ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 року м. Чернівці

справа № 727/8226/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання часток у спільній сумісній власності, поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю, припинення права спільної сумісної власності, визнання права власності на житлові та нежитлові приміщення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Маркідонов Олександр Валерійович, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 липня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Смотрицький В.Г.),-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання часток у спільній сумісній власності, поділ майна.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю, припинення права спільної сумісної власності, визнання права власності на житлові та нежитлові приміщення.

Ухвалою суду від 05.10.2017 року прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_3 свої вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.08.1996 року, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.05.2017 року було розірвано.

За період шлюбу, ними спільною працею за спільні кошти, в інтересах сім`ї, було придбано у власність нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення підвалу житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею

_____________________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/964/21

30 кв.м., з окремим фасадним входом на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2006 року; нежитлові приміщення підвалу житлової будівлі АДРЕСА_1 , загальною площею 43,30 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу №549 від 20.10.2005 року; нежитлові приміщення промислово-продуктового магазину з окремим фасадним входом площею 47,30 кв.м. підвалу житлової будівлі АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2005 року; нежитлові приміщення кафе загальною площею 88,70 кв.м., що складають 42/100 частини окремо розташованого на земельній ділянці житлового будинку АДРЕСА_3 загальною площею 213,5 кв.м., складаються з: торгового залу 21,70 кв.м.; торгового залу - 25,8 кв.м.; службової кімнати - 5,9 кв.м; коридору - 3,3 кв.м; службового приміщення - 3,6 кв.м.; кухні - 12 кв.м; кухні - 7,1 кв.м.; комори - 8,4 кв.м; вбиральні - 0,9 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.1997 року; 5. однокімнатну квартиру спільного заселення АДРЕСА_4 загальною площею 36,43 кв.м., житловою - 23,4 кв.м., окремі приміщення квартири не ідентифіковані, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 08.11.1999 року; двокімнатну квартиру спільного заселення АДРЕСА_4 загальною площею 72,37 кв.м., житловою - 48,60 кв.м., окремі приміщення квартири не ідентифіковані, на підставі нотаріально посвідченого договору міни квартир від 16.07.1999 року.

В 2000 році для поліпшення побутових умов сім`ї, вони за спільні кошти, провели реконструкцію із добудовою квартири спільного заселення АДРЕСА_4 , яка рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради №50/3 від 22.03.2000 року узаконена.

06.01.2015 року Чернівецьким МБТІ, відповідно до п.11 Інструкції, виготовлено новий техпаспорт на житловий будинок АДРЕСА_3 з внесеними змінами, щодо складу та площі приміщень, згідно якого: загальна площа будинку після реконструкції з добудовою складає 287,40 кв.м, з яких 145,60 кв.м. - площа цокольного поверху, а саме: коридор - 10,7 кв.м, коридор - 10,8 кв.м., коридор сходова кл. - 1,8 кв.м., вбиральня - 1,5 кв.м., комора - 2,4 кв.м., зал - 11,3 кв.м., зал - 6,3 кв.м., вбиральня - 1,1 кв.м., коридор - 7,9 кв.м., миєчна - 6,4 кв.м., комора - 4,4 кв.м., кухня - 12,4 кв.м., коридор - 3,5 кв.м., зал - 47,7 кв.м., приміщення бармена - 6,2 кв.м., коридор - 5 кв.м., коридор - 6,2 кв.м., 141,80 кв.м. - площа 1 поверху (квартира АДРЕСА_1 ), в тому числі житлова - 73,40 кв.м., а саме: сходова клітина - 8,9 кв.м., коридор - 3,9 кв.м., кухня - 11,3 кв.м., вбиральня - 1,3 кв.м., комора - 1,6 кв.м., коридор - 9,2 кв.м., коридор - 1,6 кв.м., ванна - 1,6 кв.м., ж.кімната - 23,9 кв.м., ж.кімната - 27,2 кв.м., ж.кімната - 22,3 кв.м., веранда - 12,9 кв.м., веранда - 8,6 кв.м., комора - 2,8 кв.м.

Відповідно до п.3.1. рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №364/8 від 17.05.2005 року, житловий будинок АДРЕСА_3 знято з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівців. Пунктом 1.1. даного рішення, власнику квартири АДРЕСА_1 (відповідачу) передано допоміжні приміщення сходової клітини та підвалу вищевказаного будинку, а в п.5.1. зазначено про необхідність заміни власником (відповідачем) наявних правовстановлюючих документів, свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомості з урахуванням переданих допоміжних приміщень, з їх подальшою реєстрацією в порядку передбаченому законом.

Реконструкцію з добудовою квартири АДРЕСА_4 завершено і узаконено відповідно до вимог законодавства, що діяло на той час, ступень готовності спірного житлового будинку загальною площею 287,40 кв.м. складає 100%, будинок експлуатується за своїм функціональним призначенням.

Право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна житловий будинок загальною площею 287,40 кв.м., в якому розташовані житлова квартира АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення кафе та на земельну ділянку, на якій розташований спірний будинок, не оформлено належним чином з вини відповідача, а вона позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на розпорядження нерухомим майном, набутим за час шлюбу, в тому числі на визнання її права власності та поділ зазначеного майна.

За період їхнього шлюбу, вони за рахунок спільних трудових та грошових затрат, за рахунок коштів (доходу) від підприємницької діяльності її як ФОП, крім реконструкції з добудовою, також провели капітальний ремонт будинку в цілому, здійснили євроремонти всіх приміщень квартири та кафе, допоміжних приміщень, наданих за рішенням Чернівецької міської ради №364/8.

Відповідно до звітів про оцінку, ринкова вартість приміщень в будинку АДРЕСА_3 складає, а саме: ізольованої трикімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 158,35 кв.м. - 2802680 грн. без ПДВ, що еквівалентно 109596,48 доларів США за курсом НБУ на день подання позову; кафе загальною площею 129,05 кв.м. - 1838973 грн. без ПДВ, що еквівалентно 71911,51 доларів США за курсом НБУ на день подання позову.

Вона та відповідач є співзасновниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Гама АПІ» (ТОВ «Гама АПІ»), статутний фонд ТОВ «Гама АПІ» складає 21000 грн. і сформовано в повному обсязі у 2003 році; з яких частка відповідача ОСОБА_2 складає 12000 грн., що становить 56,87% , а її частка - 7100 грн., що становить 33,65%.

Зазначала, що вона тривалий час працювала на посаді директора ТОВ «Гама АПІ», з 1998 року є його співзасновником, окрім того з 2008 року вона як ФОП здійснювала індивідуальну підприємницьку діяльність у приміщеннях промислово-продуктового магазину по АДРЕСА_2 та перукарні по АДРЕСА_1 . Однак, після виникнення спору через перешкоди з боку відповідача і відсутність доступу до власного майна ФОП, вона була вимушена змінити види підприємницької діяльності. За кошти від підприємницької діяльності нею зроблено ремонт в приміщеннях, що призвело до збільшення ринкова вартості приміщення по АДРЕСА_1 з 35000 грн. в т.ч. ПДВ 5833,33 грн. до 437980 грн. без ПДВ., ринкова вартість приміщення промислово-продуктового магазину по АДРЕСА_2 зросла з 35005 грн. до 1073142 грн. без ПДВ, ринкова вартість приміщення перукарні по АДРЕСА_1 зросла з 35251,20 грн. в т.ч. ПДВ 5875 грн. до 646590 грн. без ПДВ.

Крім того, майно в приміщеннях промислово-продуктового магазину по АДРЕСА_2 та перукарні по АДРЕСА_1 є майном її як фізичної особи-підприємця, придбано за кошти від підприємницької діяльності її як ФОП.

З серпня 2015 року вона вимушена винаймати житло, оскільки між нею та відповідачем склались вкрай неприязні стосунки, що заважає проживати разом за місцем реєстрації. Приміщення підвалу по АДРЕСА_1 частково пристосовано і облаштовано для проживання, тому в разі виділення його їй, буде використано нею для власного тимчасового проживання.

Просила суд припинити право спільної часткової власності її та відповідача на нежитлові приміщення кафе загальною площею 88,7 кв.м., що складають 42/100 частини окремо розташованого на земельній ділянці житлового будинку АДРЕСА_3 площею 213,50 кв.м., які складаються з: торгового залу 21,70 кв.м.; торгового залу - 25,8 кв.м.; службової кімнати - 5,9 кв.м; коридору - 3,3 кв.м; службового приміщення - 3,6 кв.м.; кухні - 12 кв.м.; кухні - 7,1 кв.м.; комори - 8,4 кв.м.; вбиральні - 0,9 кв.м. Визнати житловий будинок АДРЕСА_3 загальною площею 287,40 кв.м., який складається з приміщень ізольованої трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень кафе, спільною сумісною власністю її та відповідача та визнати за кожним право власності на 1/2 ідеальну частку будинку в складі ізольованої трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень кафе. Визнати ізольовану трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 158,35 кв.м., вартістю 2802680 грн. без ПДВ, а саме: коридор 2-1 1/2 частина 5,35 кв.м., коридор 2-16 - 5,0 кв.м., коридор - 6,2 кв.м., сходова клітина - 8,9 кв.м., коридор - 3,9 кв.м., кухня - 11,3 кв.м., вбиральня - 1,3 кв.м., комора - 1,6 кв.м., коридор - 9,2 кв.м., коридор - 1,6 кв.м., ванна - 1,6 кв.м., ж.кімната - 23,9 кв.м., ж.кімната - 27,2 кв.м., ж.кімната - 22,3 кв.м., веранда - 12,9 кв.м., веранда - 8,6 кв.м., комора - 2,8 кв.м., спільною сумісною власністю її та відповідача та визнати за кожним право власності на 1/2 ідеальну частку спірної ізольованої трикімнатної квартири та нежитлових приміщень кафе. Визнати за нею право власності на нежитлові приміщення промислово-продуктового магазину площею 47,3 кв.м. в будинку АДРЕСА_2 вартістю 1073142 грн. без ПДВ та майно в ньому; нежитлові приміщення підвалу - перукарні площею 30 кв.м. по АДРЕСА_1 вартістю 646590 грн. без ПДВ та майно в ньому; приміщення підвалу площею 43,3 кв.м. по АДРЕСА_1 вартістю 437980 грн. без ПДВ та майно в ньому.

Визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на нежитлові приміщення кафе в будинку АДРЕСА_3 загальною площею 129,05 кв.м. вартістю 1838973 грн. без ПДВ, а саме: коридор 2-1 1/2 частина 5,35 кв.м.; коридор - 10,8 кв.м., коридор - сходова клітина - 1,8 кв.м., вбиральня - 1,5 кв.м, комора - 2,4 кв.м., зал - 11,3 кв.м., миєчна - 6,4 кв.м., комора 4,4 кв.м; зал - 6,3 кв.м.; вбиральня - 1,1 кв.м.; коридор - 7,9 кв.м., кухня - 12,40 кв.м.; коридор 3,5 кв.м.; зал - 47,7 кв.м., приміщення бармена - 6,20 кв.м.

Припинити право спільної сумісної власності на нежитлові приміщення, а також стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати.

У зустрічній позовній заяві, уточненій в липні 2021 року, ОСОБА_2 посилаючись на те, що двокімнатна квартира спільного заселення АДРЕСА_4 була придбана ним за договором міни квартир від 16.07.1999 року, укладеного між ним та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відповідно до якого останні передали йому у власність квартиру АДРЕСА_4 , яка складається з двох кімнат, а він передав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_5 . Згідно з п.4 договору, обмін квартир здійснений без грошової доплати.

Квартира АДРЕСА_5 належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.1994 року, а шлюб з ОСОБА_1 укладено 11.08.1996 року, тобто вказана квартира придбана ним виключно за рахунок майна, яке належало йому до укладення шлюбу, а тому є його особистою приватною власністю.

Вказував, що у спірній даній квартирі за роки спільного сімейного проживання проводився лише поточний ремонт, ніяких капітальних змін квартира не зазнала, тому така квартира є його особистою приватною власністю.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.05.1997 року, укладеного між ним та ТОВ Фірма «ГАМА АПІ» ЛТД, він придбав приміщення кафе загальною площею 88,70 кв.м., що складає 42/100 частин жилого будинку АДРЕСА_3 , за яке сплатив вартість згідно з квитанцією «Укрсоцбанку» №19 від 05.03.1997 року. Хоча формально вказаний договір укладений вже під час шлюбу з ОСОБА_1 , але з часу укладення шлюбу і по день сплати коштів пройшло менше восьми місяців, зазначені кошти на приміщення кафе ним зібрано та відкладено ще до укладення шлюбу, але процес їх придбання ТОВ-фірмою «ГАМА АПІ» ЛТД в Чернівецької міської ради затягнувся і зрештою розрахунок відбувся після укладення шлюбу, а тому вказані приміщення є його особистою приватною власністю.

За період шлюбу ним та ОСОБА_1 придбано квартиру АДРЕСА_4 , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 36,43 кв.м., в тому числі житловою площею 23,4 кв.м.; здійснено добудову до будинку, як зовнішнє влаштування спільного входу в дві квартири та кафе, яка складається з: поверх 1 літери «А» 24,30 кв.м.: веранда 1-12 (12,90 кв.м.), коридор 1-13 (8,60 кв.м.) + лоджія 1-14 (2,80 кв.м.); підвал літери «А» 21,90 кв.м.: тамбур 2-1 (10,70 кв.м) + коридор 2-16 (5,00 кв.м) + тамбур 2-17 (6,20 кв.м); придбано нежилі приміщення (промислово-продуктовий магазин) підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 47,30 кв.м, які знаходяться по АДРЕСА_2 ; нежилі приміщення (офіс) підвалу в житловому будинку літ.А загальною площею 30,00 кв.м, які знаходяться по АДРЕСА_1 ; нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 43,30 кв.м, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

В зазначене спільне майно вкладалися спільні кошти подружжя, а не ОСОБА_1 як ФОП, оскільки ОСОБА_1 стала підприємцем лише у 2008 році, а нерухоме майно придбано до цього.

Враховуючи наведене просив визнати його особистою власністю квартиру АДРЕСА_4 , яка складається з двох кімнат, житловою площею 48,60 кв.м., загальною площею 72,37 кв.м., та приміщення кафе загальною площею 88,70 кв.м., що складає 42/100 частини жилого будинку АДРЕСА_3 . Визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_4 , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 36,43 кв.м., в т.ч. житловою площею 23,4 кв.м., включаючи добудову до будинку, як зовнішнє влаштування спільного входу в дві квартири та кафе, яка складається з: поверх 1 літери «А»: 24,30 кв.м: веранда 1-12 (12,90 кв.м), коридор 1-13 (8,60 кв.м) + лоджія 1-14 (2,80 кв.м); підвал літери «А» 21,90 кв.м: тамбур 2-1 (10,70 кв.м) + коридор 2-16 (5,00 кв.м) + тамбур 2-17 (6,20 кв.м) згідно поповерхового плану (матеріали справи т.1 а.с.47, 49); на нежилі приміщення (промислово-продуктовий магазин) підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 47,30 кв.м., які знаходяться по АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на: нежилі приміщення (перукарня) підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 30,00 кв.м, які знаходяться по АДРЕСА_1 ; нежилі приміщення (цоколь) в житловому будинку літ. «А» загальною площею 43,30 кв.м, які знаходяться по АДРЕСА_1 . Припинити право спільної сумісної власності на нерухоме майно, а також стягнути з ОСОБА_1 на його користь судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволені частково.

Визнано особистою власністю ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 і складається з двох кімнат, житловою площею 48,60 кв.м та загальною площею 72,37 кв.м. Визнано особистою власністю ОСОБА_2 приміщення кафе загальною площею 88,70 кв.м, що складає 42/100 частини жилого будинку АДРЕСА_3 .

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності кожного на 1/2 ідеальну частку квартири номер АДРЕСА_6 в будинку під номером 85.

Добудову до будинку АДРЕСА_3 , як зовнішнє влаштування спільного входу в дві квартири та кафе, яка складається з: поверх 1 літери «А» : 24,30 кв.м: веранда 1-12 (12,90кв.м), коридор 1-13(8,60 кв.м) + лоджія 1-14(2,80 кв.м); підвал літери «А» 21,90 кв.м: тамбур 2-1(10,70 кв.м)+ коридор 2-16(5,00 кв.м) + тамбур 2-17(6,20 кв.м) згідно з поповерховим планом ( том № 1, аркуші справи 47,49) залишено в спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на: нежилі приміщення (промислово-продуктовий магазин) підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 47,30 кв.м, які знаходяться в АДРЕСА_2 ;нежилі приміщення (офіс) підвалу в житловому будинку літ.А загальною площею 30,00 кв.м, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ;нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 43,30 кв.м, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на: нежилі приміщення (промислово-продуктовий магазин) підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 47,30 кв.м, які знаходяться в АДРЕСА_2 ;

Визнано за ОСОБА_1 право власності на: нежилі приміщення (перукарня) підвалу в житловому будинку літ. А загальною площею 30,00 кв.м, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ; нежилі приміщення (цоколь) в житловому будинку літ. «А» загальною площею 43,30 кв.м, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Маркідонов Олександр Валерійович, подала апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що при винесенні рішення суд першої інстанції неправильно дослідив надані сторонами докази при вирішенні питання про визнання житлового будинку АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя, оскільки відповідачем не проведено перереєстрації права власності на нежитлові приміщення як на окремий об`єкт цивільно-правових угод, так яку у зв`язку із проведенням реконструкції із добудовою житлового будинку АДРЕСА_3 відповідачу необхідно було замінити існуючі правовстановлюючі документи на свідоцтво про право приватної власності на цей житловий будинок, як на новостворений об`єкт нерухомого майна.

Матеріали справи містять докази на підтвердження того, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_7 , як на новостворений об`єкт нерухомого майна після проведення реконструкції з прибудовою, загальною площею 287,40 кв.м. не оформлене належним чином з вини відповідача ОСОБА_2 ..

У мотивувальній частині оскаржуваного рішення відсутні мотиви відхилення доказів, що містяться в матеріалах справи та свідчать про набуття сторонами права спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_3 , загальною площею 287,40 м.кв., не зазначено підстав відмови у задоволенні її позовних вимог щодо визнання права власності кожного на Ѕ ідеальну частину будинку в складі ізольованої трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень кафе.

Крім того зазначає, що при винесенні рішення судом першої інстанції не бути враховані правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 28.10.2019 року у справі №308/2695/16-ц., з яких вбачається, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. У даній справі реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_3 , яка здійснювалася за спільні кошти подружжя, повністю завершено. Відповідачем по справі не наведено доказів, які б заперечували ці обставини, тобто діє презумпція спільності права власності подружжя на спірний житловий будинок, який набутий ними у період шлюбу.

Посилання у рішенні на покази свідків, не може слугувати належними доказами, так як такі особи є зацікавленими, оскільки є родичами відповідача. Жодних інших доказів, які б підтверджували у відповідача наявність особистих коштів, достатніх для придбання кафе в житловому будинку АДРЕСА_3 , до часу укладення шлюбу матеріали справи не містять.

Судом не враховано наведених нею обставин щодо наявності майна ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця, в спірних приміщеннях промислово-продуктового магазину по АДРЕСА_2 та перукарні по АДРЕСА_1 . Таке майно стосується професійної діяльності ОСОБА_1 як ФОП, і використовується безпосередньо для підприємницької діяльності ФОП з метою отримання прибутку.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок літ. «А» за АДРЕСА_3 , загальною площею 287,40 кв.м., в тому числі житловою площею 73,40 кв.м., та визнати за ними право власності кожного на Ѕ ідеальну частину вказаного житлового будинку. Припинити право їх спільної сумісної власності на нежилі приміщення (промислово-продуктовий магазин) підвалу житлового будинку загальною площею 47,30 кв.м, які знаходяться в АДРЕСА_2 ; нежилі приміщення (офіс) підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 30,00 кв.м, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ; нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 43,30 кв.м, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на нежилі приміщення (офіс) підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 30,00 кв.м, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ; нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 43,30 кв.м, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежилі приміщення(промислово-продуктовий магазин) підвалу житлового будинку загальною площею 47,30 кв.м, які знаходяться в АДРЕСА_2 .

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Частково задовольняючи первісні та зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_4 загальною площею 36,43 кв.м, придбана позивачкою та відповідачем за спільні кошти в період зареєстрованого шлюбу тому є спільною сумісною власністю подружжя. Добудову до будинку АДРЕСА_3 , як зовнішнє влаштування спільного входу в дві квартири та кафе, залишено в спільній сумісні власності сторін. Квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 72,37 кв.м. визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 .. Придбані в період шлюбу нежитлові приміщенні підвалу, а саме приміщення кафе загальною площею 88,70 кв.м., та приміщення промислово-продуктового магазину з окремим фасадним входом площею 47,30 кв.м визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 , право власності на нежилі приміщення підвалу (перукарня) загальною площею 30,00 кв.м., які знаходяться по АДРЕСА_1 , та на нежилі приміщення (цоколь) загальною площею 43,30 кв.м., які знаходяться по АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_1 , припинено право спільної сумісної власності на це майно.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Положення статей 57,60 Сімейного Кодексу України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими майно набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості Сімейний кодекс України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя визначені статтею 60 СК України, за змістом якої належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Згідно положень ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Маркідонов Олександр Валерійович, в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та неправильно дослідив надані сторонами докази, щодо визнання житлового будинку АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя.

Однак колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги враховуючи наступне.

Відповідно до ст.24 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним до 01 січня 2004 року, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю» №16 від 12.06.1998 року зазначено, що якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, в порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст.25 КпШС України) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст.28 КпШС України).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 11 серпня 1996 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.05.2017 року розірвано (т.1 а.с.18,19-20).

Відповідно до договору міни квартир від 16.07.1999 року (т.1 а.с.35), ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передали у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 , яка складається з двох кімнат, житловою площею 48,60 кв.м., загальною площею 72,37 кв.м., а ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_5 , яка належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.1994 року (т.1 а.с.74-75).

Згідно з п.4 договору міни квартир, обмін квартир здійснений без грошової доплати.

Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У відповідності до вимог ст.25 КпШС України та ст.62 СК України, лише в разі істотного збільшення вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя таке майно в разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до висновку експерта №19023 за результатами проведеної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 30.10.2019 року (т.2 а.с.2-60), приміщення двокімнатної квартири АДРЕСА_4 не зазнали особливих змін кількісних характеристик: за даними міського БТІ збільшені розміри одного коридору та обох кімнат (кімнат за рахунок розбирання печей), зменшено площу кухні, в результаті чого загальна площа двокімнатної квартири стала становити 72,00 кв.м., що на 0,40 кв.м. менше ніж це вважалося станом на 1999 рік, натомість житлова площа стала становити 49,50 кв.м., що на 0,90 кв.м. більше ніж було станом на 1999 рік (за рахунок розбирання печей).

Конструктивних змін, перебудов, реконструкцій, окрім влаштування дверного прорізу між коридорами 1-2 та 1-7, розбирання опалювальних печей та ліквідації сантехнічних пристроїв (ванни) в приміщенні 1-3 кухня, в житлових приміщеннях, що в свідоцтві про право власності від 12.03.1998 року та договору міни квартир від 16.07.1999 року значиться як двокімнатна квартира АДРЕСА_4 загальною площею 72,37 кв.м., в тому числі житловою 48,6 кв.м., станом на день проведення огляду житлові приміщення загальною площею 71,97 кв.м., в тому числі житловою 49,5 кв.м. не виявлено.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що так як квартира АДРЕСА_4 , придбана відповідачем в період шлюбу, однак за рахунок майна, яке належало йому до укладення шлюбу, оскільки як вбачається із укладеного договору міни належної відповідачу квартири, обмін був здійснений без грошової доплати, а також на основі висновку експерта, яким зазначено, що зазначена квартира капітальних змін та істотного збільшення вартості не зазнала, тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_2 , квартира АДРЕСА_4 , яка складається з двох кімнат, житловою площею 48,60 кв.м. та загальною площею 72,37 кв.м..

Не обґрунтованими є посилання в апеляційній скарзі про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності кожного на Ѕ ідеальну частину житлового будинку за АДРЕСА_3 , загальною площею 287,40 кв.м., оскільки даний житловий будинок не являється єдиним цільним об`єктом та складається із житлових та нежитлових приміщень.

На спростування доводів апелянта, що житловий будинок за АДРЕСА_3 , загальною площею 287,40 кв.м., який складається з приміщень ізольованої трикімнатної квартири та нежитлових приміщень кафе, є об`єктом новоствореного нерухомого майна після проведення реконструкції з прибудовою, колегія суддів зазначає, що як вбачається із матеріалів справи за правочинами в будинку АДРЕСА_3 є двокімнатна квартира 72,35 кв.м., однокімнатна квартира 36,43 кв.м., нежитлові приміщення, в минулому до 2015 року, кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 88,7 кв.м.., та передані допоміжні приміщення в т.ч. прибудова, узаконеними рішенням виконкому Лр №50/3 ЧМР №364/8 від 22.03.2000 року та безоплатно переданими у власність власникам квартир, згідно рішення №364/8 виконкому ЧМР від 17.05.2005 року. Згідно висновку експерта приміщення двокімнатної квартири АДРЕСА_4 не зазнали суттєвих змін кількісних характеристик, та відповідає інвентарній справі 1949 року. Конструктивних змін, перебудов, реконструкції, окрім влаштування дверного прорізу між коридорами 1-2 та 1-7 розбирання опалювальних печей та ліквідації сантехнічних пристроїв (ванни) в приміщенні 1-3 кухня, в житлових приміщеннях, що в свідоцтві про право власності від 12 березня 1998 року та договору міни квартир від 16 липня 1999 року значиться як двокімнатна квартира загальною площею 72,37 кв.м., в тому числі житловою 48,6 кв.м., станом на день проведення огляду експертом, житлові приміщення загальною площею 71,97 кв.м., в тому числі житловою 49,5 кв.м., не виявлено.

Також даним висновком зазначено, що неможливо встановити, чи вплинули ремонтні роботі проведені з 1999 року на якісні характеристики приміщень, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у спірного об`єкта ознак незавершеного будівництва новоствореного майна.

Вищенаведеним спростовуються доводи апелянта, що судом першої інстанції не було враховано правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 28.10.2019 року у справі №308/2695/16-ц, оскільки в даній постанові спір стосується об`єкту незавершеного будівництва, який зведений за час шлюбу, не зданий в експлуатацію, та може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Однак у даному випадку не існує новоствореного майна, на яке відсутні правовстановлюючі документи, а має місце добудова до будинку АДРЕСА_3 , як зовнішнє влаштування спільного входу в дві квартири та кафе, яка складається з: поверх 1 літери «А»: 24,30 кв.м: веранда 1-12 (12,90 кв.м), коридор 1-13 (8,60 кв.м) + лоджія 1-14 (2,80 кв.м); підвал літери «А» 21,90 кв.м: тамбур 2-1 (10,70 кв.м) + коридор 2-16 (5,00 кв.м) + тамбур 2-17 (6,20 кв.м), тобто допоміжні приміщення, які передані до квартир і стали об`єктами права спільної власності і не потребують вчинення будь-яких інших реєстраційних дій.

Незважаючи на те, що однокімнатна квартира, двокімнатна квартира, приміщення кафе та добудова в будинку АДРЕСА_3 , хоча і утворюють в загальному один будинок, але кожний із спірних його частин має свою правову природу походження та правовий статус.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що зазначену добудову необхідно залишити в спільній сумісній власності позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , оскільки спірна добудова являється спільним входом до квартири та кафе.

Щодо доводів апеляційної скарги про спільне майно подружжя, а саме приміщення кафе загальною площею 88,70 кв.м., оскільки придбане під час шлюбу, то колегія суддів зазначає, що на підтвердження обставин, що вказане приміщення кафе було придбано за рахунок особистих коштів ОСОБА_2 і відповідно є його особистою власністю підтверджено наданими ним доказами та поясненнями свідків.

Відповідно до договору купівлі-продажу приміщення від 15.05.1997 року, ТОВ-Фірма «ГАМА АПІ» ЛТД продало, а відповідач ОСОБА_2 купив приміщення кафе, загальною площею 88,70 кв.м., що складає 42/100 частини жилого будинку АДРЕСА_3 , за які ОСОБА_2 сплатив повну вартість згідно з квитанцією Укрсоцбанку №19 від 05.03.1997 року (т.1 а.с.30).

Відповідно до висновку експерта №19023 за результатами проведеної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 30.10.2019 року (т.2 а.с.2-60), в будинку АДРЕСА_3 знаходяться нежитлові приміщення (в підвальному поверсі з входом з вулиці через спільне з житловою квартирою цокольного приміщення). Фактично легітимно існують нежитлові приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 88,70 кв.м.

Позивачкою ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не спростовано презумпцію особистої власності приміщення кафе ОСОБА_2 , яке формально було придбано через вісім місяців після реєстрації шлюбу, однак, як довів в судовому засіданні ОСОБА_2 , за кошти які були наявні у нього до укладення шлюбу.

Не обґрунтованими є посилання в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції неправомірно прийнято до уваги покази свідків, які є зацікавленими особами родичами зі сторони відповідача, оскільки допитані в суді першої інстанції свідки надавали пояснення під присягою та розпискою свідка про кримінальну відповідальність, крім того жодних зауважень чи заперечень щодо неправдивості наданих пояснень свідків, позивачем не заявлялось та з матеріалів справи не вбачається.

Суд першої інстанції шляхом допитів свідків, вивчення письмових доказів, пояснень сторін, дійшов вірного висновку, щодо походження коштів, які були використані ОСОБА_2 на придбання кафе, яке було у його користуванні за декілька років до реєстрації шлюбу, та згідно висновку експерта істотних змін у період шлюбу не зазнало, тому правомірно визнав дане приміщення особистою власністю відповідача по первісному позові.

Також колегія суддів зазначає, що суперечливим є позиція апелянта, щодо приміщень по АДРЕСА_8 , яке у суді першої інстанції ОСОБА_1 просила визнати за нею для проживання, але у апеляційній скарзі просить визнати такі приміщення за ОСОБА_2 ..

Відносно посилань в апеляційній скарзі що судом першої інстанції не враховано наведених обставин щодо наявності майна ОСОБА_1 як фізичної особи- підприємця у спірних приміщеннях промислово-продуктового магазину по АДРЕСА_2 та перукарні по АДРЕСА_1 , то колегія суддів зазначає, що такі є безпідставними враховуючи наступне.

Обґрунтовуючи свою позицію щодо передачі у власність ОСОБА_2 нежилого приміщення (промислово-продуктового магазину), як на частку спільного майна подружжя, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на це майно, суд першої інстанції чітко застосував норми матеріального права, встановив фактичні обставини справи та порядок користування майном, який склався між сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, приміщення промислово-продуктового магазину по АДРЕСА_2 використовується ОСОБА_2 з моменту його набуття і по даний час, і є місцем його підприємницької діяльності. ОСОБА_1 не веде діяльність підакцизними товарами, її діяльність була спільною із відповідачем за первісним позовом, за їхні спільні кошти непідакцизними товарами, приватним підприємцем вона була зареєстрована у 2008 році, вже після придбання всього спірного майна, що підтверджується матеріалами справи, тому необґрунтованими є посилання апелянта на те, що в спільне майно вкладалися не лише спільні кошти подружжя, але і її особисті кошти, якими вона вважала кошти, що отримані нею, як підприємцем. Крім того, ОСОБА_1 в добровільному порядку припинила спільну підприємницьку діяльність із ОСОБА_2 та надала йому довіреність для одноосібного ведення такої діяльності.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із обставинами встановленими судом першої інстанції та необхідністю переоцінки доказів у справі. Судом першої інстанції виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм права і підстав для його скасування немає.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Маркідонов Олександр Валерійович, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 12 листопада 2021 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк