Справа № 526/346/20
Провадження № 2/526/20/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Тищенко Л.І.

з участю секретаря Синепол С.А.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гадяч цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди.

У позовній заяві зазначає, що на 50 сесії 7 скликання Гадяцької районної ради, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_2 та на якій були присутні депутати Гадяцької районної ради, керівники і працівники Гадяцької районної державної адміністрації, її відділів та інших структурних підрозділів, ОСОБА_1 поширив недостовірну інформацію стосовно нього, а саме під час виступу говорив: «Нада так, щоб приходе голова і він сьогодні прозвітувався: що він, скільки коштів поцупив із бюджету і де шукать. Я вобще - то підскажу, де шукать ці кошти. Кошти шукать нада в ОСОБА_2 , який створив, сьогодні просто створює (це мій депутатський запит до прокурора, до начальника міліції, до СБУ, до Генеральної прокуратури), значить, створив 54 фірми - фізичних осіб, і просто миються гроші. Я не зря задав ОСОБА_4 КП «Сервіс»: Скільки проектно-кошторисна документація обійшлася?». Він сказав мені «2 мільйона». Ну я так і не поняв. Проектно-кошторисну документацію готове пан ОСОБА_2 ОСОБА_2 . Виготовили - з бюджету забрали. Скільки нада батарейок на 2 міліона?».

Позивач вказує, що ОСОБА_1 поширив недостовірну інформацію, а саме «поцуплені кошти із бюджету необхідно шукати у ОСОБА_2 , який створив 54 фірми - фізичних осіб, і просто миються гроші». Вказана інформація є недостовірною, оскільки ОСОБА_2 13.05.2014 припинив підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, осіб-підприємців та громадських формувань. Крім того, він не являється власником, засновником, директором будь-яких товариств. Твердженням відповідача : «поцуплені кошти з бюджету необхідно шукати у ОСОБА_2 », фактично названо його особою, яка є злочинцем, тобто вказано на винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, як на доведений факт та порушено принцип презумпції невинуватості. Цю інформацію можна перевірити на предмет дійсності шляхом з`ясування наявності вироку суду, який набрав законної сили.

Окрім того ОСОБА_1 говорив: « Будинок ОСОБА_10 куплений сьогодні, рада була та сім`я. За ті кошти (2800) можна було купить 5 будинків, 5 будинків дитячого. Ну туди включено магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » через підставну особу поставив питання і так дальше. Я прошу ці факти просто перевірити. Глибокодолинська школа, яка сьогодні піде, стоїть під цим питанням гірнолижної бази. І як інших ви найдете. Голова кругом іде в ОСОБА_2 : скільки поцупить ще грошей. … Один пісочок по 3 тисячі тон, де закладається у бюджет, і ОСОБА_9 оця писанина в газеті, де людина розписала від А до Я, скільки вони пісочку потягли, на міліони коштів потягли. І сьогодні залишилось воно без. То я думаю, що депутатський запит він дойде до останньої точки, яка єсть в Україні. І ми таки попробуєм: відправити запит. Ні, якщо я не прав у цих фактах, я обіцяю перед усім загалом, сказать: ОСОБА_2 , я винуват, я наклеп зробив». Це я при всіх обіцяю, якщо це буде наклеп».

Позивач вказує, що ОСОБА_1 знову звинуватив його у вчиненні злочинів при купівлі будинку у ОСОБА_10 , про те, що туди включено магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » через підставну особу, про крадіжку піску на мільйони гривень та сказав: «Голова кругом іде в ОСОБА_2 : скільки поцупить ще грошей». Вказана інформація є недостовірною, по-перше згідно договору купівлі-продажу від 20.12.2017, укладеного між ОСОБА_11 та Гадяцькою РДА в особі голови ОСОБА_2., купівля-продаж житлового будинку відбувалася відповідно до розпорядження Гадяцької РДА № 1100 від 19.12.2017 «Про придбання житла для дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ». Предметом вказаного договору є житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж будинку вчиняється за 1 700 000 грн, відповідно до Звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «Консультаційно-оціночна компанія «ДИСКОНТ» від 01.12.2017. Отже, будинок придбано за суму значно меншу ніж у своїй промові зазначив відповідач. Магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташований у АДРЕСА_2 , з 2007 року належить ОСОБА_11 . Отже, ОСОБА_2 ніякого відношення до вказаного магазину не має, та ніяких коштів через підставні фірми на нього не виділяв.

На підставі ст.ст. 17, 123 Земельного кодексу України, ст.ст. 6,13,21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст.ст. З0, 55 Закону України «Про землеустрій», ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних (паїв)», прийнято розпорядження голови райдержадміністрації № 858 від 29.12.2018 «Про передачу КП «Сервіс» Гадяцької районної ради» в оренду нерозподіленої земельної ділянки, площею 4,0616 га, на території Вельбівської сільської ради Гадяцького району». На підставі вказаного розпорядження 29.12.2018 укладено договір оренди земельної ділянки.

КП «Сервіс» використовує земельну ділянку для видобутку з метою заготівлі піщано-сольової суміші, адже відкритого кар`єру в Гадяцькому районі немає. Вказане розпорядження райдержадміністрації прийняте з дотриманням процедури надання в оренду нерозподілених земельних ділянок. Отже, будь-які дії з продажу піску не вчинялися.

Окрім того, на першому пленарному засіданні 55 сесії 7 скликання Гадяцької районної ради, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_10 та на якій були присутні депутати Гадяцької районної ради, керівники та працівники Гадяцької державної адміністрації, її відділів та інших структурних підрозділів, відповідач знову поширив недостовірну інформацію стосовно позивача. Так, ОСОБА_1 під час виступу, сказав: «Це ОСОБА_2 , відкрив 55 фірм-фізичних осіб, які розташовуються частково на території «Автопарку», там до 50 тих фірм, і він являється виконавцем... До чого дойшов, він сьогодні зробив СТО, щоб обслуговувать ці машини - автобуси, що підвозять дітей до навчальних закладів, і так далі...».

Але він не являється підприємцем, власником, директором чи засновником товариств. Обслуговування шкільних автобусів та службового транспорту відділу освіти Гадяцької РДА, згідно договорів про надання послуг, здійснюється приватними підприємцями, а саме:

-згідно договору № 709 про надання послуг від 16.12.2019, укладеного відділом освіти Гадяцької РДА, послуги по поточному ремонту автомобіля ВАЗ 21154 НОМЕР_1 , надавалися фізичною особою-підприємцем ОСОБА_14 ;

-згідно договору № 673 про надання послуг від 06.12.2019, укладеного відділом освіти Гадяцької РДА, послуги по поточному ремонту автобуса ПАЗ 3205-110, НОМЕР_2 , надавалися фізичною особою-підприємцем ОСОБА_14 ;

- згідно договору № 653 про надання послуг від 27.11.2019, укладеного відділом освіти Гадяцької РДА, послуги з шиномонтажу надавалися фізичною особою-підприємцем ОСОБА_15 ;

- згідно договору № 625 про надання послуг від 13.11.2019, укладеного відділом освіти Гадяцької РДА, послуги по поточному ремонту двигуна ПАЗ 32053-07, надавалися фізичною особою-підприємцем ОСОБА_16 ;

- згідно договору № 542 про надання послуг від 11.10.2019, укладеного відділом освіти Гадяцької РДА, послуги з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання, надавалися фізичною особою-підприємцем ОСОБА_17 ;

- згідно договору № 534 про надання послуг від 01.10.2019, укладеного відділом освіти Гадяцької РДА, послуги з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання, надавалися фізичною особою-підприємцем ОСОБА_18 .

Таким чином, він не має ніякого відношення до обслуговування шкільних автобусів та службового транспорту відділу освіту Гадяцької РДА, тому вважає, що поширена ОСОБА_1 інформація є недостовірною.

Крім того, ОСОБА_1 під час виступу, сказав: «У нас був такий екс-голова районної адміністрації, я йому і в очі казав: « ОСОБА_2 , і так далі.» Прийшов він ОСОБА_2 , я відповідаю за свої слова, а пішов свинею.», «...поки оце падло буде тут крутиться і одмивать ці гроші». Вказані висловлювання принизили мою честь та гідність, оскільки ці слова є образливими і принизливими з точки зору їх тлумачення та розуміння.

Також, фразою «...поки оце падло буде тут крутиться і одмивать ці гроші» відповідач знову звинуватив його у вчиненні злочину, хоча вказане звинувачення не грунтується на вироку суду, який набрав законної сили, тобто його провина не доведена, отже вказана інформація не відповідає дійсності, є недостовірною.

Окрім того, відповідачем на 50 сесії 7 скликання Гадяцької районної ради, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_2, та на пленарному засіданні 55 сесії 7 скликання Гадяцької районної ради, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_10, поширено відносно нього інформацію, яка є недостовірною, не відповідає дійсності та принижує його честь та гідність, чим завдано йому моральної шкоди. Висловлюючи вищезазначену інформацію відповідач жодним чином не підтвердив її фактичними даними, документами, взагалі не наводив жодних доказів правдивості своїх слів. Слова відповідача нічим не обґрунтовані та не підтверджені. Інформація, поширена відповідачем має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення ним загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, та являється такою, що, на його переконання, порушує його немайнові права. Позивач вважає, що вказана інформація не є оціночним судженням, тому обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача. Також, поширена відповідачем інформація щодо нього зменшила його соціальну оцінку в очах оточуючих, створила негативне враження та вплинула на оцінку його діяльності як учасника суспільних відносин. Вказане завдало шкоди його немайновим інтересам, а саме честі і гідності.

З цих підстав, просив суд визнати недостовірною та такою, що принижує його честь та гідність, поширену ОСОБА_1 на 50 сесії 7 скликання Гадяцької районної ради, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_2, та на пленарному засіданні 55 сесії 7 скликання Гадяцької районної ради, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_10, інформацію, а саме: «...Кошти шукать нада в ОСОБА_2 , який створив, сьогодні просто створює, значить, створив 54 фірми-фізичних осіб, і просто миються гроші...», « Будинок ОСОБА_10 куплений сьогодні, рада була та сім`я. За ті кошти (2 800) можна було купить 5 будинків, 5 будинків дитячого. Ну туди включено магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » через підставну особу поставив питання і так дальше ... Голова кругом іде в ОСОБА_2 : скільки поцупить ще грошей. ... скільки пісочку потягли, на міліони коштів потягли...», «...Це ОСОБА_2 , який відкрив 55 фірм-фізичних осіб, які розташовуються частково на території «Автопарку», там до 50 тих фірм, і він являється виконавцем... До чого дойшов, він сьогодні зробив СТО, шоб обслуговувать ці машини - автобуси дитячі, що підвозять дітей до навчальних закладів, і так далі...», «...Прийшов він ОСОБА_2 , я відповідаю за свої слова, а пішов свинею.», «...поки оце падло буде тут крутиться і одмивать ці гроші..». Зобов`язати ОСОБА_1 спростувати поширену ним на 50 сесії 7 скликання Гадяцької районної ради, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на пленарному засіданні 55 сесії 7 скликання Гадяцької районної ради, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_10, недостовірну інформацію, повідомивши про ухвалене судове рішення шляхом публічного зачитування його резолютивної частини з трибуни Гадяцької районної ради на найближчій, після набрання судовим рішенням по справі законної сили, сесії Гадяцької районної ради. Стягнути з ОСОБА_1 на його користь моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 50 000 грн та судові витрати в сумі 13783,60 грн, з яких 3 783,60 грн - за оплату судового збору, 10 000 грн - витрати за надання правової допомоги.

Відповідач ОСОБА_1 надіслав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивача не визнав. Посилаючись на ч.2, ч.3 ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

З огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб, інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки таких осіб, є більш ширшими ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина.

Публічна особа, повинна бути готовою до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, до прискіпливої уваги суспільства та підвищеної зацікавленості до його діяльності та/або особистого життя тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу. Така критика може лунати і після завершення кар`єри. Інформація, спростування якої вимагає позивач, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей та є оціночним судженням, тому не підлягає спростуванню.

Його виступ містить критику позивача. Така критика може підлягати обговоренню. Твердження про те, що поширена інформація порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача є безпідставними, оскільки розповсюджена інформація є оціночним висловлюванням, яка хоч і є неприємною для позивача, однак не виходить за рамки суспільної моралі. Критика була висловлена, керуючись його внутрішнім переконанням при позивачеві.

Інформацію висловлено у формі, яка не принижує гідність, честь чи ділову репутацію. Потрібно врахувати, що позивач потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики. Така критика неодноразово висловлювалась на шпальтах газет громадськістю в 2019-2020 роках. Зазначені оціночні судження, думки та переконання не є предметом судового захисту, оскільки є вираженням його суб`єктивної думки й поглядів.

У свою чергу, позивач міг спростувати «недостовірну інформацію», виступивши на сесії, але цього не зробив. Позов не містить доказів про порушення особистих немайнових прав, які перелічені у заяві. Поширена інформація не була висловлена в брутальній чи принизливій формі. Він не мав на меті образити позивача, як людину. Критикувалась його діяльність і наслідки діяльності, також не мав наміру завдати шкоди особистим немайновим правам позивача. Висловлення критики за своїм особистим переконанням не може призвести до примушування людини (в судовому порядку) змінити свої внутрішні переконання. Це є втручанням у свободу слова та виявлення поглядів, що гарантовано Конституцією України та ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З цих підстав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

10.08.2020 позивачем подана заява про збільшення позовних вимог, в якій він просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 100 000,00 грн, з тих підстав, що на другому пленарному засіданні 57 сесії Гадяцької районної ради 7 скликання, яке відбулося 10.07.2020 ОСОБА_1 знову допустив образливі висловлювання в його бік та поширив про нього недостовірну інформацію, яка принижує честь та гідність позивача. Зокрема були вислови наступного змісту: «ставе ОСОБА_2 цю людину, якою можна маніпулювати, щоб зайти в цю структуру (9 млн. на тендері стає на виграш - у них вже слина котиться, не тільки в нього, а й у мене)», «це людина, яка розвалила район», «скрізь камери стоять по всьому місту, поставлені підставними особами з фірми ОСОБА_2 », «знаю одне, що людина ніколи не піде на співпрацю з отакими бондюгами, як ОСОБА_2 », «якщо ОСОБА_2 залізе до ОСОБА_20 і він буде йому обязан, то ця людина розтрощить цю больницю до конца», «за свої 32 роки правління колгоспу я сьогодні не пам`ятаю, щоб такий прохіндяй, який розгромив всі державні структури, ніхто нічого доказати не може з оцією бідностю, де люди поставлені в таку позу, що кожна людина...», «тут більше питання стоїть, що бондюга залазить і всі ми розуміємо, ну Гадяч увесь гуде, ще такого ще не було...».

Виступ депутата районної ради ОСОБА_1 був присвячений призначенню на посаду директора КНП «Гадяцька ЦРЛ». Під час виступу лунали фрази про те, що ОСОБА_21 «ставить» на вказану посаду свою людину з метою розкрадання бюджетних коштів. Вказану інформацію позивач вважає недостовірною та такою, що принижує його честь та гідність. Зазначає, що не має ніякого відношення до кандидатів на посади директора КНП «Гадяцька ЦРЛ» та тим більше жодного впливу на учасників конкурсної комісії, яка утворена з даною метою. Всі вислови ОСОБА_1 з даного приводу є надуманими та пролунали в публічному місці з наміром продовжити очерніння його особи в очах депутатів Гадяцької районної ради та інших мешканців Гадяцького району. Така тривала та усталена поведінка ОСОБА_1 постійно завдає йому моральних страждань, у зв`язку з чим він вважає за необхідне збільшити розмір моральної шкоди, яка йому завдана до 100 000,00 грн.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Від його представника адвоката Жаги Е. Г. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його відсутності, як представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Статтею 34 Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом статей 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Згідно ч. 4 ст. 30 Закону «Про статус депутатів місцевих рад», депутати місцевих рад не несуть відповідальності за виступ на засідання ради та її органів, за винятком відповідальності за образу чи наклеп.

Судом встановлено, що депутат Гадяцької районної ради ОСОБА_1 на 50 сесії 7 скликання Гадяцької районної ради, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_2, під час виступу, на першому пленарному засіданні 55 сесії 7 скликання Гадяцької районної ради, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_10, другому пленарному засіданні 57 сесії Гадяцької районної ради 7 скликання, яке відбулося 10.07.2020, висловлювався в адресу позивача, який на той час займав посаду голови райдержадміністрації, та піддавав його діяльність критиці.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова № 1) судам роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Частинами 1, 4, 7 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У зв`язку з внесенням з 27.03.2014 змін до Цивільного кодексу України, зокрема до статті 277, принцип презумпції добропорядності (частину 3) було скасовано, а тому доказування позивачем обґрунтованості свого позову, а саме поширення недостовірності інформації відповідачем має відбуватися у загальному порядку.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» значиться, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17.

28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії» Європейський суд із прав людини наголосив, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, враховуючи висновок Європейського суду з прав людини, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Позивач ОСОБА_2 , на час виступів відповідача, обіймав посаду голови Гадяцької районної державної адміністрації Полтавської області, а отже був публічною особою, у зв`язку з чим повинен був бути готовим до наявності критики з боку громадськості, його особистої поведінки, висловлювань, результатів роботи.

За роз`ясненнями п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02. 2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при поширенні недостовірної інформації стосовно публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Кабінету Міністрів України, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

У вказаній резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також, усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Так, одним з елементів юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є зокрема - поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача.

Відносно висловлювань депутатом районної ради, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з позовних вимог, позивач просить суд: визнати недостовірною, такою, що принижує його честь та гідність, поширену ОСОБА_1 на 50 сесії 7 скликання Гадяцької районної ради, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_2, та на пленарному засіданні 55 сесії 7 скликання Гадяцької районної ради, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_10, інформацію, а саме: «...Кошти шукать нада в ОСОБА_2 , який створив, сьогодні просто створює, значить, створив 54 фірми-фізичних особ, і просто миються гроші...», « Будинок ОСОБА_10 куплений сьогодні, рада була та сім`я. За ті кошти (2 800) можна було купить 5 будинків, 5 будинків дитячого. Ну туди включено магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » через підставну особу поставив питання і так дальше ... Голова кругом іде в ОСОБА_2 : скільки поцупить ще грошей. ... скільки пісочку потягли, на міліони коштів потягли...», «...Це ОСОБА_2 , який відкрив 55 фірм-фізичних осіб, які розташовуються частково на території «Автопарку», там до 50 тих фірм, і він являється виконавцем... До чого дойшов, він сьогодні зробив СТО, шоб обслуговувать ці машини - автобуси дитячі, що підвозять дітей до навчальних закладів, і так далі...», «...Прийшов він ОСОБА_2 , я відповідаю за свої слова, а пішов свинею.», «...поки оце падло буде тут крутиться і одмивать ці гроші..». Зобов`язати ОСОБА_1 спростувати поширену ним на 50 сесії 7 скликання Гадяцької районної ради, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на пленарному засіданні 55 сесії 7 рикання Гадяцької районної ради, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_10, недостовірну інформацію, повідомивши про ухвалене судове рішення шляхом публічного зачитування його резолютивної частини з трибуни Гадяцької районної ради на найближчій, після набрання судовим рішенням по справі законної сили, сесії Гадяцької районної ради.

Дослідивши висловлення відповідача ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що використані мовно-стилістичні засоби його висловів не свідчать про те, що ці вислови є фактичними твердженнями.

Таким чином, інформація, яку він висловив, не була фактичним твердженням, а лише його судженням, яке у нього склалось, у тому числі, через публікації у пресі, які відповідач надав суду, зокрема у газеті «Базар Медіа» НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_5, НОМЕР_5 від ІНФОРМАЦІЯ_6, НОМЕР_6 від ІНФОРМАЦІЯ_7, НОМЕР_7 від ІНФОРМАЦІЯ_8, НОМЕР_8 від ІНФОРМАЦІЯ_9 і про вказану інформацію, він говорив як про депутатський запит до правоохоронних органів, яку необхідно перевірити.

Окрім того, згідно повідомлення Гадяцького відділу поліції №1461/115/119/01-2020 від 20.02.2020, від ОСОБА_1 надходило звернення до Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області щодо можливих протиправних дій окремих посадових осіб Гадяцької районної адміністрації в особі ОСОБА_2 , яке було зареєстроване до Єдиного обліку Гадяцького відділу поліції про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №5235 від 23.10.2019.

Щодо висловів ОСОБА_1 на пленарному засіданні 55 сесії 7 скликання Гадяцької районної ради від ІНФОРМАЦІЯ_10, а саме: «Це ОСОБА_2 , який відкрив 55 фірм-фізичних осіб, які розташовуються частково на території «Автопарку», там до 50 тих фірм, і він являється виконавцем... До чого дойшов, він сьогодні зробив СТО, шоб обслуговувать ці машини - автобуси дитячі, що підвозять дітей до навчальних закладів, і так далі.»,- суд приходить до висновку, що ці вислови не є фактичними твердженнями, оскільки у вислові йдеться про «55 фірм-фізичних осіб», а не однієї фізичної особи - підприємця, саме ОСОБА_2 , що є лише судженням відповідача, які позивач асоціює з собою.

Висловлювання ОСОБА_1 під час його виступу на пленарному засіданні 57 сесії Гадяцької районної ради 7 скликання, яке відбулось 10.07.2020, щодо призначення на посаду директора КНП «Гадяцька ЦРЛ» також, суд вважає лише особистим судженням відповідача, тоді як позивач переформатував сказані відповідачем слова, задля надання їм більш негативного змісту та стосуються його особисто.

Так, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов.

Таким чином, вжиті вислови відповідача у його виступах не є викладеннями певних фактів, оскільки не містять ознак об`єктивної дійсності, а лише відображають його власне припущення щодо висвітлених ним подій.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вислови відповідача є оціночними судженнями.

Районним депутатом Гадяцької районної ради Грицаном М.І. на вищевказаних пленарних засіданнях було висловлено свою думку щодо подій, які відбуваються в районі та викликають у суспільства інтерес щодо діяльності позивача, а тому така інформація не підлягає спростуванню.

Європейський суд з прав людини 2 червня 2016 року ухвалив рішення у справі N61561/08 "Інститут економічних реформ проти України", де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес.

У зазначеному рішення суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції.

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів.

У справі "Дюльдін і Кіслов проти Росії" N ЄСПЛ зазначив: "37. Суд знову повторює, що свобода вираження являє собою одну з найважливіших основ демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу. Відповідно до частини другої статті 10 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), вона стосується не лише "інформації" або "ідей", які сприймаються схвально або вважаються необразливими, або не викликають інтересу, алей тих, що ображають, шокують або непокоять. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та свободи поглядів, без яких не існує "демократичного суспільства".

Окрім того, як вже зазначалось вище, частиною 4 ст. 30 Закону «Про статус депутатів місцевих рад», депутати місцевих рад не несуть відповідальності за виступ на засіданні ради та її органів, за винятком відповідальності за образу чи наклеп.

Позивач, в силу ч.1 ст. 277 ЦК України, мав право на відповідь щодо висловів ОСОБА_1 , але цим правом не скористався.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 щодо визнання недостовірною, такою, що принижує його честь та гідність поширену ОСОБА_1 інформацію у його виступах на 50 сесії 7 скликання Гадяцької районної ради від 16.08.2019, на пленарному засіданні 55 сесії 7 скликання Гадяцької районної ради від 24.12.2019 та на пленарному засіданні 57 сесії 7 скликання Гадяцької районної ради від 10.07.2020 не підлягають до задоволення.

Оскільки позовні вимоги щодо зобов`язання ОСОБА_1 спростувати недостовірну інформацію є взаємопов`язаними з вимогами про захист честі та гідності, визнання недостовірною інформацію, за наведених обставин, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Разом з тим, суд вважає, що висловлювання ОСОБА_1 на пленарному засіданні 55 сесії 7 скликання Гадяцької районної ради, яка відбулась 24.12.2019, а саме «…Прийшов він Льохою, я відповідаю за свої слова, а пішов свинею.», «...поки оце падло буде тут крутиться …» є образливими, які принижують гідність та честь позивача, за що на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до п.27 Пленуму Верховного Суду України від 27. 02. 2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі.

Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5).

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» постановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження заподіяння моральної шкоди та заявленого її розміру, тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову у позові в цілому.

На підставі ст.141 ЦПК України, а також враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, суд залишає за позивачем понесені ним судові витрати.

Керуючись статтями 201, 277, 297, 299 ЦК України, статтями 11, 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-268 ЦПК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», суд,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2021 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дати складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Відомості, що не проголошуються:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Головуючий Л. І. Тищенко