Справа № 357/6015/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О.В., при секретарі Вангородській О.С., розглянувши в судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

17.12.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить скасувати заходи забезпечення позову, у справі № 357/6015/19, які були вжиті ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.11.2020 року, мотивуючи тим, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення трьох відсотків річних, ухвалою суду від 12.11.2020 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладено арешт на нежитлове приміщення № 3площею 704,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, всі доводи позивача, викладені у заяві про забезпечення позову, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки сам позивач у заяві спростовує свої твердження про намір відповідача ухилитися від виконання судового рішення, що може призвести до утруднення чи невиконання можливого рішення суду про стягнення з відповідача трьох відсотків річних, а саме: позивач зазначає, що відповідач погасила всю суму боргу в розмірі 6567 897,50 грн. у справі № 357/5634/18 одразу після винесення остаточного рішення, що підтверджує той факт, що вона добросовісно і одразу виконала судове рішення після його винесення, при чому добровільно і жодних примусових дій по його виконанню здійснено не було. Також, позивач зазначає, що на даний час відповідач, в зв`язку з сплатою основного боргу, намагається скасувати накладений свого часу судом арешт на належне їй приміщення, однак скасування такого арешту після виконання рішення суду є цілком законним. Позивачем зазначається, що після скасування такого арешту відповідач має намір продати чи відчужити в інший спосіб належне їй майно або передати в іпотеку третім особам, задля ухилення від виконання своїх грошових зобов`язань перед нею, однак жодних доказів цього позивач не надав, а лише послалась на те, що відповідач відчужила належний їй житловий будинок АДРЕСА_2 . Однак, таке відчуження відбулось саме задля виконання вказаного вище судового рішення та погашення боргу в розмірі 6 567897,50 грн., що лише ще раз підтверджує сумлінність відповідача по виконанню його зобов`язання. Також, позивач не обґрунтувала співмірність такого виду забезпечення, адже розмір позовних вимог становить 448 138,36 грн., в той час як ринкова вартість нерухомого майна, на яке накладено арешт на сьогоднішній день становить близько 25 мільйонів гривень, що перевищує розмір заявлених позовних вимог майже в 50 разів. В той же час встановлення співмірності застосованого судом заходу забезпечення заявленим позовним вимогам є обов`язковою умовою при вирішенні питання про забезпечення позову. При вирішенні питання про забезпечення позову у даній справі судом не було враховано вказані вище факти та обставини, а мотивувальна частина ухвали не містить обгрунтування вжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту. Більше того, існування такого арешту в подальшому буде незаконним і призведе до подальшого порушення її прав та законних інтересів.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, 11.01.2021 року представник позивача, адвокат Батура П.О., подав письмові заперечення проти клопотання щодо скасування заходів забезпечення позову обґрунтовуючи тим, що метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Скасування заходів забезпечення позову можливе за відсутності в подальшому потреби в ньому або якщо відпали підстави, які зумовили суд вжити такі заходи. Однак, позивач не вважає що відпали чи зазнали істотної зміни ті обставини, які були підставою та мотивом для прийняття судом рішення про вжиття заходів забезпечення позову в даній справі, відповідач не навела достатніх доводів та доказів того, що заходи вжитті ухвалою про забезпечення позову підлягають скасуванню. Тобто, обставини, які слугували підставою для застосування заходів забезпечення позову не змінились та не зникли, клопотання про скасування заходів забезпечення позову за своїм змістом фактично є запереченнями проти ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, а у випадку незгоди з мотивами та висновками, наведеними в ухвалі суду відповідач мав право на її апеляційне оскарження. Що стосується доводів відповідача про неспівмірність ціни арештованого майна, що визначена у Звіті про оцінку майна виконаного ФОП ОСОБА_3 26.07.2018, з ціною позову, то такі доводи ґрунтується виключно на припущеннях, оскільки відповідач не надала відповідних доказів на підтвердження цих обставин, оскільки посилання відповідача на Звіт про оцінку майна виконаний ФОП ОСОБА_3 26.07.2018 року, безпідставне, оскільки цим же звітом передбачено, що термін чинності даної оцінки складає 6 (шість) місяців від дати оцінки. За таких обставин, правові підстави для задоволення клопотання відповідача про скасування вжитих судом заходів забезпечення позову відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлене клопотання підтримала в повному обсязі та зазначила, що в попередній справі щодо сплати боргу за договором позики вона в добровільному порядку виконала рішення суду, сума 3% відсотків річних у дані справі неспівмірна з вартістю майна, на яке накладено арешт, позивачем не надано оцінки майна, яка б спростовувала надану нею оцінку згідно Звіту доданого до клопотання. Також, вона не ухиляється від сплати боргу, ніколи не приховувала наявність позики та з`являлася до суду за час розгляду цивільних справ щодо її боргів.

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При вирішенні клопотання суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Так, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.11.2020 року було задоволено заяву ОСОБА_2 , про забезпечення позову, а саме: накладено арешт на нежитлове приміщення № 3 площею 704,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103).

Відповідач обґрунтовує клопотання про скасування заходів забезпечення позову тим, що ухвала суду від 12.11.2020 року є необґрунтованою, а заходи забезпечення позову неспівмірні із заявленими позивачем вимогами.

На підтвердження вказаних обставин відповідач надала копію звіту про оцінку майна від 26.07.2018 року, в якому вказано вартість зазначеного майна - 25 162 326 грн. 00 коп., однак дана вартість майна встановлена станом на 26.07.2018 року, та у звіті зазначено, що термін чинності оцінки складає 6 місяців від дати оцінки за умови відсутності істотних змін соціально-економічної ситуації в Україні, пов`язаних з грошовою реформою, податковим законодавством та ін.

Також, суд при винесенні ухвали про накладення арешту від 12.11.2020 року врахував, що одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у заяві про накладення арешту, та наслідком у формі потенційної загрози виконання рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд врахував наскільки конкретний захід, який було запропоновано вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При розгляді заяви про забезпечення позову, судом враховано практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Захід забезпечення позову, про застосування якого було зазначено в ухвалі суду від 12.11.2020 року і який просить скасувати відповідач, жодним чином не позбавляє власника майна права володіння ним, ніяким чином не порушує будь-чиє право користування вказаним майном, а вжиття заходів забезпечення позову має наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті, ніяким чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті та позбавлення власника майна її прав та законних інтересів.

Згідно п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову, а згідно положень ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

З матеріалів справи № 357/6015/19 вбачається, що судом прийнято до розгляду заяви сторін по суті справи, в тому числі відзив відповідача на позов, призначено справу до розгляду по суті та станом на 11.01.2021 року рішення по суті спору не прийнято, і підстави, які зумовили вжиття заходів забезпечення позову, не відпали.

Також, встановлено, що ухвала суду про забезпечення позову від 12.11.2020 року відповідачем не оскаржена і набрала законної сили, тому посилання на необґрунтованість вказаної ухвали не приймаються до уваги, адже перевірка правильності застосування судом норм права є виключною компетенцією судів апеляційної та касаційної інстанції.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що клопотання, про скасування заходів забезпечення позову, не підлягає до задоволення.

Ч. 6 ст. 158 ЦПК України передбачено, що відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Керуючись ст. 158, 259, 260, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення позову, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала складена 11.01.2021 року.

СуддяО. В. Бондаренко