Справа № 308/3326/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 січня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Ужгороді цивільну справу № 308/3326/18 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 серпня 2020 року, повний текст якого складено 26 серпня 2020 року, головуючий суддя Малюк В.М., -

встановив:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (зараз Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», АТ КБ «ПриватБанк») заявою від 22.03.2018, що надійшла до Ужгородського міськрайонного суду 30.03.2018, звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 мотивуючи таким.

01.11.2007 банк за правилами договору приєднання уклав із відповідачкою договір, за яким надав кредит у розмірі 1500,00 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування коштами 22,80% річних і з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною договору, банк управі в односторонньому порядку змінювати ліміт кредитування, відсоткову ставку за кредитом, тарифи та інші елементи кредитування, інформація про що розміщується на офіційному сайті банку в мережі Internet на сторінці http://privatbank.ua/terms/pages/70. Позичальник зобов`язаний слідкувати за відповідними змінами в умовах кредитування, отримувати виписку з рахунку щодо здійснених за ним операцій, не допускати овердрафту тощо. Пунктом 9.12. Умов і Правил передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, а якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Банк свої зобов`язання за договором виконав, а відповідачка свої порушила і спричинила виникнення боргу, який станом на 28.02.2018 склав 23495,98 грн, із яких заборгованість: за кредитом 1340,41 грн, за процентами 16134,72 грн, за пенею та комісією 4425,80 грн, а також 500,00 грн фіксованої частини штрафу і 1095,05 грн процентної складової штрафу.

Посилаючись на ці обставини, на порядок виконання договірних зобов`язань та на передбачене договором і нормами ЦК України право вимагати дострокового повернення боргу, банк просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 01.11.2007 у розмірі 23495,98 грн із вищеперерахованими її елементами та покласти на неї судові витрати.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21.08.2020 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 01.11.2007 без номера у розмірі 1340,41 грн, у задоволенні інших вимог позову відмовлено, стягнуто з відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не були виконані передбачені законом правила укладення кредитного договору, доказів погодження сторонами істотних умов договору, зокрема, щодо процентної ставки, неустойки по суті в справі немає, права відповідачки як споживача фінансових послуг не були дотримані, тому на користь банку можуть бути стягнуті лише фактично отримані від нього відповідачкою кошти.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив рішення суду в частині відмови у стягненні процентів і неустойки як однобічне, незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до такого.

Банк уклав із відповідачкою кредитний договір за правилами договору приєднання, зміст Анкети-заяви про приєднання до договору, де зазначена базова процентна ставка 1,9% на місяць, найменування банківського продукту (кредитна карта «Універсальна»), валюта картки, номер кредитної картки, свідчить про обізнаність відповідачки з умовами договору.

Сторони дотрималися вимог закону щодо форми договору, факт укладення договору підтверджується також тим, що відповідачка отримала кредитні кошти та користувалася ними.

Процентна ставка в подальшому змінювалася залежно від кредитного ризику, попиту і пропозиції на кредитному ринку, строку користування кредитом, облікової ставки тощо.

Права банку щодо зміни тарифів та інших умов обслуговування, обов`язки клієнта щодо отримання банківських виписок, його право розірвати договір у разі незгоди зі зміною тарифів передбачені п.п. 1.1.2.3., 1.1.2.4., 1.1.3.1.9., 1.1.3.2.3. Умов і Правил надання банківських послуг. Відповідачка у зв`язку зі зміною тарифів і процентної ставки не ставила перед банком питання про розірвання кредитного договору, тому погодилася з відповідними змінами.

Відповідно до закону користування кредитними коштами є платним і якщо розмір процентів не встановлений договором, то такий визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ч. 1 ЦК України), а відповідно до ст. 1069 ч. 3 ЦК України, розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлено договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.

Тому суд необґрунтовано відмовив у стягненні процентів за користування кредитними коштами. Це, крім іншого, ставить під загрозу економічну безпеку банку та держави.

Оскільки сторонами були погоджені всі істотні умови договору, суд безпідставно відмовив у стягненні на користь банку пені та штрафу за порушення відповідачкою зобов`язань за кредитним договором.

Позивач просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні процентів і неустойки та задовольнити позов.

Відповідачка ОСОБА_1 рішення суду не оскаржує, відзиву на апеляцію позивача не подавала.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо кредитних зобов`язань та у відповідній частині законодавством про захист прав споживачів у редакції, що була чинною на час їх виникнення. Враховуючи положення, зокрема, ст. 42 Конституції України, ст. 4 ч. 1 п. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 10 ч. 1, ст. 12 ч. 3, ст. 13 ч. 1, ст. 263 ч.ч. 1, 5, ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України та беручи до уваги, що позов пред`являвся з підстав, які згідно з позицією позивача надавали йому право нарахувати та вимагати стягнення боргу за кредитом і процентами, а також неустойки та обґрунтовувався відповідним чином, наявність у позивача відповідної правової підстави для нарахування зазначених платежів і для стягнення коштів, правильність застосування норм матеріального права підлягають перевірці судом під час розв`язання спору безвідносно до того, чи є з цього приводу заперечення або інші доводи.

У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини.

01.11.2007 ОСОБА_1 заповнила у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 7). У розділах заяви:

«Банківські послуги»: щодо кредитної картки є відмітка в полі «Універсальна»; вказано: гривню (UAH) як валюту кредиту; термін дії картки «11/11»; кредитний ліміт у сумі 1500,00 грн; базову відсоткову ставку за кредитним лімітом на момент підписання договору 1,9% на місяць із розрахунку 360 днів у році;

«Відмітки банку»: вказано номер кредитної картки НОМЕР_1 і дату її видачі та дату відкриття рахунку 01.11.2007 клієнту ОСОБА_1 , що підтверджується підписами працівника банку і ОСОБА_1 .

В Анкеті-заяві зазначено, зокрема, що «Я погоджуюсь з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг.».

Іншої інформації про умови кредитування Анкета-заява не містить.

До позовної заяви позивач додав Умови і Правила надання банківських послуг (Умови і Правила), час затвердження яких у документі не зазначений (а.с. 9-14, 51-60), згідно з якими:

ці Умови і Правила визначають умови, на яких банк пропонує клієнтам платіжні картки та інші банківські послуги, зазначені в Заяві та в Пам`ятці клієнта, належним чином заповнена Заява підписується клієнтом і таким чином клієнт висловлює згоду, що Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають укладений договір надання банківських послуг (частина І розділ 1 «Вступ» п. 1.1., частина І розділ 2 «Терміни і поняття»);

мінімальний обов`язковий платіж (є обов`язковим для тримачів платіжних карт, які здійснюють операції за кредитною схемою) це розмір боргових зобов`язань тримача карти, які щомісячно належать до сплати тримачем протягом строку дії карти; даний платіж розраховується як сума овердрафту і суми щомісячного платежу, який складається з нарахованих до сплати процентів і частини заборгованості за кредитом; залежно від виду платіжної карти розмір і порядок розрахунків щомісячного платежу вказаний у Заяві та в Пам`ятці клієнта і виражений в процентному співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карт (частина І розділ 2 «Терміни і поняття»);

частина І розділ 2 «Умови обслуговування» містить такі положення:

для надання банківських послуг банк… видає клієнту карти, їх вид, строк дії визначений у Заяві та в Пам`ятці клієнта, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг; датою укладення договору є дата відкриття рахунку, вказана в розділі «Відмітки банку» Заяви (п. 3.1.);

порядок здійснення платіжних операцій з використанням платіжних карт, а також порядок отримання кредиту регулюється чинним законодавством України, нормами Міжнародних платіжних систем Visa International, MasterCard International, договором, Умовами і Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку; Пам`ятка клієнта оформлюється і є невід`ємною частиною договору тільки у випадках оформлення і видачі платіжної карти за кредитною схемою (п. 3.5.);

у розділі 8 «Відповідальність сторін» частини І міститься пункт 8.6., за змістом якого при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн + 5% від суми позову;

пункт 9.12. у розділі «Інші умови» частини І має редакцію, за якою «договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк»;

частина ІІ «Правила користування платіжною картою»:

строк дії карти вказано на лицьовій стороні карти (місяць і рік); карта дійсна до останнього календарного дня вказаного строку (п. 3.1.1.);

строки і порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картами зі встановленим Мінімальним обов`язковим платежем приведені в Пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частиною договору, платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості за кредитом (п. 5.3.);

строк погашення за кредитом… за платіжними картами без встановленого Мінімального обов`язкового платежу провадиться наступним порядком: строк погашення процентів за кредитом щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту у повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті (поле MONTH) (п. 5.4.);

черговість і розмір погашення боргових зобов`язань здійснюється в порядку, викладеному в Пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частиною договору (п. 5.6.1.).

Розрахунок заборгованості позивач склав за договором б/н від 01.11.2007, де визначив борг відповідачки станом на 28.02.2018 у розмірі 23495,98 грн, із яких заборгованість: за кредитом 1340,41 грн, за процентами 16134,72 грн, за пенею та комісією 4425,80 грн, а також 500,00 грн фіксованої частини штрафу і 1095,05 грн процентної складової штрафу (а.с. 4-6).

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач надав:

довідки АТ КБ «ПриватБанк» без дати їх складання, вихідної реєстрації та підпису уповноваженої на складання довідок особи про те, що:

між банком і ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір без номера і без дати, за яким 29.10.2007 була відкрита кредитна картка № НОМЕР_1 з терміном дії «11/11» (а.с. 46);

за кредитним договором без дати і номера мали місце:

старт карткового рахунку: 15.11.2007;

встановлення/зміни кредитного ліміту: 15.11.2007 1500,00 грн, 18.10.2008 1350,00 грн, 23.12.2008 1700,00 грн, 25.12.2008 1700,00 грн, 10.01.2009 1350,00 грн, 27.01.2009 1350,00 грн, 07.11.2019 0,00 грн (а.с. 47);

банківську виписку за договором без номера і дати з даними за період з 15.11.2007 по 07.11.2019 за карткою № НОМЕР_1 , де рух коштів фіксувався лише за цією карткою, при цьому:

рух коштів розпочинається після встановлення 15.11.2007 кредитного ліміту, фактичний оборот коштів розпочинається з 19.11.2007, нарахування та списання банком відсотків, штрафів продовжувало фіксуватися за карткою № НОМЕР_1 і в період з 01.12.2011 по 07.11.2019, тобто, після закінчення строку дії цієї картки, що сплив 30.11.2011 (а.с. 42-45).

До апеляційної скарги позивач додав таку ж банківську виписку, що містить дані за увесь період.

За даними банківських виписок та розрахунку заборгованості останній за часом платіж на погашення заборгованості перед банком відповідачка внесла 18.08.2010 в сумі 270,00 грн (поповнення карткового рахунку), після чого внесення нею платежів на користь банку не фіксувалося. У розрахунку заборгованості відображено нарахування процентів за кредитом у періоди: з 01.11.2007 по 31.12.2012 за ставкою 22,8% річних; з 01.01.2013 по 28.02.2018 за ставкою 30,0% річних. Станом на 30.11.2011 (день закінчення строку дії кредитної картки) у розрахунку визначена заборгованість: за сумою кредиту 1340,41 грн, за процентами 1172,83 грн, за комісією та пенею (без розмежування комісії та пені) 955,80 грн.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів, інших правочинів та інших юридичних фактів (ст. 11 ч. 1, ч. 2 п.п. 1, 4 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події; якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

За загальним правилом користування чужими коштами є платним, сплата процентів за кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 549, 550, 610, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України, цивільні права та обов`язки повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати (за відповідних умов достроково) виконання порушеного зобов`язання, сплати неустойки; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в т.ч., вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки.

Поряд із цим, за змістом положень Конституції України, ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон № 1023-ХІІ) щодо укладання договору про споживчий кредит:

держава захищає права споживачів (ст. 42 Конституції України, ст. 4 ч. 1 п. 1 Закону № 1023-ХІІ);

договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 626 ч. 1, ст. 627 ЦК країни);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 628 ч. 1, ст. 634 ч. 1 ЦК України);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; проценти за кредитним договором, а також забезпечення зобов`язань за кредитними договором, зокрема, штрафом, пенею, які одночасно є видами цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язань, є істотними умовами кредитного договору, що випливають із його предмету, правової природи й суті відповідних правовідносин; недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню, за загальним правилом, недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення; споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі (ст.ст. 546, 548, 549, 550, ст. 638 ч. 1, ст. 1054 ЦК України, ст. 11 ч. 4 абз. 2, 3 Закону № 1023-XII));

кредитний договір укладається в письмовій формі, його зміст може бути зафіксований як в одному, так і в кількох документах, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий позичальнику (споживачеві), покладається на кредитодавця (ст. 207 ч.ч. 1, 2, ст. 208 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 639 ч.ч. 1, 2, ст. 1054, ст. 1055 ч. 1 ЦК України, ст. 11 ч. 1, ч. 4 абз. 1 Закону № 1023-XII);

кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), визнання його судом недійсним не вимагається (ст. 215 ч. 2, ст. 218 ч. 1, ст. 1055 ч. 2 ЦК України).

Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 12 ч. 1, ст. 13 ч. 3 ЦПК України); кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч.ч. 2, 3, ст. 13 ч. 1, ст.ст. 76-81 ЦПК України).

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

На час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій у ній наявна лише складена працівником банку та підписана ОСОБА_1 01.11.2007 Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Пам`ятка клієнта у справі відсутня, Тарифи банку, які теж є обов`язковою складовою кредитного договору, не були додані до позовної заяви.

Тим часом, якщо Умови і Правила визначають загальні умови, на яких будь-яка особа може укласти кредитний договір за правилами договору приєднання, то у Пам`ятці клієнта поряд зі змістом Анкети-заяви визначаються індивідуальні умови кредитування конкретного позичальника, що можуть відрізнятися від загальних умов. Саме індивідуальні умови кредитування передбачають суму кредиту, процентну ставку за кредитом, комісії, умови відповідальності за порушення зобов`язань тощо.

Таким чином, у справі є докази, що підтверджують частково узгодження сторонами умов, на яких кошти були надані банком відповідачці: валюту, в якій були надані кошти (гривня), суму наданих коштів (1500,00 грн), строк, на який була видана конкретна кредитна картка (строк кредитування) (по 30.11.2011), базову відсоткову ставку за кредитним лімітом на момент підписання договору 1,9% на місяць із розрахунку 360 днів у році (22,8% річних). Доказів узгодження в порядку, передбаченому Умовами і Правилами (шляхом оформлення Пам`ятки клієнта) інших умов кредитування, в тому числі, щодо комісій, відповідальності за порушення зобов`язань, умов користування коштами, використання, видачі кредитної картки після 30.11.2011 тощо у справі немає.

Із урахуванням наведеного, відповідачка повинна була ясно, у передбаченій законом, у даному випадку письмовій формі здійснити своє волевиявлення щодо укладання кредитного договору з індивідуальними умовами кредитування шляхом підписання відповідного документа (документів, за потреби відповідних положень Умов і Правил), у якому (яких) такі умови зафіксовані (вищенаведені норми закону та ст. 203 ч.ч. 3, 4, ст. 205 ЦК України). Дотримання належної форми і порядку укладання договору є обов`язком саме кредитора сторони, яка запропонувала укласти договір невизначеному колу осіб, розробила його умови (ст. 634, ст. 641 ч. 1 ЦК України). Ці вимоги закону не були виконані повною мірою, а саме, щодо умов, які не були включені до Анкети-заяви.

На час розгляду справи судом не видається можливим установленим порядком безспірно з`ясувати умови, на яких були на відповідний час надані банком кошти відповідачці і які не були включені до Анкети-заяви, зокрема, щодо порядку сплати за кредитом, процентної ставки за кредитом понад 22,8% річних, комісій, які впливають на сукупну вартість кредиту, конкретної відповідальності за порушення грошових зобов`язань, тоді як ці елементи належать до істотних умов кредитного договору. Наданими позивачем документами не встановлюються факти і обставини щодо дійсних умов надання коштів поза тими, що були зафіксовані в Анкеті-заяві, такі факти і обставини повинні бути встановлені лише письмовим доказом власне текстом договору з індивідуальними умовами кредитування, що тільки й може бути належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом щодо умов договору. Так само, один лиш розрахунок заборгованості за відсутності інших необхідних доказів не є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом щодо заборгованості за елементами, які не охоплюються узгодженою сторонами Анкетою-заявою.

З огляду на надані позивачем матеріали, відсутність погоджених сторонами індивідуальних умов кредитування поза визначеними Анкетою-заявою, доводи позову щодо таких інших умов надання коштів не можуть бути враховані. Здійснення сторонами певних цивільних прав і обов`язків, що виникли внаслідок їхніх дій, не спростовує факту недотримання належної форми договору, сама по собі сплата певних платежів відповідачкою не може свідчити про належне досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, про обізнаність з усіма умовами договору, якщо не були дотримані вимоги закону щодо відповідного оформлення правовідносин.

При вирішенні вимог щодо стягнення процентів, неустойки має значення строк виконання відповідного зобов`язання. Верховний Суд у постановах від 16.01.2018 у справі № 305/1133/15-ц, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц і в інших постановах сформулював правові позиції, за змістом яких, зокрема:

стягнення процентів у розмірі, передбаченому договором, поза межами договору, в тому числі, з урахуванням зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, законом не передбачено; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України;

неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена, не може бути стягнута;

в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач визначив і пред`явив до стягнення проценти, нараховані за період з 01.11.2007 по 28.02.2018, де період з 01.12.2011 після закінчення строку дії договору. Нарахування процентів у такий спосіб безпідставне, позаяк умовами договору це не передбачено, після закінчення строку договору правових підстав для нарахування, сплати, стягнення процентів за передбаченою договором, в тому числі, за підвищеною ставкою, немає. Заборгованість за процентами слугує базою для нарахування неустойки (пені, штрафу), тому відсутність цієї бази внаслідок безпідставності нарахування заборгованості за процентами за період після закінчення строку дії договору вже сама по собі виключає обґрунтованість нарахування відповідної неустойки.

Щомісячна комісія за своєю правовою природою (за наявності для її нарахування підстав) теж могла нараховуватися лише в період дії кредитного договору, тож для нарахування поза межами строку дії договору комісії відсутні правові підстави. Понад те, позивач розрахував заборгованість за пенею та комісією в сумі 4425,80 грн накопичувальним підсумком і в розрахунку не розмежував нарахування комісії та пені. Поза тим, що в справі відсутні докази договірних підстав для нарахування як комісії, так і пені, фактично не можна з певністю зробити висновку про те, що саме в дійсності нарахував і, відповідно, що просить стягнути позивач: комісію чи насправді пеню, яка кваліфікована в позові одночасно як «пеня і комісія», а в розрахунку як «комісія», тоді як правова природа і порядок нарахування цих платежів різні. Вимога про стягнення заборгованості за пенею і комісією не відповідає принципу правової визначеності та належного визначення предмета позову.

Отже, заборгованість за процентами, яка утворилася після 30.11.2011, а також неустойка, що була нарахована на таку заборгованість, пред`явлені до стягнення неправомірно. Ці елементи пред`явленої до стягнення заборгованості були розраховані на невірній базі, без урахування факту закінчення строку зобов`язання, по суті ці нарахування здійснені за фактичної відсутності бази для них.

Про стягнення поза межами строку дії договору сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, питання не ставилося, з цих підстав і щодо такого предмету позов не пред`являвся.

У цьому контексті те, що позивач визначив пред`явлений до стягнення штраф у частині його процентної складової із бази, до якої включені також заборгованість за розрахованими у наведений вище спосіб процентами та пеня ((1340,41 грн + 16134,72 грн + 4425,80 грн) х 5% = 1095,05 грн), та нарахував одну неустойку на іншу не має правового значення та не спростовує відсутності правової підстави для відповідних нарахувань.

Твердження апелянта про необхідність стягнення з відповідачки процентів, розрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України, безпідставне. Суд першої інстанції розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі поданих, зокрема, ним доказів, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України). Апеляційний суд не вправі виходити за межі підстав і вимог позову, відповідно до яких він розглядався судом першої інстанції, в тому числі, не вправі розглядати додаткові, інші вимоги, заявлені з додаткових, нових підстав.

Позивач не пред`являв вимогу про стягнення процентів, розрахованих на рівні облікової ставки НБУ, не подавав відповідних доказів і розрахунків, не визначав розмір таких процентів, натомість виходив і виходить із необхідності стягнення процентів, визначених кредитним договором, як це випливає й із прохальної частини апеляційної скарги, яким наведені вище мотиви скарги не відповідають.

Тож право кредитора на пред`явлення відповідних вимог не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення відповідних вимог.

Позивач не виконав свого обов`язку доказування підстав і умов для нарахування та стягнення поза межами, узгодженими в Анкеті-заяві, процентів, а також комісії, неустойки за договором, не подав відповідні докази суду першої інстанції, як це вимагається ст. 83 ч.ч. 2, 8, ст. 177 ч. 5 та іншими нормами ЦПК України, а також не навів підстав щодо неможливості подання таких доказів, тож перешкод у доказуванні не мав. По суті у справі немає доказів щодо відповідних обставин, які мають істотне значення в спорі. Позивач, розпорядившись процесуальними правами та здійснюючи обов`язок доказування вільно, на власний розсуд, просив суд першої інстанції розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику його представника, на підставі наданих ним доказів, які вважав достатніми для задоволення позову (а.с. 3, 23, 24). В апеляційній скарзі позивач на обґрунтування своїх доводів послався на пункти Умов і Правил, яких не існує в наданій ним суду їх редакції. Доводи позову в цій частині, а також доводи апеляції по суті ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

У справі, що розглядається, підстав для стягнення процентів, нарахованих за період після 30.11.2011 і за ставкою, відмінною від 22,8% річних, а також комісії, пені та штрафу немає, розрахунок пред`явлених до стягнення сум не можна визнати обґрунтованим, здійсненим відповідно до чітко визначених і погоджених сторонами умов договору та підтвердженим доказами. У частині стягнення цих сум суд першої інстанції відмовив правильно по суті, таке рішення ґрунтується на законі. За наведених вище обставин, голослівні міркування апелянта про створення відмовою у стягнені процентів загрози економічній безпеці банку та держави безпідставні. Такі міркування, як і посилання на оплатність кредиту як таку, не усувають необґрунтованості та недоведеності по суті позовних вимог в цій частині рішення та не створюють підстав для їх задоволення.

Суд обґрунтовано стягнув на користь позивача з відповідачки кошти, які були фактично їй надані (1340,41 грн), водночас залишив поза увагою факт узгодження сторонами певних істотних умов надання відповідачці коштів, які давали підстави для стягнення на користь позивача також і процентів, розрахованих за ставкою 22,8% річних станом на 30.11.2011 в сумі 1172,83 грн, і помилково відмовив у стягненні таких процентів.

Виходячи з наведеного, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК України апеляцію позивача слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення процентів у сумі 1172,83 грн і щодо розподілу судових витрат скасувати, вимогу про стягнення процентів задовольнити в межах суми 1172,83 грн, в іншій частині на підставі ст. 375 ЦПК України залишити апеляцію без задоволення, а рішення суду без змін. Питання про судові витрати належить вирішити з урахуванням задоволення позову в межах 10,7% від його ціни. Позивач сплатив судовий збір: із позовної заяви 1762,00 грн, з апеляційної скарги 2643,00 грн, тому за результатом розгляду справи з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в сумі 188,53 грн, у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в сумі 282,80 грн.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково,

заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 серпня 2020 року в частині відмови в задоволенні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 процентів у сумі 1172,83 грн, а також щодо розподілу судових витрат скасувати,

позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу в частині стягнення вказаних процентів задовольнити,

стягнути на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», , з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проценти в сумі 1172,83 грн (одна тисяча сто сімдесят дві гривні 83 коп.),

в іншій частині залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду по суті спору без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в сумі 188,53 грн, у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в сумі 282,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді