позивачу квартирі створює перешкоди у здійснені права власності щодо належного їй майна.
ІІ. Процедура та позиції сторін
Ухвалою суду від 20.07.2021 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники провадження в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Позивач подала до суду клопотання про проведення розгляду справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судові засідання не з`являлась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, судові повістки направлялись за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Окрім того, судом в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України було здійснено виклик відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін і ухвалити заочне рішення.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Нормами ч. 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Згідно висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 16 листопада 2016 року, справа №6-709цс16: «Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік».
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва на право власності на житло від 24.03.1995 квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві спільної сумісної власності громадянам: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .
Співвласник ОСОБА_3 згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 помер .
Судом також встановлено, що згідно договору дарування частини квартири від 07.07.2018, який посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області Литвином О.С., ОСОБА_2 передала безоплатно у власність ОСОБА_1 1/3 частки в праві власності на квартиру. Вказані відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується змістом витягу № 130065060 від 07.07.2018.
З урахуванням наведеного, позивач є власником житлової квартири, а відтак має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно акту за №61 від 18.06.2021, складеного ОСББ "Горизонт-9", ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 2018 року.
Як встановлено судом, факт реєстрації місця проживання відповідача спричиняє позивачу перешкоди у користуванні її власністю, а відтак, суд вважає за можливе ухвалити рішення про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Беручи до уваги встановлені під час розгляду справи фактичні обставини справи, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову та для визнання відповідача такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням.
Керуючись ст.ст. 247, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Суддя Т.Б. Большакова