Справа № 295/677/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судових засідань Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Макарської К.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - адвокат Качмар А.І. звернулась до суду з позовною заявою, згідно якої просить:

-стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 12 519,00 грн. моральної шкоди, 750,00 грн. витрат на поховання, а всього 13 269,00 грн.;

-стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 235,14 грн., три відсотки річних у розмірі 58,89 грн., інфляційні втрати у розмірі 119,42 грн., а всього разом 413,45 грн.;

-стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн.;

-стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 12 519,00 грн. моральної шкоди, 2 252,50 грн. витрат на поховання, а всього 14 771,50 грн.;

-стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_3 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 261,77 грн., три відсотки річних у розмірі 65,56 грн., інфляційні втрати у розмірі 132,94 грн., а всього разом 460,27 грн.;

-стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн.

Позив мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 06 год. 25 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Шевченка від вул. Східна в напрямку вул. Івана Сльоти в м. Житомир, поблизу будинку №102, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину вул. Шевченка справа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу, по-за межами пішохідного переходу. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження від яких померла о 16 год. 25 хв. в реанімаційному відділенні КП «Лікарня №1» Житомирської обласної ради. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу №АМ4566418 у ТДВ «СК Ю.Ес.Ай». На підставі положень статей 22, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 31.07.2019 року та 15.08.2019 року на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування сину та доньці загиблої, позивачам по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Загальна сума страхового відшкодування, заподіяного смертю ОСОБА_5 , становить 56081,00 грн., з яких: для сина ОСОБА_1 - 25038,00 грн. моральної шкоди та для доньки ОСОБА_3 - 25038,00 грн. моральної шкоди, а також витрати на поховання в розмірі 6005.00 грн. Крім того, 30.07.2020 року на адресу відповідача направлено досудову вимогу щодо виплати страхового відшкодування. У відповідь на досудову вимогу, відповідачем повідомлено про призупинення розгляду справи у зв`язку з відсутністю рішення/вироку у кримінальному провадженні. В подальшому, 09.09.2020 року на адресу відповідача направлено заяву про долучення документів та виплату страхового відшкодування із долученням постанови про закриття кримінального провадження від 31.08.2020 року. 25 листопада 2020 року ТДВ «СК Ю.Ес.Ай» прийнято рішення про проведення часткової виплати страхового відшкодування, а саме сплачено по 12 519,00 грн. сину та доньці потерпілої, тобто загальна сума виплати страхового відшкодування моральної шкоди складає 25038,00 грн., а також ОСОБА_1 сплачено 750 грн. витрат на поховання, а ОСОБА_3 сплачено 2252,50 грн. витрат на поховання. В обґрунтування відмови у виплаті 50% страхового відшкодування страховик послався на наявність провини пішохода ОСОБА_5 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої остання загинула. Разом з тим, представником позивачів зауважено, що постановою про закриття кримінального провадження від 31.08.2020 року не встановлено та не зазначено, що дана дорожньо-транспортна пригода відбулась у зв`язку із умисним порушенням пішоходом ОСОБА_5 правил дорожнього руху, або ж як наслідок непереборної сили.

На підставі вищевикладеного просить заявлені позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 23 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

24.03.2021 року від представника ТДВ «СК Ю.Ес.Ай» Коваленко Ю.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання частково погоджується з позовними вимогами з наступних підстав. Зазначає, що постановою про закриття кримінального провадження від 31.08.2020 року постановлено кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002572 від 21.06.2019 року закрито, у зв`язку з відсутністю в діях учасників дорожньо-транспортної події ознак злочину, передбаченого частиною 2 ст. 286 КК України. Вважає, що в даному випадку потерпілим була допущена груба необережність (оскільки пішохід ОСОБА_5 перетинала проїзну частину поза межами пішохідного переходу, виходячи із-за об`єкта, що обмежує оглядовість її на дорозі), яка сприяла виникненню шкоди, що відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування, а тому прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування на користь позивача з урахуванням зменшення страхового відшкодування є цілком обґрунтованим та правомірним. Підстав для доплати страхового відшкодування в порядку пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідача немає. Також відсутні підстави для виплати страхового відшкодування в порядку пункту 24.1 статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки позивачами не надано документів, які підтверджують, що витрати згідно наданих фіскальних чеків понесено ОСОБА_1 саме на лікування ОСОБА_5 . Щодо відшкодування витрат на поховання, то відповідач визнає майнові вимоги позивачів в частині доплати відшкодування втрат на поховання на користь сина ОСОБА_1 в сумі 750 грн. та на користь доньки ОСОБА_3 в сумі 2252,50 грн. Щодо штрафних санкцій, то відповідач вважає, що на користь позивача ОСОБА_1 відповідачем має бути сплачено 8,86 грн. штрафних санкцій, а на користь позивача ОСОБА_3 - 26,62 грн. штрафних санкцій. Вимога представника позивачів щодо відшкодування 3% річних, інфляційних витрат є необґрунтованою, оскільки спеціальним Законом передбачено, що за прострочення виплати страхового відшкодування сплачується пеня. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу представник відповідача зауважив, що наразі не надано жодних документів на підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги (а.с.83-89).

01.04.2021 року від представника позивачів - адвоката Качмар А.І. надійшла відповідь на відзив, в якій остання просить заявлені позовні вимоги задовольнити повністю та вважає аргументи відповідача необґрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги при вирішенні даної справи. Доводи викладені у відзиві, спрямовані лише на те щоб уникнути законної виплати страхового відшкодування і жодним чином не спростовують доводи позивача. Так, посилання відповідача на те, що саме дії пішохода ОСОБА_5 стали причиною ДТП є неспроможними і не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати шкоду, оскільки ні володілець джерела підвищеної небезпеки, ні страховик не довели наявності непереборної сили або умислу потерпілої ОСОБА_5 в заподіянні шкоди. Окрім цього, відповідач безпідставно взяв на себе повноваження з визначення ступеня необережності та врахував просту необачність потерпілого, при чому самовільно визнав її грубою необережністю. Щодо посилань відповідача на те, що надані фіскальні чеки не підтверджують факт понесених витрат саме на лікування потерпілої, то слід зазначити, що у фіскальному чеку відсутнє поле з внесенням відомостей про потерпілу особу, а позивачі не уповноважені щодо внесення відомостей до фіскального чеку, оскільки механізм видачі фіскальних чеків та їх форми затверджено чинними нормативно-правовими актами. Крім того, несплачена частина витрат на поховання підлягає стягненню з відповідача, оскільки позивачами надано відповідачу оригінали товарних чеків на загальну суму 6005,00 грн. Щодо штрафних санкцій, то стороною позивача здійснено калькуляцію штрафних санкцій саме з наступного календарного дня після виплати страхованого відшкодування, відповідно до прийнятого відповідачем рішення про виплату страхового відшкодування, в той час як граничний 90-денний термін виплати страхового відшкодування враховується лише у разі розгляду наданих документів, до моменту прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування, або відмови у виплаті такого. Посилання представника відповідача на неспівмірність наданих правничих послуг та зменшення витрат на правову допомогу є передчасним, оскільки вказаний розрахунок подається з урахуванням часу витраченого адвокатом на представлення інтересів позивача пов`язаного з вивченням матеріалів, збиранням необхідного обсягу документів, копіювання матеріалів, написанням позовної заяви до суду та відповіді на відзив, аналіз судової практики, долучення та направлення такої до суду (а.с.104-106).

26.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Макарська К.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник позивачів - адвокат Качмар А.І. подала до суду письмову заяву про розгляд справи без участі позивачів та представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 146).

Представник відповідача в судове засіданні не з`явився, повідомлявся належно.

Заслухавши позивача ОСОБА_1 та його представника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 06 год. 25 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Шевченка від вул. Східна в напрямку вул. Івана Сльоти в м. Житомир, поблизу будинку №102, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину вул. Шевченка справа наліво відносно руху транспортного засобу. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до реанімаційного відділення КП «Лікарня №1» ЖМР. ІНФОРМАЦІЯ_1 о 16 год. 26 хв. ОСОБА_5 померла.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 21.06.2019 року були внесені відомості до ЄРДР за №0002572 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. (а.с. 12).

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «Daewoo Lanos», номер знак НОМЕР_1 було застраховано ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 4566418, який був чинним на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 91).

31 липня 2019 року та 15 серпня 2019 року представником сина потерпілої ОСОБА_1 та доньки потерпілої ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на адресу ТДВ «СК» Ю.Ес.Ай.» було подано заяву про виплату страхового відшкодування за наслідками ДТП від ІНФОРМАЦІЯ_1 за участю автомобіля «Daewoo Lanos», номер знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , яка призвела до смерті пішохода ОСОБА_5 . Згідно змісту заяв представник потерпілих просить виплатити на користь сина потерпілої ОСОБА_1 : моральну шкоду у розмірі 25038,00 грн., витрати на лікування у розмірі 2183,35 грн., витрати на поховання 1500,00 грн., а також представник просить виплатити на користь доньки потерпілої ОСОБА_3 : моральну шкоду у розмірі 25038,00 грн., витрати на поховання у розмірі 4505,00 грн. До Заяви представником потерпілих долучено: копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , витяг з ЄРДР за №0002572, копію полісу № АМ 4566418, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_7 , копію свідоцтва про народження потерпілого ОСОБА_1 , свідоцтва про народження потерпілої ОСОБА_8 , копія свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_8 , копія паспорту і довідки ІПН ОСОБА_1 , копія паспорту і довідки ІПН ОСОБА_8 , довіреність на представництво інтересів ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (а.с. 7,8,9,10-11, 12, 13,14, 15, 16, 17,18, 19,20,21).

Листом №51-4153 від 16.09.2019 року генеральний директор ТДВ СК «Ю.Ес.Ай.» Ким Г.Г. повідомив, що оскільки кримінальне провадження розглядається в досудовому порядку, то розгляд заяви про виплату страхового відшкодування припиняється до того моменту, коли буде прийняте рішення відповідного суду. Також просить надати документи про підтвердження необхідності лікування потерпілої відповідним закладом здоров`я для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування (а.с.34).

30 липня 2020 року представником сина потерпілої ОСОБА_1 та доньки потерпілої ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на адресу ТДВ «СК» Ю.Ес.Ай.» було подано заяву про виплату страхового відшкодування за наслідками ДТП від ІНФОРМАЦІЯ_1 за участю автомобіля «Daewoo Lanos», номер знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , яка призвела до смерті пішохода ОСОБА_5 . Згідно змісту заяв представник потерпілих просить невідкладно (протягом 7 календарних днів) провести виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у розмірі 58263,35 грн. (а.с.26-27).

Листом № 51-4736 від 07.08.2020 року начальник управління правового супроводу з питань врегулювання збитків департаменту юридичного забезпечення Коваленко Ю.М. повідомив, що на момент подання відповіді на Досудову вимогу від 30 липня 2020 року немає жодної інформації та документів, щодо результату розгляду справи судом за фактом настання ДТП, яка відбулась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Житомир, тому ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» не має законодавчо регламентованого права прийняти остаточне, вмотивоване рішення з приводу Заяви про виплату страхового відшкодування від 31.07.2019 року. А також повідомлено про припинення прийняття рішення за вказаною подією до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішення у справі законної сили, відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV) (а.с. 33).

Постановою від 31.08.2020 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях учасників дорожньо-транспортної події ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.39-42).

09 вересня 2020 року представником сина потерпілої ОСОБА_1 та доньки потерпілої ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на адресу ТДВ «СК» Ю.Ес.Ай.» було подано заяву про долучення документів до страхової справи і виплату страхового відшкодування, до якої долучено постанову про закриття кримінального провадження (а.с.38).

Листом №51-7337 від 25.11.2020 року генеральний директор ТДВ СК «Ю.Ес.Ай.» ОСОБА_9 повідомив, що загальна сума страхового відшкодування на користь доньки потерпілої ОСОБА_3 та сина потерпілої ОСОБА_1 складає 28040,50 грн. (а.с.43-44).

Відповідно до платіжного доручення №24724 від 30.11.2020 року ТДВ СК «Ю.Ес.Ай.» сплачено суму страхового відшкодування на користь доньки потерпілої ОСОБА_3 та сина потерпілої ОСОБА_1 у сумі 28040,50 грн. (а.с.90).

09 грудня 2020 року представником сина потерпілої ОСОБА_1 та доньки потерпілої ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на адресу ТДВ «СК» Ю.Ес.Ай.» було подано заяву про виплату страхового відшкодування за наслідками ДТП від ІНФОРМАЦІЯ_1 за участю автомобіля «Daewoo Lanos», номер знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , яка призвела до смерті пішохода ОСОБА_5 . Згідно змісту заяв представник потерпілих просить невідкладно (протягом 7 календарних днів) провести виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у розмірі 28040,50 грн. (а.с.45-46).

Однак, вказана заява залишена без задоволення.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема Закон № 1961-ІV.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до статті 5 Закону № 1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-ІV).

Згідно з пунктами 27.1-27.5 статті 27 Закону № 1961-ІV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до пункту 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-ІV у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у статті 37 Закону № 1961-ІV.

Згідно з підпунктами 37.1.1-37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-ІV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку (пункт 36.7 статті 36 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Пунктами 1, 3 частини другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Встановивши, що шкода, пов`язана із смертю потерпілої ОСОБА_5 , була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, суд виходить з того, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду.

Відповідачем не доведено тих обставин, що потерпіла ОСОБА_5 передбачала, бажала чи свідомо допускала настання ДТП зі смертельним наслідком.

Доводи відповідача про те, що обов`язок страховика відшкодувати завдану шкоду настає лише за наявності вини особи, відповідальність якої застрахована, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на викладене, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

З постанови від 31.08.2020р. вбачається що наїзд на громадянку ОСОБА_5 , яка від отриманих тілесних ушкоджень померла у відділенні лікарні, стався автомобілем марки «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 .

Таким чином, встановлені у справі обставини вказують на причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями володільця джерела підвищеної небезпеки, від яких загинула мати позивачів, та заподіяною внаслідок ДТП шкодою.

При цьому, страховик не довів наявності непереборної сили або умислу потерпілого в заподіянні шкоди. Також, не доведено обгрунтованість зменшення страхових (регламентних) виплат саме на 50%.

Отже, щодо стягнення моральної шкоди, суд доходить висновку, що з урахуванням того, що на день настання страхового випадку (26 червня 2019 року) мінімальна заробітна плата була встановлена на рівні 4173,00 грн, потерпіла мала двох дітей, а тому розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню зі страхової компанії на користь позивачів, становить 50076,00 грн (з розрахунку 4173,00 грн х 12 ), тобто на користь позивача ОСОБА_1 - 25038,00 грн. та на користь позивача ОСОБА_3 - 25038,00 грн. грн (з розрахунку 4173,00 грн х 12/2).

Проте, враховуючи часткову виплату відповідачем страхового відшкодування на користь позивачів у сумі 25038,00 грн., а саме позивачу ОСОБА_1 - 12519,00 грн. та позивачу ОСОБА_3 - 12519,00 грн., до стягнення підлягає зі страхової компанії на користь позивачів 25038,00 грн. (по 12519,00 грн. на кожного позивача).

Щодо страхового відшкодування витрат понесених позивачами на поховання матері ОСОБА_5 , то суд враховує наступне.

У статті 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до положення статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

У випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

Відповідно до пункту 27.4 Закону страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. При цьому, загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Отже, у випадку, якщо було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, то у разі понесення таких витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування є страховик. При цьому, законодавцем встановлено межу щодо розміру відшкодування, і загальний розмір якого стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункту 27.4.статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 607/3451/16-ц (провадження № 61-24229сво18).

Як видно із матеріалів справи, позивачі понесли витрати на поховання матері у загальному розмірі 6005,00 грн, що підтверджується товарним чеком №175 від 22.06.2019 року на суму 4505,00 грн. та квитанцією №111939 від 23.06.2019 року на суму 1500,00 грн.

Отже, належними та допустимими доказами підтверджені понесені витрати на поховання на загальну суму 6005,00 грн, а тому дані витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача.

Проте, враховуючи часткову виплату відповідачем страхового відшкодування витрат понесених позивачем на поховання, а саме позивачу ОСОБА_1 в сумі 750,00 грн. та позивачу ОСОБА_3 в сумі 2252,50 грн., до стягнення підлягає зі страхової компанії на користь позивачів 3002,00 грн. (позивачу ОСОБА_1 в сумі 750,00 грн. та позивачу ОСОБА_3 в сумі 2252,50 грн.).

В частині відшкодування пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положення пункту 27.5. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Тобто вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 440/510/19).

Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Отже, позивачем правомірно нараховано пеню.

Суд вважає безпідставним посилання відповідача на абз. 2 ч. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо припинення перебігу строку виплати до набрання рішенням у справі у якій розглядалася дорожньо-транспортна пригода.

З розрахунку відповідача вбачається, що ним безпідставно продовжено строк на виплату з моменту отримання постанови і ще на 90 днів, оскільки згідно ст. 36.2 вищевказаного Закону строк припиняється, а не переривається та підлягає обрахунку з моменту подання заяви на виплату страхового відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17, Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними положеннями діючого законодавства України та роз`ясненнями, наведеними у постановах Верховного Суду, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на його користь окрім страхового відшкодування також і пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 235,14 грн., 3% річних у розмірі 58,89 грн. та інфляційних втрат у розмірі 119,42 грн., а також суд визнає правомірною вимогу позивача ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача на її користь окрім страхового відшкодування також і пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 261,77 грн., 3% річних у розмірі 65,56 грн. та інфляційних втрат у розмірі 132,94 грн.

Так, надаючи оцінку наданому позивачем розрахунку заборгованості, судом враховано, що 30 липня 2020 року позивачі звернулись до відповідача із необхідними документами про виплату страхового відшкодування та 25.11.2020 року отримали необґрунтовану часткову відмову страховика у здійсненні передбачених законом виплат. Суд, приймаючи до уваги визначені позивачами вимоги до страховика, погоджується з тим, що починаючи з 26.11.2020 у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання, тому визнає обґрунтованими вимоги позивачів про стягнення з відповідача на їх користь пені, 3% річних та інфляційні втрати, розраховані за період з 26.11.2020 року по 18.01.2021 року, тому вимоги позивачів в цій частині позову також підлягають до задоволення в повному обсязі.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай.» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктами 1-3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі частково задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 представником позивача надано ордер №1054819 від 18.01.2021 року та ордер №1054820 від 18.01.2021 року, який виданий адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально на представлення інтересів позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у суді. Також надано детальний наданих послуг (розрахунок робіт) виконаних для надання правничої (правової) допомоги на суму 9000,00 грн, квитанцію до прибуткового касового ордера №29/11 про оплату послуг адвоката на суму 4500 грн та квитанцію до прибуткового касового ордера №30/11 про оплату послуг адвоката на суму 4500 грн.

Відповідач у відзиві на позов заперечив розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Суд частково погоджується з такими доводами. Зокрема, з розрахунку вбачається, що послуги адвоката Качмар А.І. були оплачені в сумі 3000грн. за участь у судовому засіданні тривалістю у 3 (три) години (а.с.147-148).

Однак, з журналу судового засідання від 06.04.2021 року вбачається, що судове засідання тривало 7 (сім) хв. (з 12:21 год. по 12:28 год. ), 26.05.2021 року судове засідання тривало 12 хв. (з 12:00 год. по 12:12 год.), а 20.07.2021 року судове засідання тривало 6 хв. (з 12:37 год. по 12:43 год.).

Отже, загалом представник позивача - Качмар А.І. приймала участь у трьох судових засідання тривалістю 25 хв. (7 хв. + 12 хв. + 6 хв.).

Таким чином з відповідача підлягає стягненню 416,75 грн. (16,67 грн. - одна хвилина участі в судовому засіданні)* 25 хв. - загальна тривалість часу участі в судових засіданнях)) витрат за участь в судових засіданнях.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткову доведеність позивачами понесених витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у зв`язку з чим стягненю підлягає 6416,75 грн.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн., оскільки позивачі при подачі позову були звільнені від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 12 519,00 грн. моральної шкоди, 750,00 грн. витрат на поховання, а всього 13 269,00 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 235,14 грн., три відсотки річних у розмірі 58,89 грн., інфляційні втрати у розмірі 119,42 грн., а всього разом 413,45 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 3208,37 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 12 519,00 грн. моральної шкоди, 2 252,50 грн. витрат на поховання, а всього 14 771,50 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_3 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 261,77 грн., три відсотки річних у розмірі 65,56 грн., інфляційні втрати у розмірі 132,94 грн., а всього разом 460,27 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 3208,37 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», адреса: м. Київ, пр. Героїв Сталінграда, буд.4, кв.6А, .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 23.10.2021.