Справа № 202/6421/21
Провадження № 2-з/202/209/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

12 листопада 2021 року місто Дніпро

Індустріальний районний суду міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Терещук Л.І., розглянувши заяву представника позивача - адвоката Шматько Тетяни Миколаївни про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року позивач ОСОБА_3 в особі свого представника звернувся до Індустріальний районний суду міста Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

В своєму позові позивач просить визнати його, громадянина ОСОБА_4 , батьком дитини ОСОБА_5 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачем, та внести зміни до актового запису про народження № 1032 від 03.06.2021 року про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), вказавши в графі «батько» громадянина Лівану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінивши прізвище дитини на « ОСОБА_6 ».

Представником позивача подана заява про забезпечення позову шляхом заборони перетинання державного кордону України малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в напрямку виїзд з України у будь-чиєму супроводі, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 має намір разом із сином іммігрувати до Сполучених Штатів Америки та збирає документи для отримання необхідної візи, вже оформила паспорт для виїзду за кордон.

Позивач вважає, що відповідач без його згоди намагається змінити місце проживання. Оскільки він не визнаний батьком дитини та не має жодних батьківських прав щодо дитини, в разі виїзду відповідача з сином до іншої країни його думка щодо визначення майбутнього сина не буде врахована і він назавжди втратить зв`язок із сином.

Отже, на думку сторони позивача, невжиття заходів забезпечення позову унеможливить реальне виконання рішення суду, так як на момент винесення судом рішення відповідач та дитина можуть мати громадянство іншої країни і, як наслідок, змінені документи, зокрема свідоцтво про народження дитини.

Згідно з частиною 1 статті 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що дана заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Згідно з частиною 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

При цьому частиною 3 статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має з`ясувати наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів, співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу, розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду».

Таким чином, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, позивач має довести, що в разі невжиття заходів забезпечення існує загроза невиконання рішення суду чи ускладнення його виконання або ефективного захисту чи поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом заборони перетинання державного кордону України малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в напрямку виїзд з України, представник позивача посилається на те, що відповідач має намір виїхати за кордон, внаслідок чого позивач може втратити зв`язок із дитиною, що унеможливить виконання рішення суду або ефективне поновлення його батьківських прав.

Разом із тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту унеможливлення чи утруднення виконання можливого в майбутньому рішення суду про визнання батьківства позивача та внесення відомостей до актового запису про народження дитини.

Суд бере до уваги, що предметом позову є визнання батьківства відповідача щодо малолітньої дитини ОСОБА_5 , народженого відповідачкою ІНФОРМАЦІЯ_4 , та внесення відповідних змін до актового запису про його народження.

В разі задоволення такого позову виконання рішення суду здійснюватиметься на підставі поданих документів відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції України.

Будь-які реальні перешкоди у виконанні рішення суду про задоволення позову в заяві про забезпечення позову не зазначені.

Суд звертає увагу, що статтею 150 ЦПК України, яка визначає види забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом, не передбачено такого заходу забезпечення позову як заборона перетинання державного кордону (виїзду за межі країни).

Крім того, за положеннями даної норми, заходи забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії як правило застосовуються щодо відповідача, а в даному ж випадку малолітня дитина не є відповідачем у справі.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже, право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України визначаються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Чинною редакцією вказаного закону не передбачено такої підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України як подання цивільного позову та розгляд судом справи, учасниками якої вони є.

Тобто діючим законодавством України не передбачено обмеження у праві виїзду за кордон у порядку забезпечення заявленого позову у зв`язку з порушенням у суді цивільної справи.

Так, в узагальненні "Судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" Верховний Суд України зазначав, що «при розгляді цивільних справ мають місце випадки, коли суди ототожнювали питання тимчасового обмеження боржників у праві виїзду за межі України із видами забезпечення позову, не беручи до уваги, що повноваження судів першої інстанції при вирішенні цивільних справ визначені Цивільним процесуальним кодексом України, у тому числі повноваженнями щодо вжиття заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК. Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України. Тому, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151 153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, слід дійти висновку, що суди не можуть застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов`язань, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом».

На переконання суду, обмеження малолітньої дитини відповідача у виїзді за межі України є неспівмірним із заявленими позовними вимогами та не відповідає інтересам самої дитини відповідача, яка внаслідок такого забезпечення може бути розлучена зі своєю матір`ю при тому, що позивач, заявляючи про своє батьківство щодо цієї дитини, взагалі є громадянином іншої держави Ліванської республіки, в Україні не проживає, на даний час знаходиться за межами України, що підтверджується змістом позовної заяви.

Посилання у заяві на те, що в разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони перетинання державного кордону (виїзду за межі України) малолітнім ОСОБА_5 позивач може втратити зв`язок із дитиною та не зможе реалізовувати свої батьківські права суд не приймає до уваги, оскільки заходи забезпечення позову мають бути направлені саме на забезпечення виконання можливого рішення або ефективне поновлення прав та інтересів особи, щодо визнання чи поновлення яких заявлено позов, а не на загальний захист прав позивача чи вирішення спорів, які можуть виникнути між сторонами у майбутньому.

Враховуючи вищенаведене, в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони перетинання державного кордону України (виїзду з України) малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 151-153, 209-210 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника позивача - адвоката Шматько Тетяни Миколаївни про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.Ю. Марченко