ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1134/21 Номер провадження 22-ц/814/2305/21Головуючий у 1-й інстанції Свістєльнік Ю. М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Бродській В.О., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 18 серпня 2021 року (ухвалене суддею Свістєльнік Ю.М., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про відшкодування переплати пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій прохало суд стягнути з неї надміру виплаченої суми пенсійних виплат в розмірі 8277,99 грн.

Позовні вимогами мотивовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію за віком. 08.02.2019 року відповідач звернулася до Глобинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про переведення її з одного виду пенсії на інший, а саме з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Рішенням Глобинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №1 від 04.03.2019 року відповідачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки визначені ЗУ «Про державну службу» правові підстави для цього відсутні. Також зазначили, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року Управлінням було проведено перерахунок пенсії, а саме проведено (перераховано) ОСОБА_1 з 08.02.2019 року на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50 відсотків розміру пенсії померлого годувальника призначеної відповідно до положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Внаслідок проведеного розрахунку встановлено розмір пенсії з 08.02.2019 року по 01.07.2020 року. Вказали, що розмір пенсії за віком призначеної відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що отримувала відповідач був більшим ніж розмір пенсії в разі втрати годувальника, що була призначена на виконання рішення суду відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За таких обставин у період з 08.02.2019 року по 31.08.2020 року виникла переплата пенсії в розмірі 8277,99 грн.

На підставі заяви від 09.12.2020 року відповідача було переведено з пенсії у зв`язку з втратою годувальника на пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказали, що наполягання відповідача на переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника призвело до виникнення переплати пенсії, а саме до отримання відповідачем без достатньої правової підстави коштів за період з 08.02.2019 року по 31.08.2020 року виникла переплата пенсії в розмірі 8277, 99 грн., та яка відповідачем добровільно не повернута. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 18 серпня 2021 року в задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про відшкодування переплати пенсії - відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодилось Головне управління пенсійного фонду України в Полтавській області та подало на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 18 серпня 2021 року, та постановити нове рішення, яким вимоги позивача задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, а також таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Зокрема вказує, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 року Управлінням було взято для обрахунку пенсії в разі втрати годувальника 50 відсотків розміру пенсії померлого годувальника призначеної відповідно до Закону №1058-ІV, як і було вказано у рішенні суду. Таким чином, розмір пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_1 з 08.02.2019 року склав 1591,39 грн, з березня 2019 року 2471,11 грн. Далі розмір пенсії змінювався відповідно до зростання прожиткового мінімуму та збільшення пенсійних виплат відповідно до ЗУ «Про державний бюджет» на 2019 та 2020 роки. Тому, оскільки розмір основної пенсії ОСОБА_1 був більшим ніж розмір пенсії в разі втрати годувальника, то за період з 08.02.2019 року по серпень 2020 року включно виникла переплата пенсії в розмірі 8277,99 грн. Разом з тим, обізнаність про порядок перерахунку пенсії та наполягання відповідача на переведення з пенсії за віком на пенсію у зв?язку з втратою годувальника, призвело до виникнення переплати пенсії, а саме отримання відповідачем без достатньої правової підстави коштів за період з 08.02.2019 по 31.08.2020 у сумі 8277,99 грн. Проте, судом першої інстанції в порушення вимог ст.1212 ЦК України було відмовлено Управлінню в задоволенні позову щодо стягнення переплати пенсії в сумі 8277,99 грн, мотивуючи це відсутністю встановленого та доведеного факту недобросовісності набуття відповідачем отриманих грошових коштів, які є пенсійною виплатою, а також зловживань з боку відповідача.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання спростовуючи доводи, які викладені в апеляційній скарзі, та підтримуючи рішення суду першої інстанції, прохала апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст.10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв?язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

08.02.2019 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до Глобинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про переведення її з одного виду пенсії на інший, а саме з пенсії за віком, призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішенням Глобинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №1 від 04.03.2019 року відповідачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки визначені ЗУ «Про державну службу» правові підстави для цього відсутні.

Не погодившись із вищевказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав та справа судами розглядалася неодноразово.

Судом встановлено, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року Управлінням було проведено перерахунок пенсії, а саме проведено (перераховано) ОСОБА_1 з 08.02.2019 року на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50 відсотків розміру пенсії померлого годувальника призначеної відповідно до положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Внаслідок проведеного розрахунку встановлено розмір пенсії з 08.02.2019 року по 01.07.2020 року.

Так, звертаючись до суду з вказаним позовом позивач зазначив, що розмір пенсії за віком призначеної відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що отримувала відповідач був більшим ніж розмір пенсії в разі втрати годувальника, що була призначена на виконання рішення суду відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, на думку позивача, наполягання відповідача ОСОБА_1 на переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з стратою годувальника на виконання рішення суду у відповідності до норм ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призвело до виникнення переплати пенсії у період з 08.02.2019 року по 31.08.2020 року, а саме до отримання відповідачем без достатньої правової підстави коштів у розмірі 8277,99 грн, які є безпідставно набутим майном та підлягає поверненню.

Відмовляючи ГУ ПФУ в Полтавській області у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано доказів подання до органу Пенсійного фонду завідомо неправдивих даних, які стали підставою для призначення чи перерахунку пенсії відповідачу, а також допущення ОСОБА_1 будь-яких порушень чи зловживань, які призвели до виникнення переплати та недобросовісного набуття останньою отриманих коштів у сумі 8277,99 грн., а тому підстави для повернення надміру виплачених сум пенсій відсутні.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Частиною 1 статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім?ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Аналіз вказаних норм свідчить, що пенсійне законодавство передбачає можливість повернення надмірно виплачені суми пенсії у разі неправомірної поведінки пенсіонера або надання ним неправдивих документів для призначення або перерахування пенсії.

Матеріли справи таких доказів не містять, не посилався на них і позивач.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, зокрема, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України обов`язок довести наявність рахункової помилки або недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у частині першій вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку Управління, чи надання відповідачем завідомо неправдивих даних, які стали підставою для перерахування пенсії, а також зловживань з боку відповідача при отриманні пенсії, позивачем надано не було.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо недоведеності позивачем факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів у розмірі 8277,99 грн, які є пенсійною виплатою, виплаченою йому управлінням Пенсійного фонду України.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм статті 1212 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними, так як застосування вказаної норми передбачає врахування норм статті 1215 ЦК України.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Апеляційна скарга за своїм змістом є ідентичною змісту позовної заяви, доводам, викладеним у якій, суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить до висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 18 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 11.11.2021 року.

Головуючий суддя : ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ С.А. Гальонкін _________________ Л.М. Хіль