РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року

м. Рівне

Справа № 572/280/21

Провадження № 22-ц/4815/872/21

Рівненський апеляційний суд :

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 17 березня 2021 року у справі за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Сарненського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 29091 грн. 49 коп. та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» 27.03.2014 року. Вказує, що при укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України та відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідач умови договору щодо належного виконання зобов`язань порушив, оскільки не повертав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, які передбачені договором, в зв`язку з чим просить стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість по кредитному договору.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 17 березня 2021 року в позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту 2800 грн. та 218,37 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що шляхом підписання анкети-заяви сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, боржник, користуючись коштами банку та сплачуючи кошти за користування кредитом, погодився з умовами кредитного договору.

Вказує, що в підтвердження факту зміни кредитного ліміту надано довідку про зміну умов кредитування, а також виписку по кредитному рахунку відповідно до яких відповідачу було змінено кредитний ліміт з 2800 до 25000 гривень.

Просить рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 17 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно ч.13 ст. 7, ч.1ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 27.03.2014 звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (21.05.2018 змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк») із Анкетою-заявою на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

До позову позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та «Універсальна Gold», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 27.03.2014 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 28.12.2020 року існує заборгованість за тілом кредиту в сумі 23437,03 грн., заборгованість за поточним тілом кредиту 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 23437,03 грн., заборгованість за процентами 5654,36 грн., а в загальному 29091,49 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Разом з тим, у анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена.

На підтвердження укладення договору та його умов позивач надав суду анкету-заяву від 31.10.2012 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та «Універсальна Gold», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, довідку про видані кредитні картки, довідку про зміну умов кредитування, виписку по картковому рахунку.

Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг позивача, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати відсотків у зазначених розмірах та порядку їх нарахування.

У справі відсутні докази того, що відповідач на день підписання Анкети-заяви був ознайомлений з наявними у справі Тарифами банку, або що він їх отримав та погодився з ними, і фактично їх виконував. Той факт, що відповідач згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за допомогою платіжної карти «Приватбанку» витрачав грошові кошти банку та їх повертав, не доводить за якими умовами та правилами щодо розміру процентів він це здійснював.

Наданий АТ КБ "Приватбанк" розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом суперечить умовам кредитування, на які покликається позивач в апеляційній скарзі, оскільки нарахування заборгованості, здійснені на підставі умов, які відсутні в анкеті-заяві.

Враховуючи, що позичальник періодично здійснював погашення за наданим кредитом, у т.ч. й нарахувань не передбачених в Заяві, колегія суддів позбавлена можливості встановити дійсний розмір заборгованості.

Неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, що безумовно впливає на його розмір, який не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Водночас, згідно позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що наявна заборгованість по тілу кредиту в сумі 23437,03 гривень.

Як зазначається в позовній заяві, відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору клієнт дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, у зв`язку з чим в подальшому кредитний ліміт було збільшено до 25 000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування. Проте з матеріалів справи неможливо встановити, що відповідач був ознайомлений та погодився саме на ці умови і правила при підписанні анкети-заяви. Крім того, з доводів апеляційної скарги вбачається, що в підтвердження факту зміни кредитного ліміту додано довідку про зміну умов кредитування та виписку з кредитного рахунку. Оцінюючи вказані докази у своєму взаємозв`язку суд першої інстанції зробив правильний висновок, що у виписці відсутні відомості про збільшення розміру кредитного ліміту, а тому до стягнення підлягає сума у розмірі 2800 гривень, яка узгоджується з інформацією зазначеною у виписці. Також, до уваги береться те, що довідка видана по договору б/н, при цьому не зазначено дати договору, а також відсутність в матеріалах справи рішень банку про збільшення кредитного ліміту.

Таким чином з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку наданих позивачем неможливо встановити законність збільшення розміру кредитного ліміту, а отже, і перевірити правильність нарахувань відповідних сум.

Відповідно до ч.ч. 1.3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Враховуючи, що використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачеві не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тому суд першої інстанції правильно оцінив докази по справі та стягнув з відповідача на користь позивача 2800 гривень заборгованості по тілу кредиту в межах доведеного кредитного ліміту.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення, а рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 17 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків