Справа № 315/1477/21
Номер провадження № 2/315/417/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Гуляйполе

Гуляйпільський районний суд Запорізької області у складі головуючої судді Окладнікової О.І., за участі секретаря судового засідання Дмитренко В.В., представника позивача адвоката Яковенка О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

23.09.2021 року до суду звернувся представник позивача ОСОБА_1 адвокат Яковенко О.С. з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 11 серпня 1995 року позивач ОСОБА_1 успадкувала після померлої ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.

04 жовтня 1997 року син позивача - ОСОБА_4 зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 .

04 листопада 1997 року ОСОБА_4 був прописаний у житловому будинку АДРЕСА_1 .

06 лютого 1998 року у вищевказаному будинку була прописана відповідач ОСОБА_2 .

04 жовтня 2012 року, на підставі заочного рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області, розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 04 жовтня 1997 року за актовим записом №108. Шлюб був розірваний у зв`язку з тим, що стосунки між вказаними особами погіршилися та з травня 2010 року ОСОБА_2 перестала проживати у житловому будинку АДРЕСА_1 .

15 листопада 2015 року депутатом Гуляйпільської міської ради Жаболенко О.М. видана довідка про те, що у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстрований і фактично проживає ОСОБА_4 разом із своїм сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_2 , яка фактично за цією адресою не проживає.

20 вересня 2021 року секретарем міської ради видана довідка про те, що ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_2 зареєстрована, але з травня 2010 року не проживає.

Отже, на даний час позивач ОСОБА_1 є єдиним власником вищевказаного будинку. Станом на день подачі позовної заяви у вказаному будинку зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , яка з травня 2010 року фактично не мешкає у вказаному будинку, а отже, втратила своє право в ньому проживати. Відповідач не є членом сім`ї позивача.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 з 2010 року не проживає у вищевказаному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у будинку не має і взагалі не цікавиться будинком. Місце проживання та перебування відповідача позивачу не відоме. Будь-яку плату за користування будинком не сплачує.

Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає понад одинадцять років, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об`єктивно порушуються права позивача.

Відповідач не є членом сім`ї власника, яким є позивач ОСОБА_1 . Реєстрація місця проживання сторонньої особи власника житла об`єктивно створює перешкоди у користуванні вказаним будинком, тому представник позивача просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 01.10.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в сьогоднішнє судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити повністю.

Відповідач до судового засідання повторно не з`явилася, причин неявки не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (шляхом направлення судових повісток та шляхом публікації оголошень про виклик до суду на сайті Судової влади). Відзив на позов не надано.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом: відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Єрмоленко Л.Н. 24.06.1996 року, позивачу ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.10).

Згідно із Витягом з Реєстру територіальної громади Гуляйпільської міської ОТГ про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 22.09.2021 року за вих. №5581, за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.15).

Відповідно до довідки депутата Гуляйпільської міської ради Жаболенка О.М. від 15.07.2015 року та довідки секретаря Гуляйпільської міської ради від 20.09.2021 року, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , але фактично за вказаною адресою не проживає з травня 2010 року (а.с.13-14).

Заочним рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 04.10.2012 року у справі №0806/1346/2012 встановлено, що ОСОБА_2 з травня 2010 року спільно із ОСОБА_4 не проживає, сімейні стосунки припинені і не поновлювались до моменту розгляду справи в суді, тому шлюб між ними розірвано (а.с.12).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права: згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.

У Конституції України також закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України).

Відповідно до статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання.

Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 405 ЦК України, передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 ЦК України, відповідно до положень якої, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в житловому приміщенні - в будинком АДРЕСА_1 , доказів того, що позивач чинить відповідачу перешкоди у користуванні будинком суду не надано, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-283, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення складене 12 листопада 2021 року.

Суддя О.І. Окладнікова