Справа № 192/850/20
Провадження № 2/192/90/21
РІШЕННЯ

Іменем України

"05" січня 2021 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Стрельникова О.О.

за участю секретаря судового засідання Корота Л.С.,

представника позивача адвоката Булкіної О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Солонянська селищна рада про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право приватної власності від 27 липня 2000 року належить квартира АДРЕСА_1 .

У вказаному приміщенні окрім позивача зареєстровані: дружина позивача ОСОБА_3 , мати позивача ОСОБА_4 , син позивача ОСОБА_5 та донька позивача ОСОБА_2 .

Реєстрація місця проживання відповідачки у спірному приміщенні була здійснена 26 січня 2004 року, але з 2017 року відповідачка покинула місце своєї реєстрації та проживання і до теперішнього часу без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації.

На теперішній час, відповідачка, яка зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , позбавляє позивача на користування і розпорядження вказаним нерухомим майном, і тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідачка, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала в повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення (а.с. 55, 57, 58).

Представник третьої особи Солонянської селищної ради, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, подав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 59).

Суд, заслухавши представника позивачки, свідка, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 10).

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_6 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_8 (а.с. 11).

Як вбачається з свідоцтва про право власності від 27 липня 2000 року, позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Солонянської селищної ради № 1814 від 02 червня 2020 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 (а.с. 14).

З акту обстеження помешкання від 08 червня 2020 року проведеного депутатом Солонянською селищною радою ОСОБА_9 та представниками громадськості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 встановлено, що ОСОБА_2 з не проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 2017 року. На момент обстеження її особистих речей, які свідчили б про проживання в даному будинку виявлено не було (а.с. 18).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що вона є сусідкою позивачки, їй відомо, що відповідачка ОСОБА_2 є донькою позивача, але близько трьох років відповідачка за адресою позивача не проживає.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 386 ЦК України - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Під час судового засідання судом достовірно встановлено, що відповідачка, яка з 2017 року не проживає в будинку позивача, не є власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , є членом сім`ї позивача, відсутня за зареєстрованим місцем мешкання більше року. Тому суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком позивача, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких підстав суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , враховуючи, що відповідачка згідно заяви визнала позов та не оспорювала вимог позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 5).

На підставі викладеного, ст.ст. 386, 391, 405 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , який мешкає: АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 до ОСОБА_2 , яка мешкає: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , третя особа: Солонянська селищна рада, яка розташована за адресою: смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Гагаріна, буд. 7, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 40204292 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) грн. 80 (вісімдесят) коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 08 січня 2021 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.