ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 617/1145/20 Головуючий суддя І інстанції Уханьова І. С.
Провадження № 22-ц/818/466/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м.Харків

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «МЕГАБАНК» на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 30 липня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Уханьової І.С., по цивільній справі за позовом Акціонерного Товариства «МЕГАБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

02 липня 2020 року Акціонерне Товариство «МЕГАБАНК» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 15 листопада 2018 року між ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «МЕГАБАНК» (надалі - Позивач) було укладено Кредитний договір № 118-105-850-2-18-Г (з ануїтетними платежами, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу банку (п. 1.3. Кредитного договору) в сумі та на умовах, визначених договором, які відповідач зобов`язався повернути позивачу, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками до договору (надалі Договір кредиту).

Згідно з п.п. 1.1., 1.2., 1.6. Договору кредиту кредит надається на строк з 15 листопада 2018 до 12 листопада 2021 року включно у розмірі 28026,91 грн. зі сплатою 10,00 % річних за користування кредитом.

Банк у повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором кредиту, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах установленого кредитного ліміту.

Відповідач не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, порушив умови Договору кредиту щодо своєчасного та повного повернення позичених коштів, у зв`язку з чим у нього станом на 01 квітня 2020 року виникла заборгованість перед Банком по сплаті кредиту в сумі 40913 грн. 16 коп., яка складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 23 851,80 грн., суми нарахованих та несплачених процентів за період з 01.08.2019 р. по 31.03.2020 р. включно в розмірі 226,05 грн., суми нарахованої та несплаченої комісії за період з травня 2019 р. по вересень 2019 р. включно в розмірі 4 223,20 грн. та суми штрафу в розмірі 12 612,11 грн., яку просив стягнути позивач на свою користь. Крім того просив стягнути з відповідача 2102 грн.00 коп.

У відзиві на позов ОСОБА_1 просила позовні вимоги АТ «МЕГАБАНК» задовольнити частково та застосувати позовну давність до нарахування штрафу та пені.

Вказала на відсутність чіткого розрахунку заборгованості за кредитом, зокрема суми сплачених відповідач коштів та розподілення та не визнала вимоги про стягнення 4223,20 грн. заборгованості за комісійною винагородою, оскільки умова Кредитного договору у п. 2.9 про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості не відповідає вимогам справедливості та суперечить ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 203 ЦК України. З посиланням на правову позицію, яка була висловлена у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16 кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, а тому відповідні умови договору є нікчемними.

Таким чином вона визнала позовні вимоги лише в частині стягнення суми залишку заборгованості за кредитом в розмірі 23851,80 грн. та суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за кредитом за період з 01.08.2019 по 31.03.2020 в розмірі 226,05 грн., та заперечувала проти стягнення суми залишку нарахованої та несплаченої комісійної винагороди за період з 01.05.2019 по 01.09.2019 в розмірі 4223,20 грн. та суми штрафу 12612,11 грн.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 30 липня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МЕГАБАНК» заборгованість за Кредитним договором №118-105-850-2-18-Г від 15.11.2018 р., в сумі 28301 грн. 05 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МЕГАБАНК» витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

В іншій частині позовних вимог, відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Мегабанк» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з відповідача штраф у розмірі 12612,11 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов обґрунтованого висновку щодо порушення відповідачем умов Договору кредиту та в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань. Проте безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій за невиконання умов Договору кредиту, а саме за порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди. Відповідач в порушення вимог пункту 3.2.3 Договору кредиту починаючи з 01.05.2019 своєчасно та в повній сумі не сплачував щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди), отже, не здійснювалось погашення поточної та простроченої заборгованості за кредитним договором та передбачених договором платежів, що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості.

Тому Банк законно й обґрунтовано нарахував штраф у розмірі 45 % від суми кредиту, передбачений п. 6.3 Договору, за порушення умов кредитного договору, що складає 28026,91х45% = 12612,11 грн. В порушення вимог ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) суд не обґрунтовано зменшив розмір неустойки.

У письмовому відзиві на скаргу ОСОБА_1 просить позовні вимоги банку задовольнити частково. Застосувати позовну давність до вимог про стягнення штрафу та пені.

На обґрунтування вказала, що позивач не надав чіткого розрахунку заборгованості за кредитом. При цьому відповідач визнала, що 15.11.2018 р. між нею та AT «МЕГАБАНК» було укладено кредитний договір №118-105-850-2-18-Г (з ануїтетними платежами), за яким він отримав грошові кошти у сумі 28026.91 грн. З позовними вимогами в частині стягнення 4223.20грн. - заборгованості за комісійною винагородою відповідач не погоджується, оскільки Умова п. 2.9 Кредитного договору про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості не відповідає вимогам справедливості та суперечить ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.203 ЦК України та є нікчемною в силу закону.

Посилається на постанову Верховного суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Позовні вимоги в частині стягнення суми залишку заборгованості за кредитом в розмірі 23851,80 гри. та суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.08.2019 р. по 31.03.2020 р. в розмірі 226,05 грн. підлягають задоволенню повністю, правові підстави щодо стягнення суми залишку нарахованої та несплаченої комісійної винагороди за період з 01.05.2019 р. по 01.09.2019 р. в розмірі 4223,20грн. та суми штрафу, нарахованого відповідно до розділу Кредитного договору -12612,11 грн. відсутні, а тому у задоволенні позову в зазначеній частині слід відмовити.

У відповіді на відзив представник АТ «Мегабанк» Виговська А.В. відхилила доводи відповідача про неправомірність нарахування комісії і штрафу, та про відсутність розрахунку заборгованості, оскільки вони є необґрунтованими, укладений між сторонами Кредитний договір відповідає законодавству, позивач з цього приводу надав до справи належні і допустимі докази.

При цьому також зазначила, що строк позовної давності для нарахування та стягнення штрафу в сумі 12612,11 грн. не був пропущений позивачем.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Так як Відповідачем не оскаржується рішення в частині стягнення нарахованої комісійної винагороди, то в цій частині рішення не перевіряється та не переглядається відповідно до норми ч.1 ст. 367 ЦПК України, згідно якої суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 40913,16 грн., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду не оскаржується в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, процентами рішення суду в цій частині не переглядається.

Пунктом першим та четвертим частини першої, частиною другою статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 взятих на себе за Договором кредиту зобов`язань щодо повернення отриманих у кредит коштів належним чином не виконала, правовими наслідками чого є стягнення з неї заборгованості по кредиту та відсотках, а щодо вимог щодо стягнення штрафу, то ці вимоги позивачем не доведені.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду щодо недоведеності підстав для стягнення штрафу.

Суд відповідно до наявних у справі доказів обґрунтовано встановив, що 15 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «МЕГАБАНК» було укладено Кредитний договір № 118-105-850-2-18-Г (з ануїтетними платежами) (а.с. 9). ОСОБА_1 на підставі згаданого договору отримала кредит у розмірі 28026,91 грн зі сплатою 10,00 % річних за користування кредитом. Розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди склав 1790,97 грн та мав сплачуватися щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця (а.с. 10-12).

Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 01 квітня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, яка складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі в сумі 40913 грн. 16 коп., а саме: заборгованість за тілом кредитом у розмірі 23 851,80 грн., суми нарахованих та несплачених процентів за період з 01.08.2019 р. по 31.03.2020 р. включно в розмірі 226,05 грн., суми нарахованої та несплаченої комісії за період з травня 2019 р. по вересень 2019 р. включно в розмірі 4 223,20 грн. та суми штрафу в розмірі 12 612,11 грн.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції безспірно установлено, що ОСОБА_1 обов`язку повернення кредитних коштів не виконала, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки ( пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Пунктом 4.10. Договору кредиту встановлено, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів Кредитодавець обліковує заборгованість за Кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. З цього моменту Позивач припиняє нарахування щомісячної винагороди, процентна ставка за Кредитом встановлюється в розмірі, встановленому п. 4.8. цього Договору (0,1% процента річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтентних платежів та комісійних винагород Позичальник, сплачує штраф у розмірі, передбаченому п. 6.3. цього Договору.

Пунктом 6.3 Договору кредиту встановлено, що у разі порушення строків сплати ануїтет них платежів та/або комісійної винагороди понад 90 днів, Позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45 процентів від суми Кредиту.

Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованості, ОСОБА_1 в порядку п. 6.3 Договору кредиту нарахований штраф у розмірі 12612,11 грн (а.с. 12-16).

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

З наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що отримавши кредитні кошти, ОСОБА_1 сплатила ануїтетний платіж за період 01.05.2019 по 26.05.2019 року у меншому розмірі 205,46 грн, з 01.07.2019 по 31.07.2019 у розмірі 200,00 грн та з 01.08.2019 по 31.08.2019 року у розмірі 400,00 грн.(а.с.15). Строк повернення кредиту, 12.11.2021 (а.с. 10, 12).

Тобто відповідач допустила прострочення 01.05.2019, і на день звернення до суду, 02.07.2020, передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності для нарахування зазначеної у позові суми штрафу та для повернення кредиту не сплив, а тому заява про застосування наслідків позовної давності, передбачених ст. 267 ЦК України, є необґрунтованою і відповідно до ст. 266 ЦК України не підлягає задоволенню.

Відповідач всупереч процесуального обов`язку, передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не спростувала надані позивачем до справи належні і допустимі відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.п. 60, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затв. 04.07.2018 № 75 виписку з особового рахунку клієнта - відповідач , на яких обліковується її заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії та яких відображають зокрема суму операції (відповідно за дебетом або кредитом) та суму вихідного залишку. Крім того, АТ «МЕГАБАНК» було надано Розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 118-105-850-2-18-Г від 15.11.2018 станом на 01.04.2020, в якому у вигляді таблиці наведено зазначені у позові суми (а.с. 15-31).

Колегія суддів відхиляє заперечення відповідача щодо нікчемності умов договору про нарахування і сплату комісії та посилання на правовий висновок щодо застосування норм Закону України «Про захист прав споживачів», який висловлений у постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16, оскільки вони ґрунтуються на законодавстві, яке на день укладення Кредитного договору вже втратило свої чинність.

Нарахування банком комісійної винагороди згідно з умовами Кредитного договору є правомірним, а наведені з цього приводу заперечення відповідача ґрунтується на Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затв. Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 втратили свою чинність 10.06.2017, а тому до укладеного після цього Кредитного договору від 15.11.2018 мають застосовуватися Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затв. Постановою Правління НБУ від 08.06.2017, згідно до яких комісія входить до загальної вартості кредиту. Додаток № 1 до Кредитного договору містить розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки і передбачає комісію за обслуговування кредитної заборгованості (а.с. 12). Крім того, 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», який не містить заборони щодо встановлення у кредитному договорі умови щодо нарахування та сплати комісійної винагороди, зазначаючи про те, що комісія входить до загальних витрат за споживчим кредитом.

При цьому за відсутності з цього приводу інших відомостей слід визнати, що відповідач за добровільної волі погодилась на умови Кредитного договору, які передбачають сплату комісії, отримала примірник цього договору. Відповідачем не були оспорені умови Кредитного договору, зокрема в частині нарахування комісійної винагороди.

Дані про майновий стан боржника, інформація про вчинення ним дії по погашенню заборгованості в матеріалах справи відсутні. Заявлений Банком розмір штрафу менший за розмір заборгованості по тілу кредиту і процентам. Тому колегія суддів не вбачає підстав підстави для застосування ч.3 ст.551 ЦК України і зменшення розміру заборгованості відсутні.

За таких обставин, апеляційна скарга АТ «Мегабанк» з передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підстав підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення штрафу - скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення. З ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» належить стягнути штраф у розмірі 12612,11 грн. В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Відповідно до ч.ч. 1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції в рішенні від 30 липня 2020 року стягнув з ОСОБА_1 всю суму судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви - 2102 грн (а.с.8,57-60). Судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову АТ «Мегабанк» в повному обсязі, тому підстав для зміни проведеного судом першої інстанції розподілу судових витрат немає. При цьому банк також сплатив при подачі апеляційної скарги 3153 грн 00 коп. (а.с. 66), які з огляду на обґрунтованість апеляційної скарги мають бути стягнуті з ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» задовольнити.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 30 липня 2020 року в частині незадоволення позовних вимог про стягнення штрафу скасувати.

Ухвалити в цій частині нову постанову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 ; паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Вовчанським РВ УМВС України в Харківській області, 05.11.1997 р.; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МЕГАБАНК» (61002, м. Харків, вул. Алчевських, буд. 30, номер рахунку для зарахування коштів: НОМЕР_3 у АТ «МЕГАБАНК», МФО 351629, код 09804119) штраф у розмірі 12612,11 (дванадцять тисяч шістсот дванадцять гривень) 11 коп.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженки сел. Білий Колодязь Вовчанського району Харківської області; адреса за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 ; паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Вовчанським РВ УМВС України в Харківській області, 05.11.1997 р.; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МЕГАБАНК» (61002, м. Харків, вул. Алчевських, буд. 30, номер рахунку для зарахування коштів: НОМЕР_3 у АТ «МЕГАБАНК», МФО 351629, код 09804119) 3153,00 грн. судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 січня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.