ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22ц/807/372/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2020 року про відмову у поновленні строків та повернення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро),-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № ZPONGA від 29 вересня 2008 року у розмірі 753085,49 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11 травня 2016 року заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2014 року у цій справі змінено в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором № ZPONGA від 29 вересня 2008 року з «753085,49 грн.» на «716986,24 грн.»

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в обґрунтування якої посилався на незаконність дії посадових осіб Бердянського ВДВС при примусовому виконанні вищезазначеного рішення в частині передання на реалізацію нерухомого майна, а саме його квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вони вчинені в порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті».

ОСОБА_1 також зазначав, що про реалізацію свого єдиного житла він дізнався після того, як за адресою його проживання прийшли майбутні учасники електронних торгів з метою візуального огляду квартири, після чого, 19 жовтня 2020 року ним на сайті було виявлено про передачу його квартири на примусову реалізацію.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй скарзі просив поновити строк на оскарження дій державного виконавця, зупинити стягнення на підставі виконавчого листа, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя на виконання рішень про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором № ZPONGA від 29 вересня 2008 року, та визнати незаконними дії державного виконавця Бердянського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) в частині передання на реалізацію нерухомого майна, а саме квартири, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строків для подання скарги. Відмовлено у задоволенні заяви про зупинення виконавчого провадження. Скаргу повернуто заявнику.

Відмовляючи ОСОБА_1 у поновленні строків для подання скарги суд першої інстанції зазначив, що заявник просив суд поновити строки подання скарги без зазначення поважності причин такого пропуску. Однак, дослідивши матеріали скарги судом першої інстанції не знайдено підстав для задоволення даного клопотання, оскільки заявником не наведено причин поважності пропуску строку для звернення до суду із заявою про визнання дій державного виконавця Бердянського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) в частині передачі на реалізацію нерухомого майна, оскільки, як встановлено зі змісту скарги та поданих доказів, про існування рішень Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2014 року та Апеляційного суду Запорізької області від 11 травня 2016 року, заявнику було відомо ще у 2016 році, оскільки саме за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було переглянуто рішення Орджонікідзевського районного суду від 02 грудня 2014 року, а скарга на дії державного виконавця подана 27 жовтня 2020 року.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про зупинення виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що зупинення виконавчого провадження є виключним повноваженням приватного виконавця.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, 24 листопада 2020 року (а.с. 220), ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що в тексті оскаржуваної ухвали зазначаєтьсяпро залишення скарги без розгляду, проте скарга була повернута заявнику. Втім, відповідно до ст.ст. 126, 185 ЦПК України поверненню скарги передує залишення її без руху, та встановлення строку для усунення недоліків, що судом зроблено не було. Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що ним зазначалось, що про реалізацію свого єдиного житла йому стало відомо 19 жовтня 2020 року, проте вказані доводи були проігноровані судом першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 ч.1 ст.353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тобто апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви (п.6, п. 10 ч.1 ст.353 ЦПК України) підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу не надійшло. В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Також, у відповідності до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За нормами ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» строки звернення заявника зі скаргою до суду є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відмова в судовому захисті суперечить положенням ст.ст. 55, 124 Конституції України.

Верховенство права є одним з основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 1 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності - загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.13 розділу І "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Підставою для відмови у поновленні строків на подання скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив про не зазначення заявником поважності причин такого пропуску.

Вищезазначений висновок спростовується матеріалам справи, оскільки ОСОБА_1 , звертаючись до суду зі скаргою з клопотанням про поновлення строку на звернення зі скаргою, зазначав підстави для такого поновлення, посилаючись на те, що про передачу його квартири на примусову реалізацію боржнику стало відомо 19 жовтня 2020 року з сайту електронних торгів ДП «Сетам».

Таким чином, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції не перевірив доводів ОСОБА_1 та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для поновлення строків.

Крім того, посилання суду першої інстанції на обізнаність ОСОБА_1 про існування заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2014 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 11 травня 2016 року є безпідставним, оскільки боржник звернувся зі скаргою на дії державного виконавця посилаючись на незаконність передачі його квартири на реалізацію з підстав порушення виконавчою службою Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті». А отже, при вирішенні питання щодо поновлення строку зі скаргою на дії державного виконавця, встановленню підлягає день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Вказаним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не дав, передчасно дійшов висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку на подання скарги на дії державного виконавця, зробив передчасний висновок про відмову в клопотання поновлення строку у зв`язку з пропуском строку для її подання, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з підстав порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали з направленням для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зважаючи на нездійснення дослідження наявних у матеріалах справи доказів, а також нездійснення перевірки доводів заявника щодо поважності причин пропуску строку на оскарження дій державного виконавця, суд першої інстанції передчасно зробив висновок про пропуск скаржником строку для подання скарги на дії державного виконавця та відсутність підстав для його поновлення.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що наслідками подання скарги з пропуском строку, та відсутності підстав для поновлення такого строку, є залишення її без розгляду, що встановлено ч. 2 ст. 126 ЦПК України. Проте, в порушення норм процесуального закону, суд першої інстанції встановивши відсутність підстав для поновлення строку на подання скарги, керуючись статтею 186 ЦПК України, яка регламентує відмову у відкритті провадження, повернув її заявнику.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу суду постановлено з порушенням вимог закону, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2020 року по цій справі - скасувати, справу направити до суду першої інстанціїдля продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 січня2021 року.

Головуючий:

Судді: