Справа № 206/5060/21
Провадження № 2-з/206/87/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2021 м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Маштака К.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову до відкриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ

09.11.2021 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява про забезпечення позову до відкриття провадження у справі. Заява мотивована тим, 06.11.2007 між ОСОБА_2 , та ВАТ КБ «Надра», в подальшому ПАТ КБ «Надра», укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/1539-Н за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти 40500,00 доларів США, в порядку та на умовах визначених цим договором до 05.10.2027. 18.10.2021 заявник дізнався про відкрите 07.09.2021 по відношенню до нього виконавче провадження № 66743032, постанову про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 не отримував, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. для виконання виконавчого напису № 2075 від 11.08.2021 виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованості за кредитним договором № 8/2007/840-К/1539-Н від 06.11.2007 в розмірі 1692828,64 грн. Заборгованість виникла за період 17.05.2019 по 06.08.2021 та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 1064867,36 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 627961,28 грн. Витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису 1700,00 грн. Всього заборгованість з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису становить 1694528,64 грн. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.02.2021 відмовлено в задоволенні заяви представника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчому провадженні, видачу дублікату виконавчих листів та поновлення строку для його пред`явлення у цивільній справі № 206/108/14-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Тобто, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» документально не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами право вимоги за кредитним договором № 8/2007/840-К/1539-Н від 06.11.2007 укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Надра», а тому стягнення за виконавчим написом по кредитному договору, за яким стягнення проводилось в судовому порядку по цивільній справі № 206/108/14-ц порушує ст. 61 Конституції України. Ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тому, постає сумнів в законності дій ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» по вчиненню виконавчого напису, а також дій приватного нотаріуса, який не переконався в тому, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» має законне право вимоги за кредитним договором і що заборгованість є безспірною. Окрім цього, відступлення права вимоги за кредитним договором відбулося в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Нерухоме майно, будинок загальною площею 43,6 кв.м., житлова площа 34,2 кв.м. розташований за адресою: АДРЕСА_1 являється єдиним житлом та місцем постійного проживання ОСОБА_2 та його родини. Факт існування небезпеки продажу на торгах арештованого майна до завершення розгляду судом справи, що у разі задоволення в подальшому позовних вимог, матиме місце порушення як прав заявника, так і прав стягувача. Отже, є необхідність до завершення розгляду справи по суті зупинити стягнення на підставі виконавчого напису. Утруднення чи неможливість виконання рішення суду, яким може бути скасований виконавчий документ, яким є виконавчий напис приватного нотаріуса про стягнення заборгованості у розмірі 1692828,64 грн., накладення арешту на все майно боржника, в тому числі на будинок, полягає в тому, що у випадку реалізації предмету іпотеки в порядку примусового виконання виконавчого документа, заявник змушений буде звертатися додатково з окремими позовами якими визнавати незаконними дії чи рішення приватного виконавця, скасовувати результати прилюдних торгів з реалізації предмету іпотеки. Внаслідок чого змушений буде нести додаткові витрати пов`язані з розглядом справ у судах та інших компетентних органах, в результаті чого не відомо чи зможе повернути собі право власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, для виконання рішення суду. Набуття ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» права вимоги відбулось 24.04.2020. Даний факт не знайшов свого документального підтвердження. Заборгованість не є безопірною, адже має місце рішення суду, яке не було виконано з підстав пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, а у видачі дублікатів виконавчих листів та поновлені строку для їх пред`явлення до виконання було відмовлено судом. На сьогодні існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав заявника за захистом яких він звернувся до суду. Щодо зустрічного забезпечення, то суд самостійно оцінює необхідність надання зустрічного забезпечення. За загальним правилом вирішення питання про зустрічне забезпечення носить диспозитивний характер. Норма сформульована як «пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення», а не пропозиції «про» зустрічне забезпечення, тобто, допускає як пропозицію застосування зустрічного забезпечення, якщо за обставинами справи таке вимагається чи є необхідним, так і вказівку на те, що з огляду на обставини справи для застосування зустрічного забезпечення чи потреби немає. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 просила задовольнити заяву про забезпечення позову до відкриття провадження у справі та зупинити стягнення за виконавчим написом № 207 від 11.08.2021 виданим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованості за кредитним договором.

Ознайомившись із змістом заяви про забезпечення позову, суд приходить до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, зміст і форма відповідної заяви про забезпечення позову має відповідати вимогам, викладеним у ст. 151 ЦПК України.

Дослідивши заяву про забезпечення позову суд вважає, що заяву слід повернути позивачу з наступних підстав.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

В порушення п. 2 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява не містить адреси електронної пошти приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу.

В порушення п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову не містить предмету позову, що узгоджується з запропонованим у заяві видом забезпечення та обґрунтування необхідності такого забезпечення позову.

Із заяви про забезпечення позову до відкриття провадження у справі взагалі не встановлено з якими позовними вимогами планує звертатися до суду заявник та до кого саме.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, також п. 4 вказаної Постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Як вбачається з вищезазначеного, не зазначення представником заявника предмету позову, що узгоджується з запропонованим видом забезпечення унеможливлює виконання судом обов`язку щодо пересвідчення в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також унеможливлює надання судом об`єктивної оцінки щодо відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам.

Суд критично ставиться до твердження представника заявника щодо того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав заявника за захистом яких він звернувся до суду, адже до заяви не долучено будь-яких доказів щодо такого твердження.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Висновок суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника та його представника.

В порушення п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, яке є гарантією захисту прав та інтересів відповідача та має забезпечити відшкодування збитків відповідача, що можуть бути спричинені забезпеченням позову, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, оскільки підстави для застосування зустрічного забезпечення має вирішуватись судом, тоді як заявник має виконувати вимоги, передбачені п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, щодо зазначення необхідної інформації.

У принципі 7 доповіді Асоціації міжнародного права «Про забезпечувальні і запобіжні заходи в міжнародному цивільному процесі», ILA,1996) зазначається, що суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті застосування забезпечувальних заходів.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, то зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично це є збереженням існуючого стану «status-quo» між сторонами до ухвалення кінцевого рішення суду.

В той же час, згідно зі ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу вищенаведених норм ЦПК України вбачається, що метою застосування заходів зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування можливих збитків відповідачів, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Питання вжиття заходів зустрічного забезпечення вирішуються судом, який остаточно і визначає захід зустрічного забезпечення, який має бути вжитий в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Заявник не наділений правом на вирішення доцільності застосування зустрічного забезпечення, тобто вказані заходи застосовуються не за ініціативою заявника. Заявник зобов`язаний лише зазначити в заяві про забезпечення позову пропозицію щодо зустрічного забезпечення, зокрема, щодо розміру грошової суми, яку він може внести на депозитний рахунок суду. Дана пропозиція враховується судом при визначенні остаточного розміру зустрічного забезпечення. У разі якщо заявник не має можливості внести відповідну суму, він має повідомити суду поважні причини відсутності такої можливості.

Окрім цього, суд звертає увагу, що частинами 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам зазначеним у ст. 151 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову до відкриття провадження у справі необхідно повернути заявнику, як таку, що не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 157, 260-261, 263, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ

Заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову до відкриття провадження у справі повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя К.С. Маштак