ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2993/19Головуючий у 1-й інстанції Марціцка І.Б.
Провадження № 22-ц/817/76/21 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2020 року, постановлене суддею Марціцкою І.Б. у цивільній справі № 606/2993/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року АТ КБ Приватбанк звернулося до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що згідно укладеного договору № б/н від 24 лютого 2011 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок порушення ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором щодо повернення кредитних коштів станом на 31 серпня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 83 016, 13 грн, з яких: 4 095, 91 грн заборгованість за кредитом; 74 290, 88 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; 200 грн заборгованість за пенею та комісією; 500 грн штраф (фіксована частина) та 3 929, 34 грн штраф (процентна складова).

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приватбанк заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.02.2011 року в сумі 4 095, 91 грн та 1 921 грн сплаченого судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ Приватбанк просить скасувати рішення суду в частині відмови в стягненні заборгованості за процентами та штрафами, вважаючи його в цій частині прийнятим без всебічного дослідження обставин справи, без надання належної оцінки доказам, з порушенням норм матеріального і процесуального права та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ненадання належної правової оцінки факту ознайомлення відповідача під час підписання Анкети-заяви та погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, а також - обов`язку самостійного ознайомлення на офіційному сайті Банку зі всіма змінами до Умов та Правил, Тарифів.

Звертає увагу й на неврахування судом факту особистого підписання відповідачем Довідки від 16.11.2011 року про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, в якій зазначено: базову відсоткову ставку за користування кредитом (2,5 % на місяць); розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості; розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме (500грн + 5% від суми позову); розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо, а також факту зазначенення в кінці довідки про ознайомлення її з фінансовими умовами надання кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів.

Зауважує, що відсоткова ставка в розмірі 2,5 % на місяць, яка була зазначена в Довідці про умови кредитування при укладанні договору відповідає тій, що зазначена й в Тарифах банку.

Наголошує, що відповідач після отримання картки здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, здійснювала частково погашення заборгованості за кредитним договором, а також зверталася до Банку з метою перевипуску карти. При цьому, розрахунок заборгованості нею не оскаржувався.

Вважає безпідставним посилання суду в своєму рішенні на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 3 липня 2019 року в справі № 3427180/17, оскільки Банком до суду було надано конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач при підписанні анкети-заяви та укладенні договору, разом із наказом про її затвердження. Підписавши анкету-заяву та тарифи банку із зазначеною процентною ставкою, позичальник ознайомилася та погодилася з викладеними в них основними умовами договору.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується позивачем лише в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та штрафами, то таке не підлягає перегляду в іншій частині (в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 24.02.2011 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву, за умовами якої остання бажає оформити на своє ім`я у ПАТ Приват Банк, правонаступником якого є АТ Приват Банк платіжну картку (а.с. 7).

У заяві зазначено, що ОСОБА_1 ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку й дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Разом з тим, дана заява не містить інформації ні про вид картки, яку бажала отримати відповідач, ні бажаного розміру кредитного ліміту. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

16.11.2011 року (через майже 9 місяців після підписання анкети-заяви) ОСОБА_1 підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду за договором SAMDN735, в якій зазначено: базову відсоткову ставку за користування кредитом (2,5 % на міс.); розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості; розмір штрафів при порушенні термінів платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме (500 грн + 5% від суми позову); розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо. В кінці довідки зазначено: З фінансовими умовами надання кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена (а.с. 8).

Копії кредитного договору з номером SAMDN735, що зазначений у Довідці про умови кредитування, матеріали справи не містять.

На підтвердження факту укладення кредитного договору на підставі анкети-заяви Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 9-32) .

За розрахунком позивача станом на 31.08.2019 року у відповідача перед Банком наявна заборгованість за кредитним довогом б/н від 24.02.2011 року на загальну суму 83 016, 13 грн, яка складається з: 4 095, 91 грн - заборгованість за кредитом; 74 290, 88 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 200, 00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500, 00 грн - штраф (фіксована частина), 3 929, 34 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 5-6).

Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ ПриватБанк не повернуті, однак сторонами не погоджено стягнення відсотків, пені та штрафу за кредитним договором.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, як таким, що відповідає вимогам закону й зробленим на підставі наявних у справі доказів.

Беручи до уваги відсутність у матеріалах справи належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що саме долучені до матеріалів справи Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг розуміла відповідач ОСОБА_1 , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету від 24.02.2011 року, а також відсутність у самій заяві-анкеті умов щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), нарахування яких містить доданий позивачем розрахунок, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про недоведеність позивачем факту укладення договору приєднання та, як наслідок про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за процентами, штрафами та пенею.

При цьому, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України вірним є посилання суду першої інстанції у своєму рішенні й на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, як такі, що стосуються аналогічних правовідносин, що й у даній справі.

Доводи апеляційної скарги в частині неврахування й ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки наявній у матеріалах справи довідці про умови кредитування, яка містить інформацію, як щодо розміру процентів за користування кредитними коштами, так і щодо розмірів штрафних санкцій (пені та штрафів), підписаної особисто відповідачем, як доказу укладення між сторонами договору приєднання, колегія суддів відхиляє, оскільки, як вбачається зі змісту наданої довідки (а.с. 8) така стосується договору з конкретним номером SAMDN 735 та датою - від 16.11.2011 року, в той час як підписана відповідачем ОСОБА_1 анкета-заява, яка є підставою заявленого Банком позову в даній справі, не містить жодного номера договору і датою її підписання є 24.02.2011 року (така підписана більш як на 8 місяців раніше від вищезгаданої довідки). За обставин відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, а також пені та штрафу, надана позивачем копія довідки про умови кредитування від 16.11.2011 року не дає підстав вважати, що сторонами при укладенні договору, номер і дата якого в довідці не співпадає з номером і датою, зазначеними в анкеті-заяві, досягнуто домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами, а також пені та штрафу у розмірах, на яких наполягає банк.

Крім цього, з поданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що процентна ставка, яка застосовувалась позивачем до простроченої заборгованості за кредитом становила в різні періоди 30,00%, 34,80%, 43,20% річних, в той час, як процентна ставка, зазначена у вищезгаданій довідці та в долучених позивачем Умовах і Правилах надання банківських послуг і Тарифах банку складає 2,5 % на місяць (тобто 30 % річних). З урахуванням того, що ні долучені позивачем Умови і Правила надання банківських послуг, ні довідка про умови кредитування не можуть вважатися складовою частиною укладеного між сторонами договору, а анкета-заява не містить відомостей про погодження між сторонами справи розміру процентів, безпідставним на думку колегії суддів є нарахування Банком останніх у різні періоди в розмірах 30,00%, 34,80%, 43,20% річних.

Також, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщенні на сайті https//privatbank.ua/terms/, на які посилається позивач, як на частину укладеного між сторонами договору приєднання, містять інформацію відносно 4 видів кредитних карт («Універсальна 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold»), в той час, як в анкеті-заяві відсутня інформація, який саме вид карти Універсальна був виданий відповідачу. За вказаних обставин, нарахування Банком процентів і штрафних санкцій позивачу, передбачених саме для карти «Універсальна 55 днів пільгового періоду», не можна визнати обґрунтованим.

Окрім цього, з долученої позивачем до матеріалів справи довідки (а.с. 59), вбачається, що строк дії виданих на підставі укладеного з відповідачем кредитного договору № б/н двох карток, закінчився відповідно у жовтні 2015 року та у квітні 2016 року. Разом із тим, як вбачається з долученого позивачем розрахунку заборгованості, проценти за користування кредитними коштами позивачем нараховані аж до 31.08.2019 року. Нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування, що в даному випадку відповідає кінцевому строку дії картки (тобто, починаючи з травня 2016 року) колегія суддів вважає безпідставним, оскільки право кредитора на отримання гарантій належного зобов`язання поза межами строку дії договору врегульоване положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, з приводу чого відповідні вимоги позивачем у даній справі не заявлялися. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2019 року в справі № 175/4753/15-ц.

Відхиляє колегія суддів і доводи апелянта в частині безпідставності врахування судом у своєму рішенні висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 3 липня 2019 року в справі № 342/180/17, з посиланням на те, що Банком до суду було надано конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач при підписанні анкети-заяви та укладенні договору, разом із наказом про її затвердження, оскільки саме по собі посилання в долучених Умовах і Правилах на наказ від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с 9), ні сам наказ (а.с. 78), зміст якого не містить повного тексту таких Умов і Правил, а лише відповідне посилання, не може вважатися ні належним доказом існування на час підписання анкети-заяви відповідачем Умов і Правил саме в долученій позивачем редакції, ні доказом ознайомлення відповідача з такими Умовами та Правилами.

Підлягають відхиленню й доводи апеляційної скарги в частині ненадання судом належної правової оцінки фактам: здійснення відповідачем після отримання картки дій щодо проведення її активації; користування карткою; отримання кредитних коштів з власної ініціативи; здійснення часткового погашення заборгованості за кредитним договором; звернення до Банку з метою перевипуску карти та відсутності заперечень щодо наданого банком розрахунку заборгованості, оскільки задовольнивши позовні вимоги частково й стягнувши з відповідача в користь позивача тіло кредиту судом відповідно було враховано ряд фактів, на які посилається позивач (здійснення відповідачем активації картки, зняття з неї коштів, користування карткою), з приводу чого за відсутності апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції не може надаватися відповідна правова оцінка рішенню суду в цій частині. Разом із тим, факти здійснення часткового погашення заборгованості за кредитним договором; звернення відповідача до Банку з метою перевипуску карти та відсутності заперечень щодо наданого банком розрахунку заборгованості, на думку колегії суддів, не можуть свідчити ні про ознайомлення відповідача з розміром процентів і штрафних санкцій, що нараховувались позивачем, ні про визнання нею розміру боргу, оскільки, як вбачається з долученої позивачем виписки за договором № б/н, укладеним з ОСОБА_1 (а.с. 54-57), після поповнення останньою картки, зарахування будь-яких платежів на виконання умов договору в частині стягнення процентів, комісій страхових платежів, відсотків тощо проводилося з ініціативи безпосередньо позивача, який не надав доказів ознайомлення відповідача з такими зарахуваннями. В той час, відсутність у матеріалах справи заперечень відповідача щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості не є автоматично доказом визнання відповідачем даного позову, а тому не звільняє позивача від доказування розміру заборгованості належними, допустимими та достатніми доказами.

Відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги позивача в частині безпідставного неврахування судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11 вересня 2019 року в справі № 153/1334/16-ц, від 04.12.2019 року в справі № 750/6058/17-ц та від 26.02.2020 року в справі № 355/1091/17, з яких вбачається, що факт підписання заяви-анкети складає договір між сторонами, з умовами якого сторона відповідача ознайомлена, оскільки пріоритет в застосуванні над висновками Касаційного цивільного суду мають саме висновки Великої Палати Верховного Суду (зокрема, викладені у постанові від 03.07.2019 року за результатами розгляду справи № 342/180/17), які з урахуванням положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України судом першої інстанції вірно взято до уваги при розгляді даної справи, правовідносини в якій є подібними.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги АТ Приват Банк та залишення рішення суду без змін.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно вимог п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України до числа малозначних закон відносить, у тому числі справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи категорію даної справи, яка відноситься до малозначних, така касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 19 ч. 6 п. 1; 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 2, ч. 3 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду від 26 серпня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Дата складання повного судового рішення 05 січня 2021 року.

Головуючий

Судді