КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Єдиний унікальний номер справи № 755/5809/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Карат Авто Груп» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП,

встановив:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року вирішено питання розподілу витрат на правову допомогу у справі.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення.

У апеляційній скарзі вказує, що суд розглянув вказану заяву, не повідомивши позивачку та її представницю про день та час розгляду справи, чим порушив право на судовий захист, вимоги змагальності та рівності сторін. Зазначає, що заяву про ухвалення додаткового рішення подано із пропуском встановленого законом п`ятиденного строку для подання відповідної заяви, тому така заява має бути залишена без розгляду. Посилається також на те, що розмір витрат на правову допомогу, визначений адвокатом відповідача, не підтверджується належними та допустимими доказами

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач ФОП ОСОБА_2 та треті особи не скористались.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є відшкодування шкоди у розмірі 185 235,60 грн. Оскаржуваним додатковим рішенням вирішено питання щодо стягнення витрат на правову допомогу в межах розгляду даної справи у розмірі 10 000 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 та її представниця - адвокат Бабич К.М. не були повідомлені про час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у суді першої інстанції, про що вона зазначає в апеляційній скарзі.

Зазначена обставина підтверджується відсутністю в матеріалах справи доказів отримання стороною позивача судових повісток про розгляд заяви. Так, у матеріалах справи містяться копії судових повісток з повідомленням про судові засідання, призначені на 13 квітня 2021 року, 14 травня 2021 року та 30 червня 2021 року, які направлялись учасникам справи. Однак, будь-які докази вручення вказаних повісток позивачці ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, а рішення суду ухвалене за його відсутності, на що посилається скаржник у своїй апеляційній скарзі, то ця обставина є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Як видно із матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 ,, треті особи: ОСОБА_3 , ТОВ «Карат Авто Груп» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Питання розподілу судових витрат судом не вирішувалось.

До Дніпровського районного суду м. Києва 02 березня 2021 року надійшла заява представника відповідача ФОП ОСОБА_2 - адвоката Крикунова Д.О. про ухвалення додаткового рішення у вказаній цивільній справі, в якій заявник просив суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення судових витрат на правову допомогу адвоката.

Заяву мотивував тим, що під час ухвалення рішення у справі № 755/5809/20 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 ,, ТОВ «Карат Авто Груп» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, судом не вирішено питання про стягнення судових витрат на правову допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Даний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним.

Встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ТОВ «Карат Авто Груп» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП - відмовлено.

Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч.5 ст.270 ЦПК України).

Із змісту заяви про ухвалення додаткового рішення вбачається, що при ухваленні рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2021 року по справі суд не вирішив питання, щодо стягнення з позивача на користь відповідача ФОП ОСОБА_2 судових втрат на правову допомогу адвоката.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

На підтвердження розміру понесених ФОП ОСОБА_2 витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, в матеріалах справи містяться: оригінал ордеру ОСОБА_4 КС №703699 від 16 липня 2020 року про надання правничої допомоги відповідачу у Дніпровському районному суді м. Києва адвокатом(а.с. 34), копія договору про надання правової допомоги б/н від 13 липня 2020 року, укладеного між адвокатом Крикуновим Д.О. та ФОП ОСОБА_2 (а.с. 138), копія додатку №1 до Договору від 13 липня 2020 року (а.с. 139), копія акту приймання-передачі наданих послуг від 22 лютого 2021 року до договору про надання правової допомоги від 13 липня 2020 року (а.с. 141), копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 12 від 22 лютого 2021 року про сплату відповідачем 10 000 грн.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.48 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться документально підтверджені витрати відповідача ФОП ОСОБА_2 на правову допомогу на загальну суму 10 000 гривень, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення вказаних витрат із позивача на користь відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску стороною відповідача строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення оцінюються колегією суддів критично з огляду на таке.

Як видно із матеріалів справи, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс та очікує понести відповідач було наведено у відзиві на позовну заяву (а.с. 30), тобто, до закінчення судових дебатів. При цьому, заяву про ухвалення додаткового рішення із доказами понесених витрат засобом поштового зв`язку направлено суду першої інстанції 22 лютого 2021 року (а.с. 146), тобто, у п`ятиденний строк після ухвалення судового рішення. Отже, відповідач виконав вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо порядку та строків подання відповідної заяви.

Посилання апелянта на неналежність та недопустимість наданих відповідачем доказів понесених витрат на правому допомогу не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи. При цьому, суд звертає увагу, що акт виконаних робіт було підписано адвокатом Крикуновим Д.О. та ФОП ОСОБА_2 22 лютого 2021 року, в той же день було проведено оплату наданих послуг. За таких обставин відповідач не міг надати вказані документи суду раніше.

При цьому, як убачається із матеріалів справи, адвокат Крикунов Д.О., надаючи правову допомогу ФОП ОСОБА_2 під час розгляду даної справи у суді першої інстанції підготував та подав відзив на позовну заяву (а.с. 29-42), заперечення (а.с. 69-78), взяв участь у судових засіданнях по справі 14 січня 2021 року (а.с. 109-111) та 17 лютого 2021 року (а.с. 123-124).

За таких обставин, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу з позивача на користь відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про розподіл витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 141, 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 рокускасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_2 ;

Треті особи: ТОВ «Карат Авто Груп», адреса : Київська обл., Васильківський р - н, с. Путрівка, вул. Леніна, буд.92 А, ;

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож.: АДРЕСА_3 .

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко