Справа № 296/8965/21
УХВАЛА

про передачу справи на розгляд до іншого суду

"04" листопада 2021 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Петровська М.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить:

- розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 29.04.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №455;

- стягнути щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2500 грн, але не менше 1/4 частини усіх видів його доходу.

Перевіряючи матеріали позовної заяви на дотримання вимог статей 26-30 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку, що вона не підсудна Корольовському районному суду м.Житомира та про необхідність передачі справи на розгляд до іншого суду, виходячи з наступних підстав.

Судом на виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України було здійснено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача.

Як встановлено зі змісту відповіді на запит, відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак 28.10.2016 знятий з реєстрації на підставі рішення суду.

Крім того, у відповідності до відомостей наданих відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області, зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_2 , що знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Корольовського районного суду м. Житомира.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики

Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналогічну правову позицію Європейський суд з прав людини також висловив у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України".

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII), ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною першою статті 28 ЦПК України передбачено, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно з п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Положеннями статті 32 ЦПК України закріплено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач ОСОБА_2 знятий з реєстрації за вказаною в позовній заяві адресою та у зв`язку з відсутністю відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування) останнього станом на дату звернення до суду з позовом, беручи до уваги те, що позивач зареєстрована за адресою, яка належить до територіальної підсудності Богунського районного суду м.Житомира, цивільну справу №296/8965/21 слід передати на розгляд до Богунського районного суду м.Житомира, якому вона територіально підсудна.

Керуючись статтями 27-32, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Передати за підсудністю цивільну справу №296/8965/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на розгляд до Богунського районного суду м.Житомира (майдан Соборний, 1, м.Житомир, 10014).

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою підсудністю з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 04 листопада 2021 року.

Суддя М. В. Петровська