У х в а л а

12 січня 2021 року

м. Київ

справа № 490/1517/14-ц

провадження № 61-19148 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

у загальному розмірі 173 786 грн 69 коп.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2014 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором № 26-СК від 03 вересня 2003 року 173 786 грн 69 коп. заборгованості за кредитним договором, з якої: заборгованість за кредитом - 125 494 грн 18 коп., заборгованість за відсотками - 34 607 грн 69 коп., пеня - 13 684 грн 82 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2019 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд вищезазначеного заочного рішення залишено без розгляду.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 08 травня 2019 року ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2020 року заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 травня

2014 року скасовано, справу призначено до розгляду.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2020 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2020 року змінено

у частині відмови у стягненні пені, викладено його мотивувальну частину

у редакції цієї постанови. Рішення суду у частині вирішення позовної вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення процентів скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» проценти згідно з статтею 625 ЦК України у сумі 4 329, 75 дол. США. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

09 грудня 2020 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку

представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано касаційну скаргу (надійшла 23 грудня 2020 року), в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову в даній справі є майнова вимога (стягнення заборгованості) у розмірі 173 786 грн 69 коп., яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків не встановлено й Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію

та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують

на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною

та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромвідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник