Справа №473/3291/21
Провадження № 22-ц/812/2005/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 листопада 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участі представника заявника - Співака А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 вересня 2021 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Лузан Л.В., дата складання повного тексту незазначена, за заявою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про забезпечення доказів до подачі позову,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з заявою про забезпечення доказів до подання позову.

Обґрунтовуючи заяву вказували, що між банком та ОСОБА_1 19 січня 2017 року був укладений кредитний договір шляхом підписання останнім заяви про приєднання №199409/190117 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), яким визначено умови та порядок здійснення банком комплексного банківського обслуговування клієнта, врегульовано відносини сторін при наданні клієнту послуг банку.

В рамках даного договору банк надав позичальнику кредитні кошти в вигляді встановленої відновлювальної кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27 % річних. Строк кредитування 36 місяців, з можливістю продовження на той же строк. В свою чергу, відповідач зобов`язався щомісячно частинами повертати суму кредиту в порядку та на умовах, передбачених договором.

Взяті на себе зобов`язання, відповідно до умов кредитного договору, банк виконав у повному обсязі. Проте відповідач, незважаючи на це, порушив його, внаслідок чого утворилася заборгованість по кредитному договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник помер.

26 липня 2021 року Банком на адресу Другої Вознесенської державної нотаріальної контори скеровано заяву з претензією кредитора до спадкоємців померлого боржника, яка листом від 30 липня 2021 року відмовила у наданні будь-якої інформації щодо померлого ОСОБА_1 як спадкодавця на підставі ст.8 Закону України « Про нотаріат».

Отже, Банк як кредитор, позбавлений можливості самостійно отримати безпосередньо від нотаріального органу інформацію щодо наявності спадкового майна та конференційної інформації щодо спадкоємця, що має значення для ухвалення судом обґрунтованого та законного рішення.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживає разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленому ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Надання відомостей про місце проживання особи та інших персональних даних, відповідно до пункту 13 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінета Міністрів України від 2 березня 2016 року N 207, здійснюється органами реєстрації та ДМС виключно у випадках, передбачених законами України, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини або за згодою самої особи на запит за формою згідно з додатком 3.

Тому, з метою з`ясування кола спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті вказаної особи, заявник просив забезпечити докази шляхом:

- витребування від Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області копію спадкової справи, що заведена після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та витяг зі спадкового реєстру із відомостями щодо переліку та вартості спадкового майна; інформацією щодо наявності посвідченого заповіту, спадкового договору; виданого свідоцтва про право на спадщину; інформацією про осіб, які подали заяви про прийняття спадщини, та про осіб, які вже оформили спадщину (отримали свідоцтво про право на спадщину) тощо.

- витребування у Олександрівській селищній раді інформацію щодо кола осіб, які станом на 03 червня 2020 року постійно проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , з зазначенням родинного зв`язку з померлим.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 вересня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Мотивуючи підстави відмови, суд першої інстанції виходив з того, що заявник необхідність забезпечення доказів обґрунтовував неможливістю самостійно отримати відповідні докази.

Однак, обставин, відповідно до частини 1 статті 116 ЦПК України, з яким закон пов`язує позитивне вирішення зазначеного питання, заявником не наведено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, АТ "Державний ощадний банк України" подав на неї апеляційну скаргу. В обґрунтування якої посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята без повного з`ясування обставин справи, у зв`язку з чим є необґрунтованою та незаконною, тому просив про її скасування та ухвалення нового судового рішення, яким заяву задовольнити.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував викладених у заяві обставин та підстав заяви про забезпечення доказів, а в АТ "Ощадбанк" відсутні правові підстави та можливість самостійно встановити коло спадкоємців, які мають відповідати за зобов`язаннями померлого боржника та до яких може бути пред`явлений позов про стягнення суми заборгованості. Відмова у задоволенні заяви є позбавленням банку доступу до правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У суді апеляційної інстанції представник АТ «Державний ощадний банк України» апеляційну скаргу підтримав, просив про її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, представника заявника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником в заяві не наведено обставин, відповідно до ч.1 ст.116 ЦПК України, яким закон пов`язує позитивне вирішення питання щодо забезпечення доказів до подачі позову.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів обов`язково зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.

Аналізуючи наведені положення ЦПК України насамперед необхідно зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто, забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18 та у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/385/19.

Слід відмітити, що цивільним процесуальним законодавством передбачено механізм витребування доказів як способу забезпечення доказів (ст. 116 ЦПК України) та витребування доказів (ст. 84 ЦПК України).

Незважаючи на те, що законодавець в ЦПК України відмежував ці поняття та закріпив різними статтями, заявник помилково ототожнює витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим, та витребування доказів як сприяння суду сторонам в поданні відповідного доказу, який неможливо отримати самостійно.

Відповідно до ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів з метою реалізації своїх прав як кредитора у порядку ст.1282 ЦК України, оскільки позбавлений самостійно отримати інформації від нотаріальних органів.

При цьому, звертаючись до суду з такою заявою АТ «Державний ощадний банк Україна» не наведено підстав, які дають можливість припускати, що засоби доказування можуть бути втрачені, їх збирання або подання стане згодом неможливим чи утрудненим.

Таких обставин та потрібних доказів заявником не надано і суду апеляційної інстанції.

Крім того, у заяві потрібно обґрунтувати, що особа вчинила всі можливі заходи для отримання необхідних відомостей, однак через обставини, які не залежать від волевиявлення особи чи перебувають поза межами її контролю чи правомірного впливу, отримати запитувані відомості не виявилось можливим та при цьому існує загроза, що в подальшому останні можуть бути втраченими.

Так, у поданій заяві заявник просить витребувати у Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області належним чином завірену копію спадкової справи, що заведена після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та витяг зі спадкового реєстру із відомостями щодо переліку та вартості спадкового майна; інформацією щодо наявності посвідченого заповіту, спадкового договору; виданого свідоцтва про право на спадщину, інформацію про осіб, які подали заяви про прийняття спадщини, та осіб, які вже оформили спадщину (отримали свідоцтва про право на спадщину) тощо.

В той же час, як вбачається із змісту претензії, з якою заявник звертався до нотаріальної контори, він не клопотав перед нотаріальною конторою про надіслання йому належним чином завірених копій свідоцтва про право на спадщину, виданих спадкоємцям після смерті ОСОБА_1 (а.с.12). Тому питання про видачу копій свідоцтва про право на спадщину нотаріальною конторою не вирішувалось, у видачі таких нотаріальна контора заявнику не відмовляла.

Більш того, у листі завідувача Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області зазначено, що для реєстрації (заведення) спадкової справи необхідно сплатити за отримання інформаційної довідки із Спадкового реєстру про спадкові справи та посвідчені заповіти.

Проте матеріали справи не містять відомостей оплати Банком коштів за реєстрацію заведення спадкової стави та отримання інформаційної довідки із спадкового реєстру. Отже, Банк, як особа - кредитор за претензією якої нотаріусом заводиться спадкова справа ( підпункт 2.1 пункту 2 глави 10 розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5), не скористався своїм правом на отримання інформації із спадкового реєстру.

Також із матеріалів справ не вбачається, що заявник вчиняв всі можливі заходи для отримання необхідних відомостей від Державного реєстру прав про зареєстровані за спадкодавцем речові права, органів реєстрації та ДМС щодо отримання відомостей про реєстрацію осіб за місцем реєстрації спадкодавця.

За таких обставин, підстав допускати, що засіб доказування може бути втрачений чи збирання доказів стане неможливим, у суду першої інстанції вірно не було, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що заява АТ «Державний ощадний банк Україна» про забезпечення доказів до пред`явлення позову шляхом витребування документів до пред`явлення позову, не підлягала задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в забезпеченні доказів до подання позовної заяви, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки звертаючись до суду з заявою про забезпечення доказів представник заявника не обґрунтував, що витребування необхідних доказів може стати неможливим або ускладненим. Крім того, заявниками не надано доказів, що даний доказ може бути втраченим або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Неможливість встановлення кола учасників майбутнього судового провадження як довід апеляційної скарги для витребування спадкової справи до подачі позовної заяви для складання тексту самої позовної заяви, не є підставою для забезпечення доказів, оскільки не передбачений нормами Цивільно - процесуального законодавства.

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381,382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення, ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 11 листопада 2021 року.