ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
19 жовтня 2021 року м. Херсон
провадження № 22-з/819/113/21
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,
суддів: Склярської І.В.,
секретар Савицька А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, за апеляційною скаргою Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08 квітня 2021 року,
08 квітня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області постановив у зазначеній справі рішення, на яке 09 липня 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» подав апеляційну скаргу.
Постановою Херсонського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» частково задоволено, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08 квітня 2021 року змінено у мотивувальній частині з викладенням її в редакції постанови суду апеляційної інстанції. В решті частині це ж рішення суду залишено без змін.
16 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, зазначивши, що судом під час апеляційного розгляду не вирішено питання про понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 850,50 грн.
У підтвердження понесених судових витрат ОСОБА_1 послався на акт-опис виконаних робіт № 42 від 16 вересня 2021 року на суму 9 850,50 грн з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання професійної правничої допомоги у зв`язку із розглядом цієї цивільної справи у апеляційному суді.
У письмовому запереченні на заяву про ухвалення додаткового рішення Концерн «Міські теплові мережі» просив відмовити у стягненні заявленої ОСОБА_1 суми з відшкодування судових витрат на правничу допомогу з підстав їх необґрунтованості та неспівмірності розміру витрат зі складністю справи та часом, витраченими адвокатом на виконання відповідних робіт.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах питання, що підлягає судовому розгляду, колегія суддів зробила висновок про те, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовано статтею 141 ЦПК України, відповідно до частини восьмої якої розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Оскільки про стягнення з позивача судових витрат, які ОСОБА_1 поніс та планував понести у зв`язку із розглядом апеляційної скарги, він заявив в поданому відзиві на апеляційну скаргу, додавши до нього орієнтовний (попередній) розрахунок суми судових витрат у розмірі 14 228,50 грн та протягом п`яти днів після ухвалення апеляційним судом постанови подав докази у підтвердження понесених витрат, заявивши до стягнення 9 850,50 грн, колегія суддів вважає, що підстави для залишення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення без розгляду відсутні, тому порушене заявником питання підлягає вирішенню у порядку, визначеному статтею 270 ЦПК України, пунктом четвертим частини першої якої передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови у задоволенні позову- на позивача (пункт другий частини другої статті 141 ЦПК України).
Згідно із частиною третьою статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Порядок та умови розподілу судових витрат на правничу допомогу регулює стаття 137 ЦПК України, відповідно до положень якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до наявної в матеріалах справи довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М. 19 серпня 2019 року, а також укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Старюком В.А. 20 травня 2020 року договору про надання правової допомоги, ОСОБА_2 здійснює представництво інтересів ОСОБА_1 , в тому числі у судових органах (а.с. 59,60).
Із матеріалів справи вбачається, що заперечення на клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження від 19 липня 2021 року, повідомлення про відсутність матеріалів у електронній справі від 19 липня 2021 року та відзив на апеляційну скаргу від 09.09.2021 року, які підписані ОСОБА_1 , складені адвокатом Старюком В.А. (а.с. 125-126, 129-132, 162-168)
Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, якою врегульовано питання витрат на професійну правничу допомогу, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Позивач 05 жовтня 2021 року засобами поштового зв`язку подав суду апеляційної інстанції письмове заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення та просив відмовити у стягненні заявленої ОСОБА_1 суми з відшкодування судових витрат на правничу допомогу з тих підстав, що вчинені його представником дії та їх вартість не містять достатнього обґрунтування заявлених сум, а складаються лише з отриманої консультації та четверті витрат на підготовку документів, зокрема, виготовлення заперечень на клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження, консультування щодо подання апеляційної скарги та роздруківки копії відзиву на апеляційну скаргу. Вважає, що розмір понесених витрат не можуть перевищувати 2 500 грн.
Так, позивач звернув увагу суду на те, що надана адвокатом робота зі складання повідомлення про відсутність матеріалів у електронній справі не є роботою з надання правничої допомоги, не стосується предмета спору, а тому вказана за надану роботу сума є необґрунтованою. Також вважає необґрунтованою визначену відповідачем суму за вчинені адвокатом дії з дослідження та аналізу апеляційної скарги - 1 094,50 грн, оскільки він здійснював представництво інтересів відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції та йому відомо суть порушеного спору, що свідчить про відсутність необхідності у витраті додаткового часу для дослідження і аналізу апеляційної скарги. З цих же підстав ставить під сумнів витрачений адвокатом час на підготовку відзиву на апеляційну скаргу, зміст якого відповідає змісту відзиву, поданому в суді першої інстанції, і який не містить нових доказів та обґрунтувань позиції відповідача, що свідчить про витрачення значно меншого часу, ніж заявлено на його складання.
Заявлені представником відповідача дії на підготовку та складання заяви про ухвалення додаткового рішення вважає такими, що не стосуються суті розглянутого спору, а тому також задоволенню не підлягають.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Наведена норма матеріального права свідчить про те, що вартість винагороди адвоката визначається за домовленістю сторін, а не законом.
Співмірність цієї винагороди із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт тощо перевіряється судом, який розглядає справу, за клопотанням іншої сторони щодо розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін на професійну правничу допомогу законом не встановлений.
Колегія суддів погоджується із викладеними позивачем запереченнями щодо обсягу робіт та затраченого на їх виконання часу, зокрема, зі складення відзиву на апеляційну скаргу, зміст якого відповідає змісту поданого в суді першої інстанції відзиву на позовну заяву, що свідчить про неспівмірність цієї винагороди із часом, витраченим адвокатом на підготовку відзиву на апеляційну скаргу, а також складністю та ефективністю виконаних адвокатом робіт.
Заявлений адвокатом час на підготовку та складання заяви про ухвалення додаткового рішення, на думку колегії суддів, не відповідає обсягу та складності виконаної ним роботи, так як аналіз змісту відповідної заяви свідчить про те, що по своїй суті ця заява не носить характеру надання позивачу правничої допомоги, а містить посилання на перелік наданих адвокатом послуг, інформацію щодо їх вартості та обґрунтування необхідності при вирішенні спору, що виник між сторонами, в той час, як викладення наведених мотивів та обставин не потребує глибокого аналізу з метою досягнення мети, яку ставить перед собою заявник: переконати суд у наявності підстав для покладення на позивача судових витрат відповідача у разі відмови у задоволенні позову.
Натомість заява про ухвалення додаткового рішення не містить належного обґрунтування щодо наявності підстав вважати, що докази на підтвердження понесених чи таких, що будуть понесені відповідачем в процесі перегляду справи в апеляційному порядку витрат, сторона відповідача не надала суду апеляційної інстанції у визначені частиною восьмою статті 141 ЦПК України строки з поважних причин, адже ухвалення рішення про судові витрати в порядку, визначеному статтею 246 ЦПК України, допускається за умови, що сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.
Недотримання зазначеного правила та надання адвокатом послуг із складання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу після ухвалення судового рішення по суті спору чи перегляду справи в апеляційному порядку із визначеною вартістю цієї послуги в 3 153 грн дає позивачеві обґрунтоване право вважати ці витрати недоречними, лишніми та такими, що не підлягають розподілу між сторонами.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність встановлених законом підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, до 3 000 грн, а тому заява відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивача витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 137, 141, 270 ЦПК України, суд
Заяву ОСОБА_1 частково задовольнити.
Ухвалити у справі додаткове судове рішення.
Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі», яке знаходиться в м.Запоріжжі, вул. Гвардійська, 137, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 32121458, на користь ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000грн (три тисячі гривень).
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Головуючий Л.В. Пузанова
Судді: І.В. Склярська
Т.Г. Чорна
Суддя Л.В. Пузанова
Виправленому «2020» на «2021» вірити
Суддя Л. В. Пузанова