У Х В А Л А

іменем України

09 листопада 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Орєхова О.І.,

за участю секретаря - Сокур О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа», старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби у м. Біла Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Герасименко Юлія Олегівна, на дії державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, заінтересовані особи: комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа», старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби у м. Біла Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Герасименко Юлія Олегівна, на дії державного виконавця, обґрунтовуючи наступним.

На виконанні у відділі ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження ВП № 62372148 від 19.06.2020 року щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (далі - Заявник) заборгованості за опалення та підігрів води, згідно з судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в справі № 357/13980/16-ц від 13.01.2017 року.

У рамках даного виконавчого провадження було винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку (ах) - Заявника (боржника). В АТ «КБ «ПриватБанк» у Заявника відкрито для соціальних виплат - картка/рахунок №: НОМЕР_1 , однак як стало відомо, зазначена картка заблокована. Заявник вважає, що державним виконавцем не було отримано інформацію з банку щодо цільового призначення виявленого у боржника рахунку у АТ «КБ «ПриватБанк» та винесено постанову про арешт коштів боржника, яка порушує його права, оскільки, наклавши арешт на даний рахунок, Заявника фактично було позбавлено можливості отримувати соціальну допомогу по інвалідності, що в результаті призвело до неможливості харчуватись, одягатись, лікуватись і т.д. Відповідно до довідок виданих AT КБ «Приватбанк» на рахунок Заявника надходять грошові кошти, які в графі «Деталі операції» ідентифікуються як «Виплати Соціального фонду/соц.виплата», відомостей про інші надходження коштів, крім соціальної допомоги у виписці по картковому рахунку Заявника не міститься. Заявник має тяжке захворювання, отримав важку закриту черепно-мозкову травму голови, внаслідок чого втратив працездатність та не має змоги забезпечити собі належний рівень життя.

30.08.2021 року Заявник звернувся з заявою до державного виконавця про зняття арешту з карткового рахунку на який кожного місяця зараховуються соціальні виплати по інвалідності, до якої ним були додані виписки за банківськими рахунками, з яких видно, що фактично зазначені рахунки мають цільове призначення - виплати соціальної допомоги. Однак, ДВС було відмовлено, одночасно повідомлено, що відсутні правові підстави для зняття арешту з карткового рахунку Заявника, арешт з карткового рахунку може бути знятий лише у судовому порядку. Крім того, державний виконавець не вжила жодного передбаченого законом заходу, спрямованого на виконання судового наказу від 13.01.2017 року протягом усього часу аж до накладення арешту на рахунки.

У зв`язку з чим Заявник не може отримати соціальну допомогу, яка являється єдиним джерелом його існування, також немає можливості оплачувати комунальні платежі та взагалі існувати, через накладення арешту у Заявника відсутні кошти на хліб, окрім того у зв`язку з його інвалідністю та хронічними хворобами він потребує коштів на постійне лікування.

Заявник не заперечує проти стягнення боргу, але накладення арешту на банківські рахунки, на які зараховується соціальна допомога п» інвалідності вважає незаконними діями, що порушують конституційні права Заявника.

Отже, постанова старшого державного виконавця Герасименко Ю.О. від 13.08.2021 р. року про арешт коштів боржника позбавила його права на розпорядження соціальною допомогою по інвалідності, тобто, старшим державним виконавцем Герасименко Ю.О. фактично звернено стягнення на 100 відсотків соціальної допомоги Заявника, що суперечить чинному законодавству.

Постанову про арешт коштів Боржника Заявник отримав у державного виконавця 20.09.2021 року.

Просив суд поновити строк на подання скарги, визнати дії старшого державного виконавця відділу ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Герасименко Ю.О. про арешт коштів боржника неправомірними, постанову старшого державного виконавця відділу ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Герасименко Ю.О. про арешт коштів боржника від 13.08.2021 р. скасувати, в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять від УСЗН Білоцерківської міської ради Київської області як соціальні виплати по інвалідності ОСОБА_1 , на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ "ПриватБанк", МФО 305299 (а. с. 1-4).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2021 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. (а. с. 19) та передані матеріали для розгляду.

Ухвалою судді від 01 жовтня 2021 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця. Прийнято до розгляду та відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 . Призначено розгляд скарги на 12 жовтня 2021 року. Витребувано у старшого державного виконавця належним чином завірену копію виконавчого провадження № 62372148 від 19.06.2020 року (а. с. 24-26).

12 жовтня 2021 року за вх. № 47630 судом отримані матеріали виконавчого провадження на виконання ухвали суду від 01.10.2021 року (а. с. 29, 30-42).

19 жовтня 2021 року за вх. № 48365 судом отримано пояснення від заінтересованої особи КП БМР «Білоцерківтепломережа», в яких просили відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 , обґрунтовуючи наступним.

Білоцерківським міськрайонним судом 13.01.2017 року було видано судовий наказ № 2-н/357/28/17 про стягнення з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та підігріву води в розмірі 9 393,79 грн.; 2 272,53 грн. - сума на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів; 307,62 грн. - три відсотки річних та витрати на оплату судового збору в сумі 689 грн., всього 12 662,94 грн.

Даний судовий наказ двічі пред`являвся КП БМР «БЦТМ» на виконання до відділу ДВС відповідно 13.04.2017 р. - був повернутий стягувачу без виконання за відсутністю майна для стягнення, та повторно пред`явлений 20.02.2019 р. і повернутий стягувачу без виконання за відсутністю майна, що вбачається з супровідних листів до ДВС за № 665 від 04.04.2017 р. та № 3 від 15.01.2019 р.

Станом на 01.03.2020 року вищевказаний виконавчий документ в добровільному порядку боржником не виконаний, про що свідчить розрахунковий лист абонента. Тому КП БМР «БЦТМ» 05.03.2020 року повторно пред`явлено судовий наказ на виконання до Білоцерківського міського відділу ДВС.

19.06.2020 р. державний виконавець БЦ MB ДВС відкрив виконавче провадження ВП 62372148, за судовим наказом № 2-н/357/28/17 від 13.01.2017 року та 13.08.2021 року виніс постанову про арешт коштів боржника, що вбачається з постанов державного виконавця.

Станом на 01.10.2021 р. сума заборгованості по особовому рахунку НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 складає 37 093,02 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Скаржник мотивує скаргу тим, що банківський рахунок, на який було накладено арешт був відкритий для виплати соціальної допомоги і не підлягає арешту. Постанову державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на момент винесення виконавцем постанови про арешт коштів боржником не було виконано. Оскільки рішення має майновий характер, то у виконавця були всі підстави для накладення арешту на кошти боржника на відкритих ним рахунках у банках.

Виписка Приватбанку від 08.09.2021 року, довідка за реквізитами видана АТ КБ «Приватбанк» від 27.08.2021 року не містять інформації про те, що рахунок підпадає під гриф спеціальний, на які забороняється накладати арешт, і не містить жодної інформації про те, що даний рахунок відкритий виключно для перерахування соціальних виплат боржника. Законом не передбачено обов`язок виконавця спочатку перевірити, які кошти знаходяться на рахунку і чи не є вони соціальною виплатою; крім того така попередня перевірка потягла б порушення ним строку винесення постанови про накладення арешту і порушила б права стягувача.

У винесеній постанові про арешт коштів боржника, копії якої було надіслано сторонам виконавчого провадження та на виконання до банківських та інших фінансових установ, виконавець вказав: - накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Тому, КП БМР «БЦТМ» заперечує проти задоволення скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними рішення (постанови) державного виконавця, так як вважає, що дії державного виконавця та винесена ним постанова про арешт коштів є законними і правомірними.

03 листопада 2021 року за вх. № 51261 судом отримано заперечення Відділу державної виконавчої служби у м. Біла Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в яких просили відмовити у задоволенні скарги на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у м. Біла Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Герасименко Юлії Олегівни, мотивуючи наступним.

У відділі державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження ВП № 62372148, з примусового виконання судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2-н/357/28/17 від 13.01.2017 р., про стягнення з ОСОБА_1 , на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» борг в сумі 12662,94 грн.

19.06.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам.

Боржником рішення не виконано. З метою забезпечення виконання рішення є необхідність у накладенні арешту на кошти боржника.

У відповідності до п.1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилучені (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно п. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчим документом звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно п. 8 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, на кошти та на інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитних установах-накладається арешт, про що виноситься відповідна постанова виконавця. У постанові про арешт коштів боржника зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт, поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

13.08.2021 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено сторонам.

В постанові про арешт коштів боржника зазначено, накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках , а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Законодавчо передбачено деякі обмеження щодо звернення стягнення та накладення арешту. Зокрема, забороняється здійснювати відповідні дії на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість; на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки»; на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із Законом.

Згідно довідки рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» не має відомостей, що поточний рахунок використовується виключно для зарахування цільових виплат.

Таким чином, державним виконавцем не порушено норми Закону України «Про виконавче провадження» при винесені постанови про арешт коштів боржника, так як з метою неупередженого ефективного, своєчасного та повного виконання виконавчого документа - здійснювались заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Розгляд справи неодноразово відкладався з різних підстав, останнього разу відкладено розгляд справи на 09.11.2021 року (а. с. 43).

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, 09.11.2021 року за вх. № 52209 судом отримано заява, в якій скаржник просив розглядати справу без його участі за наявними у справі матеріалами. Скаргу підтримує в повному обсязі та наполягає на її задоволені.

Заінтересовані особи комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» та старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби у м. Біла Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Герасименко Юлія Олегівна в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Так, в матеріалах справи свідчить клопотання від представника КП БМР «Білоцерківтепломережа», отримане судом 10.10.2021 року за вх. № 48357, в якому КП БМР «Білоцерківтепломережа» просили суд проводити розгляд справи за відсутності представника.

Згідно листа, отриманого судом з Відділу державної виконавчої служби у м. Біла Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що повістку отри отримано 13.10.2021 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Отже, учасники судового розгляду були повідомлені належним чином та завчасно про розгляд справи.

Частина 2 статті 450 ЦПК України передбачає, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки, учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали виконавчого провадження, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Встановлено, що ухвалою судді від 01.10.2021 року скаржнику ОСОБА_1 поновлено пропущений строк для звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця (а. с. 24-26).

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що Білоцерківським міськрайонним судом 13.01.2017 року було видано судовий наказ № 2-н/357/28/17 про стягнення з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та підігріву води в розмірі 9 393,79 грн.; 2 272,53 грн. - сума на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів; 307,62 грн. - три відсотки річних та витрати на оплату судового збору в сумі 689 грн., всього 12 662,94 грн. (а. с. 15).

19 червня 2020 року державний виконавець Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сліпченко Є.С. відкрито виконавче провадження ВП 62372148, за судовим наказом № 2-н/357/28/17 від 13.01.2017 року про стягнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та підігріву води в розмірі 9 393,79 грн.; 2 272,53 грн. - сума на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів; 307,62 грн. - три відсотки річних та витрати на оплату судового збору в сумі 689 грн., всього 12 662,94 грн. (а. с. 7).

13 серпня 2021 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у м. Біла Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Герасименко Юлією Олегівною від винесено постанову про арешт коштів боржника (а. с. 8).

Крім того, з матеріалів виконавчого провадження, які отримані на виконання ухвали судді від 01.10.2021 року державним виконавцем вчинялися інші дії у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 31-42).

Оскільки постанова старшого державного виконавця Герасименко Ю.О. від 13.08.2021 р. року про арешт коштів боржника позбавила його права на розпорядження соціальною допомогою по інвалідності, тобто, старшим державним виконавцем Герасименко Ю.О. фактично звернено стягнення на 100 відсотків соціальної допомоги Заявника, що суперечить чинному законодавству, просив звертаючись до суду з вказаною скаргою визнати такі дії неправовірними та скасувати постанову від 13.08.2021 р. року про арешт коштів боржника в частині накладення коштів, що надходять від УСЗН, як соціальні виплати.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність організації і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", скарги на, рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника відділу державної виконавчої служби, державних виконавців і посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласного, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, що стосуються виконання судових рішень, подаються до суду, який видав виконавчий документ.

У відповідності до ч. 1 та ч.4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження до суду; рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС також передбачено частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Встановлено, що виконавче провадження № 62372148 знаходиться на виконанні у Білоцерківському міському відділі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Згідно із ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частинами 1-3 ст. 56 Закону № 1404-VIII визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника; постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Положеннями ч. 1 та ч. 6 ст. 48 Закону № 1404-VIII закріплено, шо звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно п. 8 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, на кошти та на інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитних установах-накладається арешт, про що виноситься відповідна постанова виконавця. У постанові про арешт коштів боржника зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт, поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

13.08.2021 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено сторонам.

В постанові про арешт коштів боржника зазначено, накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках , а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Законодавчо передбачено деякі обмеження щодо звернення стягнення та накладення арешту. Зокрема, забороняється здійснювати відповідні дії на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість; на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки»; на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Також згідно ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на такі виплати:

1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника;

2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням;

3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних;

4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю;

5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами;

6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини;

7) допомогу при усиновленні дитини;

8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування;

9) допомогу на дітей одиноким матерям;

10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом;

11) допомогу на лікування;

12) допомогу на поховання;

13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення;

14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

2. Стягнення не здійснюється також із сум:

1) неоподатковуваного розміру матеріальної допомоги;

2) грошової компенсації за видане обмундирування і натуральне постачання;

3) вихідної допомоги в разі звільнення (виходу у відставку) з військової служби, служби в поліції та Державної кримінально-виконавчої служби України, а також грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та в інших випадках, передбачених законом;

4) одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві;

5) грошової допомоги, пов`язаної з безоплатним забезпеченням протезування (ортезування) учасника антитерористичної операції, учасника здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, які втратили функціональні можливості кінцівок, благодійної допомоги, отриманої зазначеними особами, незалежно від її розміру та джерела походження.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із Законом.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що скаржник звертався до державної виконавчої служби з заявою про зняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 37) та додавав Довідку з ПриватБанку (а. с. 38), однак останньому було відмовлено в зазначеному, про що свідчить лист Відділу ДВС від 03.09.2021 року (а. с. 40).

Так, згідно вищевказаної довідки-рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» від 27.08.2021 року та виписка Приватбанку від 08.09.2021 року не містять відомостей, що поточний рахунок використовується виключно для зарахування цільових виплат.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, виконуючи постанову державного виконавця про арешт коштів боржника, банк не повідомляв державного виконавця про спеціальний режим використання рахунку боржника ОСОБА_1 .

Як встановлено, саме боржник ОСОБА_1 повідомив державного виконавця про рахунок, відкритий на його ім`я для виплати соціальної допомоги, на який було накладено арешт, тому в розумінні ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця були відсутні підставі для зняття арешту, оскільки такі відомості отримані не від банківської установи.

У даному випадку судом встановлено, що державний виконавець під час винесення постанови від 13.08.2021 року діяв у межах своїх повноважень, адже у даній постанові державний виконавець вказав, що арешт накладається на рахунках, відкриті у банківських установах та на ті, які будуть відкриті після її винесення, крім коштів, які містяться на рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику (а. с. 34).

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Отже, АТ КБ «ПриватБанк», на яке нормами статті 52 Закону № 1404-VIII покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку № НОМЕР_1 виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

За таких обставин, рахунок № НОМЕР_1 не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.

Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 756/1927/16-ц, провадження № 61-10611св20.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, державним виконавцем не порушено норми Закону України «Про виконавче провадження» при винесені постанови про арешт коштів боржника, так як з метою неупередженого ефективного, своєчасного та повного виконання виконавчого документа - здійснювались заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

До того ж, суд звертає увагу, що значний час скаржник не виконує рішення суду та не сплачує борг, який присуджений судом.

Європейський суд з прав людини вказує, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Отже, на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови, судом під час розгляду не встановлено порушень, а тому вимоги скаржника є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 18, 48, 56, 73, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 12, 13, 18, 81, 128, 247, 263, 450, 447-451 ЦПК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність організації і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", ст. ст. 19, 129-1 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа», старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби у м. Біла Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Герасименко Юлія Олегівна, на дії державного виконавця, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 09 листопада 2021 року.

Ухвала надрукована в нарадчій кімнаті одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов