СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13857/20

пр. № 2/759/1291/21

08 листопада 2021 рокуСвятошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Шум Л.М.

за участю секретаря: Дмитришиної В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві позов Міністерства внутрішніх справ України до ОСОБА_1 , треті особи: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, Київська міська рада про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року представник позивача звернулася до суду із позовом про визнання поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер заповідач ОСОБА_2 , який був звреєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . 05.11.2018р. з листа Дванадцятої київської державної нотаріальної контори МВС України стало відомо, що померлий залишив на ім`я Центральної житлово-побутової комісії МВС України заповіт посвідчений 30.04.1998р. та зареєстрований в реєстрі за номером № 4с-77. Центральна житлова-побутова комісія МВС утворена відповідно до п.12 Положення про Міністерство внутрішніх справ України від 28.10.2015р. № 878 діє на правах дорадчого органу та виконує свої повноваження згідно Положення про Центральну житлову комісію МВС України, затвердженого наказом МВС від 29.12.2015 № 1641. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі, згідно заповіту на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 . та на все майно, що належало на день смерті заповідача. Однак у встановлений законом строк МВС України не звернулось до нотаріального органу за отриманням свідоцтва про право на спадщину, оскільки останньому не було відомо про існування заповіту. При зверненні до нотаріуса, постановою від 19.02.2019р. № 1353/02-32 у прийнятті заяви було відмовлено у зв`язку із пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 19.08.2020 р. відкрито провадження у справі до загального провадження під головуванням судді Миколєць І.Ю.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2020 р. витребувано з 12-тої Київської державної нотаріальної контори завірену копію спадкової справи після померлого ОСОБА_1 , під головуванням судді Миколаєць І.Ю.

Відповідно до Розпорядження Святошинського районного суду м. Києва № 138 від 17.03.2021 р., у зв`язку з відстороненням судді Миколаєць І.Ю. від здійснення правосуддя, зазначене вище цивільне провадження шляхом повторного автоматичного розподілу було передано у моє провадження.

Ухвалою суду від 22.03.2021р. призначено слухання справи до судового засідання.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Зазначила, що строк прийняття спадщини пропустили, оскільки не знали про заповіт.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні просила в позові відмовити, посилаючись на те, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки, батько її довірителя, ще в 1998 року повідомив його про наявність такого заповіту та направив його на адресу центрального органу. Позивач не має право вимоги, оскільки заповіт складений на користь Центральної житлово-побутової комісії МВС України, який на час складання цього заповіту не був юридичною особою, а тому даний правочин є недійсним.

Треті особи : КМР та дванадцята київська державна нотаріальна контора в судове засідання не з"явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належгним чином. Дванадцята київська державна нотаріальна контора направила на адресу суду спадкову справу № 625/18 щодо майна померлого ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті якого відкрилася спадщина (а.с.8, том2).

15.05.2018р. сином померлого ОСОБА_2 подано заяву про прийняття спадщини (ас.7, том 2).

За життя ОСОБА_2 склав заповіт, яким належну йому на праві власності 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 та все його майно, де б воно не було і з чого не складалося і взагалі, все те, що буде йому належати на день смерті та на що він за законом матиме право заповів Центральній житлово-побутовій комісії МВС України, розташованій в м. Києві по вул .Богомольця, 10 (ас. 39, том 2).

Відповідно до ст. 63 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців,місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Як вбачається із матеріалів справи 05.11.2018р. Центральна комісія МВС України отримала повідомлення нотаріуса про явку до нотконтори і саме з цього повідомлення представник позивача дізналася про складений заповіт (ас. 34, том 2).

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 19.02.2019р. представнику позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті померлого ОСОБА_2 , оскільки представник позивача пропустив передбачений законодавством шестимісячний строк встановлений для прийняття спадщини після смерті спадкодавця, яким складено заповіт (ас. 42, том 2).

Для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщин, згідно ст.1269 ЦК України.

При цьому, такі дії повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, який пропущено з поважних причин, і потребує пред`явлення нею позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно ст.1270 ЦПК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно ч.3 ст.1272 вказаного Кодексу за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як вбачається із положень ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як вбачається з позовної заяви та наданих в судовому засіданні пояснень представника позивача строк для прийняття спадщини був пропущений з поважних причин, а саме через те, що вони не знали про існування заповіту.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року № 61-38298св18.

Відповідно до пункту 12 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, для погодженого вирішення питань, що належать до компетенції МВС, обговорення найважливіших напрямів його діяльності у МВС може утворюватися колегія.

Рішення колегії можуть бути реалізовані шляхом видання відповідного наказу МВС.

Для розгляду наукових рекомендацій та проведення фахових консультацій з основних питань діяльності у МВС можуть утворюватися інші постійні або тимчасові консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи.

Рішення про утворення чи ліквідацію колегії, інших постійних або тимчасових консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів приймається Міністром.

Згідно із Житловим кодексом Української РСР, пунктом 3 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, постановою Ради Міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення», з метою забезпечення дотримання принципів соціальної справедливості при розгляді житлових питань працівників, пенсіонерів апарату МВС, членів їх сімей наказом МВС від 29 грудня 2015 року № 1641 затверджено Положення про Центральну житлову комісію Міністерства внутрішніх справ України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 січня 2016 року № 114/28244).

Відповідно до цього Положення Центральна житлова комісію є колегіальним органом, утвореним для вирішення житлових питань працівників.

Центральна житлово-побутова комісія МВС на момент складання заповіту діяла в МВС на підставі вищевказаних актів законодавства та виконувала ті ж самі функції та завдання, що виконувала Центральна житлова комісія МВС на день смерті спадкодавця.

Головою ЦЖК є державний секретар.

Відповідно до Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, повноваження керівника державної служби у МВС здійснює державний секретар МВС.

Державний секретар МВС є вищою посадовою особою з числа державних службовців МВС. Державний секретар МВС підзвітний і підконтрольний Міністру.

Державний секретар МВС відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, представляє МВС як юридичну особу в цивільно-правових відносинах.

Згідно із положеннями статті 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні та інші учасники цивільних відносин.

Разом з тим, на час посвідчення заповіту державним нотаріусом, а саме 30 квітня 1998 року, його складено відповідно до статей 29, 524, 534, 541 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції станом на момент складання заповіту).

Відповідно до статті 4 Цивільного кодексу України РСР (в редакції 1963 року) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки.

В даному випадку заповіт чинний, підстави стверджувати, що він недійсний та не відповідає вимогам законодавства, відсутні.

Центральна житлово-побутова комісія МВС як постійно діючий колегіальний орган діє в МВС відповідно до законодавства та Положення, та забезпечує виконання завдань та функцій у сфері житлового забезпечення, які покладені на МВС.

МВС відповідно до статті 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» є суб`єктом управління об`єктами державної власності.

Управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань виконують передбачені законодавством функції з управління об`єктами державної власності, в тому числі уповноважені приймати майно до сфери свого управління.

Суд, не приймає до уваги посилання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в яких остання посилалася на те, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки, батько її довірителя, ще в 1998 року повідомив його про наявність такого заповіту та направив його на адресу центрального органу. Позивач не має право вимоги, оскільки заповіт складений на користь Центральної житлово-побутової комісії МВС України, який на час складання цього заповіту не був юридичною особою, а тому даний правочин є недійсним, оскільки представником жодного доказу з цього приводу суду надано не було.

При цьому, суд також не приймає до уваги посилання даного представника стосовно того, що позивач не має право вимоги, оскільки дане посилання суперечить вимогам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними, а тому приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визначає позивачу додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини терміном у два місяці з моменту набрання даним рішенням суду законної сили.

Керуючись ст.ст. 1220, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ЗУ «Про нотаріат», ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79,80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Міністерства внутрішніх справ України до ОСОБА_1 , треті особи: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, Київська міська рада про визначення додаткового строку для прийняття спадщини- задовольнити.

Визначити Міністерству внутрішніх справ України додатковий строк для прийняття спадщини строком на два місяці з моменту набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів .

Суддя: Л.М. Шум