11.01.2021
Справа № 642/6851/20
Провадження №2/642/121/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року суддя Ленінського районного суду м. Харкова Грінчук О.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив :

В провадженні Ленінського районного суду м.Харкова перебуває позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

06.01.2021 позивачем подана заява про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка знаходиться у власності відповідача, та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо неї, вказуючи, що є підстави вважати, що квартира може бути відчужена відповідачем, що утруднить виконання рішення суду.

Проаналізувавши обставини, викладені в заяві про забезпечення позову, та вимоги чинного законодавства України, суддя приходить до наступного висновку.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача на його користь 121 110 грн. матеріальної шкоди, завданої ДТП, 20 000 грн. моральної шкоди, а також 1411,00 грн. судового збору та витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі 15 000 грн.

В заяві про забезпечення позову заявник просить накласти арешт на належну відповідачу квартиру АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо цієї квартири.

Підставами для необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявником зазначено існування імовірної небезпеки невиконання майбутнього рішення суду, у зв`язку з можливим відчуження відповідачем належного майна та ухиленням від виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову у виді заборони вчинення будь-яких дій з майном, суд, на підставі наданих позивачем доказів має дійти висновку про те, що такі дії реально може бути вчинено.

Наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення вимоги чи позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Зазначаючи у заяві про забезпечення позову про ймовірність продажу та відчуження відповідачем належного йому майна задля уникнення виконання можливого рішення суду, позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження реального існування цього ризику, наприклад, оголошення чи рекламні відомості з інтернет-сайтів щодо вже наявних спроб відповідача відчужити належну йому частину квартири, враховуючи, що відповідач позовну заяву отримав та обізнаний про наявність позову до нього.

Також не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Крім того, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.12.2020 в матеріалах справи, відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить лише Ѕ частина вказаної квартира, натомість позивач просить накласти арешт на всю квартиру, в тому числі, і на частину, яка не належить відповідачу.

Також, заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Для забезпечення суду процесуальної можливості встановити співмірність заявленого виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, заявник повинен подати суду докази на підтвердження ринкової вартості належного відповідачу майна станом на час звернення до суду.

Ціна позову становить 151 110 грн., в той час як позивач просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , ринкова вартість якої, згідно висновку про оцінку майна, становить 810 900,00 грн., що не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Крім того, відповідно до абз.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, справляється судовий збір.

Ставка судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.п.4 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2021 становить 2270 грн., а тому 0,2 такого розміру становить 454,00 грн., однак позивачем додано до заяви квитанцію про сплату судового збору у розміру 420,40 грн., що не відповідає п.п.4 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 81, 149, 151, 153, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя