СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/5252/21
03 листопада 2021 року м. Київ
Святошинськийрайонний суд м. Києва
у складі: головуючогосудді Ул`яновської О.В.,
секретаря судового засідання Гаєвської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Л. ГРУП», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет пору: Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання трудових відносин припиненими,
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивача було призначено на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Л. ГРУП» та фактично було укладено трудовий договір, проте 1.11.2020 позивач заявив бажання про припинення трудових відносин на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України на підставі чого вніс загальним зборам прохання про його звільнення, зазначена заява була направлена засобами поштового зв`язку, проте не дивлячись на вказане, загальні збори учасників Товариства не відбулися, внаслідок неявки учасників Товариства, а отже уповноважений позивача орган на звільнення Товариства проігнорував повідомлення позивача і не розглянув по суті заяву про звільнення, внаслідок чого не виконав покладених на нього Статутом обов`язків, чим порушив трудові права позивача, зокрема його право на звільнення із займаної посади аз власним бажанням, та право на вільне обрання місця для його реалізації.
Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 29.06.2021 справу прийнято до свого провадження та відкрито спрощене позовне провадження (а.с. 27, 28).
Ухвалою судді від 21.09.2021 на підставі заяви представника позивача постановлено перейти зі спрощеного у загальне позовне провадження та призначено розгляд справи (а.с. 39, 40).
Ухвалою судді від 21.09.2021 задоволено клопотання позивача про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України (а.с. 41, 42).
Позивач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 30, 44).
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справ повідомлений належним чином (а.с. 37, 38), причини неявки. Відзиву від відповідача не надходило.
Третя особа у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила (а.с. 31, 46).
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться уразі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чизаконних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
10.11.2021 позивач написав заяву в якій просив звільнити його за власним бажанням з посади директора ТОВ «Т.Л. ГРУП», яку надіслав засобами поштового зв`язку (а.с. 10-12).
27.11.2020 за підписом директора ТОВ «Т.Л. ГРУП`ОСОБА_1 було видано наказ №27/11 про скликання на проведення 29.01.2021 о 10 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 36 загальних зборів учасників Товариства щодо звільнення ОСОБА_1 із посади директора (а.с. 13).
Про проведення загальних зборів учасників Товариства, що відбудуться 29.01.2021 позивач також повідомив ЧАРЛТОН ІНТЕРТРЕЙД ІНК., що знаходиться за адресою: країна Беліз, на розу, вул. Айр і Хатсон, Блейк, офіс 102 (а.с. 14, 15).
У зв`язку із неявкою уповноваженого представника ЧАРЛТОН ІНТЕРТРЕЙД ІНК. 29.01.2021 на заплановані загальні збори учасників Товариства, директором ТОВ «Т.Л. ГРУП» ОСОБА_1 , а також чого представником адвокатом Деяк Я.М. складено відповідний акт (а.с. 16).
На підставі протоколу №5 Зборів Учасників ТОВ «Т.Л. ГРУП» Генеральним директором призначено ОСОБА_1 (а.с. 55).
Згідно п. 2.1. Статуту ТОВ «Т.Л. ГРУП», затвердженого Загальними зборами Учасників №8 від 31.08.2015 єдиним учасником Товариства є: ЧАРЛТОН ІНТЕРТРЕЙД ІНК. (компанія, яка інкорпорована в Белізі) (а.с. 54-76).
Частиною 2 ст. 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян гарантується КонституцієюУкраїни.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обираєабо на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
За ч. 6 ст. 65 Господарського Кодексу України керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом), відповідно до закону.
За змістом ст. 22 КЗпП України будь-яке прямее або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на новее місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншумісцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовийдоговір у строк, про який просить працівник.
Конституційний Суд України у Рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи незайматися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення самерівних можливостей для його реалізації.
Передбачений ч. 1 ст. 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Згідно з ч.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвиватистосунки з іншими людьми та оточуючимсвітом».
Отже, приватне життя охоплює право людини формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи стосунки професійного та ділового характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков протии України» (OleksandrVolkov v. Ukraine) а обмеження, що накладаються на доступ до професії, зачіпають визначення «приватне життя» у розумінні Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сідабрас і ДжяутаспротиЛитви» (Sidabras і Dziautas).
Відповідно до ч. 2 ст. 416 ЦПК України, у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 25.11.2019 по справі №201/1384/16-ц із аналогічними обставинами та змістом порушених правовідносин зазначив, що ефективним і таким, що не суперечить закону, буде такий спосібз ахисту як припинення трудових відносин між директором юридичної особи та безпосередньо юридичною особою на підставі ч.1 ст. 38 КЗпПУкраїни.
Судом встановлено, що позивачем вичерпано всі можливі позасудові заходи для реалізації свого права на звільнення, а тому захист від такого триваючого на день звернення до суду порушення його прав та їх відновлення можливо виключно шляхом звернення ним до суду із позовом про припинення трудових відносин, а отже, позивачем обрано ефективний та правомірний спосіб захисту свого порушеного права.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, всебічно встановивши та дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної заяви та вважає за необхідне задовольнити її.
У порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума судового збору в розмірі 908 грн 00 коп., який був сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду.
На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст. ст. 8, 43 Конституції України; ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»; ст.ст. 13, 15 ЦК України; ст. 65 ГК України; ст. ст. 21,-23, 36, 38 КЗпП України; ст.ст. 12, 13, 81, 89, 1 41, 258, 259,263-265, 352, 354, 355 ЦПК України,-
позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Л. ГРУП», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет пору: Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання трудових відносин припиненими задовольнити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення оже бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає від раховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законноїсили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Оксана УЛ`ЯНОВСЬКА
Повний текст рішення суду скадено 08.11.2021.