Справа № 331/4733/20
Провадження № 2/331/503/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Світлицької В.М.,

при секретарі Рухловій М.Ю.,

розглянувши заяву про самовідвід судді Світлицької В.М. по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Жукової О.Є. 09.12.2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області про відшкодування шкоди.

10.12.2020 року суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Жуковою О.Є. подано заяву про самовідвід, оскільки в провадженні судді перебувала позовна заява ОСОБА_2 до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, треті особи ОСОБА_1 , Вільнянське районне комунальне підприємство «Редакція газети» Дніпровські вогні» про захист персональних данних, відшкодування матеріальної та моральної шкоди (справа 331/811/20). Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2020 року по цій справі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено, при цьому, в межах розгляду вказаної позовної заяви були досліджені обставини щодо накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за самовільне використання земельної ділянки постановою ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області № 768/0/92-19-ДК/0185/По/08/01/-19 від 24.10.2019 року.

Ухвалою суду від 10.12.2020 року заяву судді Жукової О.Є. про самовідвід задоволено, матеріали справи передано для визначення судді для розгляду справи в порядку визначеному ст. 33 ЦПК України.

В провадження судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Світлицької В.М. 10.12.2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області про відшкодування шкоди.

Ухвалою від 17 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області про відшкодування шкоди залишено без руху.

04.01.2021 року ОСОБА_1 подано письмову заяву, в якій зазначено, що суддя не дотримується вимог ЦПК України, про незрозумілість ухвали, що вказує на те, що у позивача виникли сумніви в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді цієї справи. А також те, що він не погоджується з діями судді, обґрунтовуючи це безпідставними звинуваченнями, що свідчать про тиск на неї, з метою, зокрема, перешкодити виконанню професійних обов`язків і схилити до ухвалення бажаних для ОСОБА_1 процесуальних рішень.

Зважаючи на викладені обставини, до відкриття провадження у справі, суддя Світлицька В.М., з метою уникнення будь-яких сумнівів щодо об`єктивності та неупередженості судді, заявила самовідвід.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, суддя не може брати участь у справі і підлягає відводу (самовідводу) якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч.1 ст.39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36,37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Статтею 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Згідно з ч. 4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі (Конвенція) та практику Суду як джерело права.

У відповідності до п. п. 1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями №№ 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 та 13.12.1985, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється в Конституції або законах країни. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукань, тиску, погроз або прямого чи непрямого втручання з будь-якого боку і хоч би з яких причин.

Незалежність і недоторканність суддів гарантують ст. ст. 126 і 129 Конституції, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону. Законом «Про судоустрій і статус суддів» (у новій редакції) визначені умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів.

Зокрема, ст. 6 цього Закону встановлено заборону втручання в здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповагу до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання й поширення інформації в будь-якій формі з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду.

Офіційне тлумачення положень ст. ст. 126, 129 Основного Закону стосовно незалежності й недоторканності суддів та заборони впливу на суддів у будь-який спосіб надане рішенням Конституційного Суду від 01.12.2004 № 19-рп/2004 у справі про незалежність суддів як складову їхнього статусу.

Конституційний Суд у рішенні від 11.03.2011 № 2-рп/2011 у справі за конституційним поданням 53 народних депутатів щодо відповідності Конституції (конституційності) окремих положень Закону «Про Вищу раду юстиції» встановив, що надання оцінки вчинених суддею процесуальних дій до винесення ним остаточного рішення у справі є втручанням у здійснення правосуддя, що суперечить Конституції.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду. Будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Як випливає з Кодексу суддівської етики та пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Незважаючи на те, що факти наведені в заяві від 04.01.2021 року є необґрунтованими та не відповідають дійсності, враховуючи спробу ОСОБА_1 здійснити тиск на суд, однак з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя та на розгляд її справи поза будь-яким сумнівом для позивача щодо об`єктивності та неупередженості складу суду, враховуючи позиції Європейського суду з прав людини, які викладені в їх рішеннях (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 та 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-ХІІ), з приводу недовіри до суду, вважаю за доцільне задовольнити самовідвід, з підстав викладених у зазначених рішеннях.

Керуючись ст. ст. 36, 39, 40 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву судді Світлицької В.М. про самовідвід - задовольнити.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про відшкодування шкоди, передати до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: В.М. Світлицька