КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 754/583/21 Головуючий у першій інстанції - Клочко І.В.
Номер апеляційного провадження № 22-ц/82412848/21 Доповідач в апеляційній інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 2005 року. Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначає позивач, протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало погіршуватись, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивач вважає, що кожен з подружжя по-різному сприймає головні критерії шлюбу, по-різному дивляться на життя та сім`ю, а подальше збереження вказаного шлюбу суперечить інтересам позивача.

Крім того позивач зазначає, що ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено, та за його переконанням, немає подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини.

З огляду на викладені обставини, позивач просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва та покласти на нього судові витрати по вказаній справі.

Відповідачка ОСОБА_1 , заперечуючи проти розірвання шлюбу подала у квітні 2021 року до суду заяву про надання сторонам строку для примирення.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року провадження у справі було зупинено до 30 червня 2021 року та надано сторонам двох місячний термін для примирення.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Судові витрати по справі компенсовані за рахунок державного бюджету.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідачки у справі ОСОБА_1 , адвокат Мельниченко В.В. подала апеляційну скаргу, яку мотивував тим, що відповідачка з позивачем перебуває у шлюбі більше п`ятнадцяти років, виховують доньку, яка є інвалідом. Дійсно між сторонами виникали непорозуміння, але вони завжди намагалися примиритися, тому і в цьому разі вона вважає, що примирення між сторонами є можливим і з метою збереження сім`ї просила рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач у справі ОСОБА_3 у жовтня 2021 року направив до суду апеляційної інстанції заяву, в якій категорично заперечує щодо доводів апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки він не вважає можливим збереження їх з відповідачкою сім`ї. Крім того просив розгляд справи в апеляційній інстанції проводи у його відсутність та його представника.

При апеляційному розгляді справи, представник ОСОБА_1 , адвокат Гуртовий В.В., підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити посилаючись на можливість збереження сім`ї..

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, мотивував своє рішення тим, що при розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Зазначено, що за клопотанням відповідачки судом було надано сторонам строк для примирення, однак сторони примирення не досягли і позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу та не має наміру поновлювати шлюбні стосунки з відповідачкою.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони в повній мірі відповідають обставинам справи і вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 22 жовтня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 про що зроблений актовий запис №1733 (а.с.5).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7).

Згідно копії посвідчення, ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу, у зв`язку з встановленням інвалідності дитині ОСОБА_4 (а.с.22).

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилається на те, що відносини між ним та відповідачкою погіршилися, внаслідок чого почуття поваги та кохання втрачені, вони не ведуть спільного господарства, а шлюб носить виключно формальний характер.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Як встановлено судом першої інстанції, стосунки та шлюбні відносини між позивачем та відповідачем погіршились, спільне господарство вони не ведуть. Із поданих до суду першої інстанції та апеляційної інстанції заяв позивача вбачається, що він не бажає продовження шлюбних відносин із відповідачкою.

Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Окрім того, важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин, відповідно до ч.7 ст.240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення (п.5 ч.1 ст. 251 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Із наведеного вище вбачається, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Так, матеріалами справи підтверджено, що 9 квітня 2021 року відповідачем по справі було заявлено клопотання про надання терміну для примирення (а.с.28).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про надання сторонам строку на примирення задоволено частково. Надано сторонам строк на примирення терміном два місяці (а.с.43, 44).

Проте, в подальшому сторони не досягли вказаного примирення й рішенням суду даний шлюб було розірвано.

Вказане свідчить про те, що судом першої інстанції сторонам по справі було надано можливість досягти примирення між собою, з врахуванням того, що з моменту звернення позивача до суду із вказаним позовом з січня 2021 року до ухвалення судом рішення 02 липня 2021 року пройшло більше шість місяців.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24, 56 СК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно постановив рішення про розірвання шлюбу сторін, так як протягом тривалого часу сторони спільного господарства не ведуть, свої шлюбні стосунки не відновили і такого бажання позивач не висловив.

А відтак перебування позивача в шлюбі з ОСОБА_1 порушує його права та впливає на його інтереси.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідачка у апеляційній скарзі не навела обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 10 листопада 2021 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв