Справа № 510/845/20
Провадження № 2/510/665/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.10.2021 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Бошков І.Д.,

за участю: секретаря - Березенко С.П.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ренійської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача у судове засідання не явилась, направила на адресу суду відзив на позовну заяву, просила у задоволенні позову відмовити, розглянути справу у її відсутності.

Представник позивача, ОСОБА_2 на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглянути справу у її відсутності та відсутності позивача.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту позивача; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ; копія будинкової книги прописки громадян; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.04.2004р.; копія заповіту ОСОБА_3 від 11.06.2015р. складеного на ім`я ОСОБА_4 ; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.06.2015р.; копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 ; копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ; копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 ; копія свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 16.12.1997р.; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 ; копія витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть ОСОБА_6 ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості квартири; копія постанови нотаріусу про відмову у вчинені нотаріальної дії від 16.07.2018р.; копія спадкової справи після смерті ОСОБА_3 .

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_7 . За життя їй належала Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 16.12.1997р. Інша Ѕ частина квартира належала її чоловікові ОСОБА_3 .

На випадок смерті ОСОБА_7 не розпорядилась належним їй майном, тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги після її смерті були: чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_6 . У встановлений законодавство строк вони до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались, спадкова справа не відкривалась. Так, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на момент відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем, тобто, фактично вступили у володіння та управління спадковим майном. Тобто, вони прийняли спадщину в порядку п.1ч.1ст.549 ЦК України 1963 р. Чоловік ОСОБА_3 01.04.2004р. отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частину квартири. Так, ОСОБА_3 став власником ѕ частини квартири. Син померлої ОСОБА_6 (батько позивача) успадкував ј частини спадкової квартири, однак свідоцтво про право на спадщину за законом не отримав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_6 . За життя йому належала ј частина спадкової квартири АДРЕСА_1 , яку він прийняв після смерті матері ОСОБА_7 . Після його смерті відкрилась спадщина на зазначене майно. На випадок смерті ОСОБА_6 не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Тому, спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги були: донька спадкодавця - позивач ОСОБА_1 та його батько ОСОБА_3 . У встановлений законодавством 6-ти місячний строк, ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, спадкова справа не відкривалась. Проте дідусь позивача ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини, проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_6 , про що свідчить будинкова книга прописки громадян у квартирі. Так, ОСОБА_3 набув право власності на всю частину спірної квартири, а саме: Ѕ частина квартири йому належала на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 16.12.1997р., 14/ частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.04.2004р. (після смерті дружини), ј частину квартиру прийняв після смерті сина ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер дідусь позивача ОСОБА_3 . За життя йому належала квартири АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилась спадщина на зазначене майно. На випадок смерті ОСОБА_3 розпорядився належним йому майном, 11.06.2015р. залишив заповіт на ім`я позивача ОСОБА_1 . Інших спадкоємців, які б мали обов`язкову частку у спадщині немає. Тому, спадкоємство здійснюється за заповітом. У встановлений законодавством строк позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу № 179/2019. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті ОСОБА_3 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на квартиру, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлого ОСОБА_3 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. ОСОБА_7 помела у 2002 (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а чоловік та її син ОСОБА_3 , ОСОБА_6 фактично прийняли спадщину після її смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого.

Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у передбачений законом строк не подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини, проте на момент смерті ОСОБА_7 мешкали разом із нею, вступили в управління та володіння спадковим майном, що належала померлій матері. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Після її смерті чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_6 прийняли спадщину по ј частини кожний спадкової квартири.

Таким чином, чоловік спадкодавця - ОСОБА_3 прийняв ј частину та син ОСОБА_6 ј частину спадкової квартири, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. після смерті ОСОБА_7 .

Після смерті ОСОБА_6 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкові відносини регулюються положеннями ЦК України 2003р. Його батько ОСОБА_3 у передбачений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте на момент смерті ОСОБА_6 мешкав разом із ним, вступив в управління та володіння спадковим майном, що належала померлому ОСОБА_6 . Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Після його смерті ОСОБА_3 набув право власності на всю частину квартири, а саме: Ѕ частина квартири йому належала на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 16.12.1997р., 14/ частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.04.2004р. (після смерті дружини), ј частину квартиру прийняв після смерті сина ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003р. спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Так, після смерті дідуся позивача ОСОБА_3 , відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

Досліджуючи копію спадкової справи № 179/2019, яка відкрита після смерті дідуся позивача ОСОБА_3 , судом встановлено, що позивач у справі є спадкоємицею за заповітом після його смерті (ст. 1223 ЦК України). Вона подала до нотаріусу заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, отже вважається такою, що її прийняла. Інших спадкоємців, які б мали обов`язкову долю у спадщині немає. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємиці за заповітом, була виражена у її діях щодо звернення з відповідною заявою до нотаріуса.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд не бере до уваги доводи представника відповідача вказані у відзиві, оскільки позивач як спадкоємиця прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру, у зв`язку із чим в даний час позивач вимушена звернутися до суду із позовом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 524, 529, 531, 548, 549 ЦК Української РСР 1963р., ст. ст. 15, 328, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003р., ст. ст. 15, 328, 1217, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ренійської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Ренійський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков