РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1016/21

Провадження № 2/293/622/2021

04 листопада 2021 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.

за участі секретаря судового засідання Ничипорук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до Черняхівської селищної ради Черняхівського району Житомирської області

за участю третьої осоьи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2

про визнання права власності в порядку спадкування

Процесуальні дії по справі.

Позивач звернулась з позовом до Черняхівської селищної ради Черняхівського району Житомирської області, відповідно до змісту якого просить: визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на будинок АДРЕСА_1 , вартістю 20596грн., на земельну ділянку площею 0,2500 га, яка знаходиться за адресою: будинок АДРЕСА_1 , кадастровий номер :08:003:0003, вартістю 17337 грн, на земельну ділянку площею 0,1090га, яка знаходиться на території с.Сліпчиці, Черняхівського району, Житомирської області, кадастровий номер :08:003:0004, вартістю 2180грн.

Ухвалою від 17.05.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального провадження. Підготовче засідання суд призначив на 15.06.2021.

Ухвалою від 15.06.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 15.07.2021.

Ухвалою від 15.07.2021, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засіданні від 15.07.2021 суд відклав розгляд справи по суті на 04.08.2021.

Ухвалою від 04.08.2021, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засіданні від 04.08.2021 суд у порядку ст. 84 ЦПК України витребував у приватного нотаріуса Черняхівського державного нотаріального округу спадкову справу, заведену до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .

Ухвалою від 20.09.2021, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засіданні від 20.09.2021 суд на підставі ст. 53 ЦПК України залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 . Даною ухвалою суд відклав розгляд справи по суті на 12.10.2021.

11.10.2021 на адресу суду від приватного нотаріуса Черняхівського державного нотаріального округу Драч Н.В. надійшла копія спадкової справи, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 (а.с. 75-234).

12.10.2021 на адресу судду від третьої особи надійшла заява, згідно якої останній не заперечує проти задоволення позову та просить розглядати справу без його участі (а.с.235).

Ухвалою від 12.10.2021, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засіданні від 12.10.2021 суд відклав розгляд справи по суті на 04.11.2021.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є спадкоємицею свого дідуся ОСОБА_3 за заповітом.

Зокрема вказує, що після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина на будинок АДРЕСА_1 , на земельну ділянку площею 0,2500га, яка знаходиться за вказаною адресою, кадастровий номер :08:003:0003, на земельну ділянку площею 0,1090 га , яка занаходиться на території с.Сліпчиці, Черняхівського району, Житомирської області, кадастровий номер :08:003:0004.

Звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів (свідоцтва про реєстрацію права власності) на житловий будинок та земельні ділянки.

Тому для захисту своїх прав позивач звернулась з позовом до суду за місцем знаходження спадкового майна.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з"явились, у поданих до суду 12.10.2021 заявах просили розгляд справи здійснювати без їх участі та вказали, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с. 238,239).

Відповідач Черняхівська селищна рада Житомирського району Житомирської області повноважного представника у судове засідання не направив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 20.10.2021 на адресу суду від відповідача надійшла заява, у якій останній просив розгляд справи здійснювати без участі відповідача та щодо рішення суду покладається на розсуд суду (а.с.243).

Відповідач у порядку ст. 178 ЦПК України письмового відзиву на позову заяву у строк встановлений судом не подав.

Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не з"явився, у поданій до суду заяві від 12.10.2021 просив розглядати справу без його участі (а.с.235).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Зважаючи на подані сторонами заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд здійснює розгляд на підставі наявних у матеріалах справи документів у порядку ч.3 ст. 211 ЦПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні від 04.11.2021 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд підписав вступну та резолютивну частину рішення суду.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

20.08.1998 між гр. ОСОБА_2 (продавець, третя особа) та ОСОБА_3 (покупець) укладений договір купівлі продажу земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_2 продав, а гр. ОСОБА_3 купив земельну ділянку площею 3589 м.кв., з яких 2500 кв.м. - для обслуговування жилого будинку, 1089 - для ведення особистого підсобного господарства (а.с.8). Даний договір посвідчений в.о. державнного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори Симон Є.Ю. та зареєстрованому нотаріальному в реєстрі 20.08.1998 року за № 1259.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка загальною площею 0,2500 га за адресою АДРЕСА_1 має кадастровий номер :08:003:0003 (а.с. 38-42).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка загальною площею 0,1090 га за адресою АДРЕСА_1 має кадастровий номер :08:003:0004 (а.с. 43-47).

25.08.1998 між гр. ОСОБА_2 (продавець, третя особа) та ОСОБА_3 (покупець) укладений договір купівлі продажу житлового будинку, посвідчений в.о. державнного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори Симон Є.Ю. та зареєстрованому нотаріальному в реєстрі 25.08.1998 року за № 1266 (а.с. 7).

Відповідно до п. 1 даного договору, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купив жилий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Однак, вищевказані договори купівлі-продажу будинку та земельних ділянок не були зареєстровані ОСОБА_3 в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентарізації.

01.04.2009 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 склав заповіт, за яким на випадок своєї смерті усе майно , що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що за законом буде мати право, в тому числі жилий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , заповів своїй онучці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Даний заповіт посвідчено секртарем Сліпчицької сілсьької ради Черняхівського району Житомирськоїобласті 01.04.2009 та зареєстровано в реєстрі за № 7 (а.с.6)

Позивач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєструвала 01.08.2015 року шлюб із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та після укладення шлюбу взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Сліпчиці Черняхівського району Житомирської області помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.9).

За даними позивача після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить:

будинок АДРЕСА_2 , земельна ділянка площею 0,2500га, яка знаходиться за вказаною адресою, кадастровий номер :08:003:0003, земельна ділянка площею 0,1090 га, яка занаходиться на території с.Сліпчиці, Черняхівського району, Житомирської області, кадастровий номер :08:003:0004.

Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59510395, виданий 20.02.2020 приватним нотаріусом Драч Н.В. свідчить про внесення до Спадкового реєстру реєстраційного запису про реєстрацію спадкової справи спадкодавця ОСОБА_3 , номер у спадковому реєстрі 65549844, номер у нотаріуса 50/2020 (а.с.93).

Згідно з матеріалами спадкової справи № 50/2020 спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 є його онука ОСОБА_7 (позивач), яка спадщину прийняла (а.с.80).

За відомостями, що містяться у довідці Сліпчицької сільської ради Черняхівського району Житомирської області за № 91 від 27.01.2020, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 . Зазначено, що на день його смерті у вказаному будинку з ним була зареєстрована та проживала дочка - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 85).

Спадкоємицею за законом ОСОБА_3 є також ОСОБА_8 , яка у свою чергу відповідно до поданої заяви нотаріусу відмовилась від прийняття спадщини (а.с.97).

Родинний зв`язок між позивачем та померлим підтверджується наступними документами.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 (позивач) від 12.11.1992 серії НОМЕР_3 , виданного завідуючим бюро запису актів громадського стану Головинської селищної ради Черняхівського району Житмирської області на ім`я ОСОБА_4 , в графі «батько» записаний ОСОБА_9 (а.с.86).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_9 від 18.11.1968 серії НОМЕР_4 , виданного завідуючим бюро запису актів громадського стану Сліпчицької сільської ради Черняхівського району Житомирської області на ім`я ОСОБА_9 , в графі «батько» записаний ОСОБА_3 (а.с.87).

Тобто ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , є сином та батьком, відповідно ОСОБА_7 є онучкою ОСОБА_3 .

За даними, що містяться у довідці №101 від 11.03.2021, виданої Черняхівською селищною радою Житомирської області Сліпчицький старостинський округ, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з членами своєї сім`ї, а саме: чоловіком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочкою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та дочкою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.10).

Постановою 09.03.2021 № 162/02-31 приватний нотаріус Черняхівського районного нотаріального округу Драч Н.В. відмовила ОСОБА_1 (позивачу) у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :08:003:0003, площею 0,2500 га та на земельну дліянку, яка знаходиться на території с.Сліпчиці, Черняхівського району, Житомирської області, кадастровий номер :08:003:0004, площею 0,1090га у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельні ділянки (а.с 11-12).

Позивач вказує на те, що оскільки вищевказані договори купівлі-продажу будинку та земельних ділянок не були зареєстровані ОСОБА_3 в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технійчній інвентаризації, позивач позбавлена права оформити свої спадкові права.

Тому для захисту своїх прав позивач звернулась з позовом до суду за місцем знаходження спадкового майна.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 15, 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Предметом даного спору є визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок та земельні ділянки.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За приписами частини першої та частини другої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 152 ЗК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Згідно ст.ст. 125, 126 ЗК України, в редакції на час розгляду справи, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У відповідності до ч.1 ст.131 Земельного кодексу України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV), правовстановлюючими документами, які підтверджують право власності,є: (1)укладений в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; (2) свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданий нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; (3) свідоцтво про право на спадщину, виданий нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; (4) видане нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; (5) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; (6) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дублікат; (7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; (8) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року; (9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; (10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; (11) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; (12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; (13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; (13-1) договір, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акт приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; (14) інші документи, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Цивільно-правовий інститут набуття та виникнення права власності на нерухоме майно в різні періоди по-різному був урегульований на законодавчому рівні. У зв`язку із цим держава задекларувала визнання дійсними прав на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності Законом №1952-IV.

Відповідно до положень ч.3 ст.3 Закону №1952-IV права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦК УРСР, який був чинним на час укладення договору купівлі-продажу нерухомості, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 набув у власність жилий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,2500га, яка знаходиться за вказаною адресою, та земельну ділянку площею 0,1090 га, яка занаходиться на території с.Сліпчиці, Черняхівського району, Житомирської області на підставі відповідних договорів купівлі-продажу.

Таким чином, уклавши вказазні вище договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянкт,посвідчивши такі відповідним чином, ОСОБА_3 став власником нерухомого майна, що є предетом відповідних договорів купівлі-продажу, однак за життя не отримав на відповідне майно правовстановлюючих документів.

На час укладання спірного договору питання державної реєстрації об`єктів нерухомості регулювались Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 №121 (далі - Інструкція).

Відповідно до п.9 Додатку №1 до Інструкції «Перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна» одним з таких правовстановлюючих документів були договори купівлі-продажу, зареєстровані біржею.

В теперішній час зазначена правова норма припинила свою дію, що визначено ч.1 ст.27 Закону №1952-IV.

Відповідно до ч.2 ст.227 ЦПК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Як вже було зазначено вище, договір купівлі-продажу нерухомості від 25.08.1998 був посвідчений в.о. державного нотаріуса та зареєстрований в реєстрі.

Таким чином, суд встановив, що спадкодавець ОСОБА_3 правомірно набув право власності на спірне нерухоме майно.

Після смерті ОСОБА_3 , постановою №162/02-31 від 09.03.2021, приватним нотаріусом Черняхівського районного нотаріального округу Драч Н.В. позивачеві ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельні ділянки.

Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на житловий будинок та земельні ділянки стало те, що придбавши за договором купівлі-продажу від 25.08.1998 житловий будинок, ОСОБА_12 не здійснив реєстрацію прав в органі, що здійснював державну реєстрацію нерухомого майна - Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації, та відповідно правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельні ділянки покупець за життя не отримав.

Виходячи з умов Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.49 ЗУ «Про нотаріат» відмова нотаріуса є обґрунтованою.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду, що було зроблено позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України). Об`єктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та відсутність державної реєстрації права власності на нього позбавляє права позивача оформити спадщину за законом у нотаріуса після смерті спадкодавця, відтак звернення позивача до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, оскільки до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшло право на будинок АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,2500 га за кадастровим номером :08:003:0003 та земельну ділянку за кадастровим номером :08:003:0004, а позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті діда шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про її прийняття, вимога останньої про визнання за нею права на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, зважаючи на відмову державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельні ділянки з підстав відсутності правовстановлюючих документів.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина перша статті 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача.

Розподіл судових витрат

Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 104, 105, 110-115, 153, 157, 160 СК України, ст.ст. 5, 12, 13,79,81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на будинок АДРЕСА_2 .

3. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на земельну ділянку площею 0,2500 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :08:003:0003.

4. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на земельну ділянку площею 0,1090га, яка знаходиться на території с.Сліпчиці, Черняхівського району, Житомирської області, кадастровий номер :08:003:0004.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач: Черняхівська селищна рада ( місце знаходження : майдан Рад, 2, смт. Черняхів, Житомирська область, ).

Третя особа: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ).

Повний текст судового рішення складений та підписаний : 11.11.2021

Суддя Л.В. Лось