Яготинський районний суд Київської області
Провадження № 2/382/43/21
У Х В А Л А

13.01.2021 суддя Яготинського районного суду Київської області Кисіль О. А. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за його позовом до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк Росії», Публічного акціонерного товариства «Санкт-Петербурзький індустріальний акціонерний банк», Публічного акціонерного товариства Національний банк «ТРАСТ», Арбітражного керуючого (фінансового керуючого) Хомко Романа Миколайовича, Кіровського районного відділу судових приставів Управління Федеральної служби судових приставів по Санкт-Петербургу, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

В заяві до суду заявник ОСОБА_2 вказав, що впровадженні Яготинського районного суду Київської області знаходиться позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк Росії», Публічного акціонерного товариства «Санкт-Петербурзький індустріальний акціонерний банк», Публічного акціонерного товариства Національний банк «ТРАСТ», арбітражного керуючого (фінансового керуючого) Хомко Романа Миколайовича, Російської федерації в особі Кіровського районного відділу судових приставів Управління Федеральної служби судових приставів по Санкт-Петербургу про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Він обґрунтовуючи обставини, які є підставою для задоволення його вимог, посилається на наступне. Одним із Відповідачів по справі № 761/18216/19, яка знаходиться на розгляді Яготинського районного суду Київської області, є Росїйська Федерація в особі Кіровського районного відділу судових приставів Управління Федеральної служби судових приставів по Санкт-Петербургу. Так, 24 грудня 2013 року Україна уклала трастовий договір з компанією «Тhe Law Debenture Trust Corporation PLC», що в свою чергу є довірчим власником перед держателем зобов`язань, що представлений одноособово Міністерством фінансів Російської Федерації. За цим договором Україна отримала 3 000 000 000 доларів США з 5-відсотковим зобов`язанням та видала Міністерству фінансів Російської Федерації зобов`язання на вказану суму, строк виконання якого закінчувався 20 грудня 2015 року. Державою Україною станом на 20 грудня 2015 року не погашено основну суму та

належні відсотки по відношенню до вищезазначеного зобов`язання. 16 лютого 2016 року

Міністерство фінансів Російської Федерації, як держатель зобов`язання, через довірчого

власника звернулося до Високого Суду Правосуддя Відділення Королівської Лави, м.

Лондон, з позовом про повернення основної його суми та нарахованих відсотків. Отже.

внаслідок вказаного державного запозичення Російська Федерація вимагає від України повернення 3 000 000 000 доларів США та нарахованих відсотків. В свою чергу, 12 грудня 2019 року, Верховний суд Великої Британії завершив чергові слухання в рамках судового процесу щодо питання про повернення державою Україною державі Російській Федерації коштів за трастовим договором між Україною та компанією «Тhe Law Debenture Trust Corporation PLC», що в свою чергу є довірчим власником перед держателем зобов`язань, що представлений одноособово Міністерством фінансів Російської Федерації, і відклав винесення рішення на 2020 рік. Станом на дату підписання цієї заяви рішення по цій справі не винесено. Права вимоги за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною та компанією «Тhe Law Debenture Trust Corporation PLC» є майном, на яке можна звернути стягнення, а тому вважаю, що за рахунок цього майна відповідача (Російської Федерації) може бути виконане рішення за моїм позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у разі його задоволення. Законом України «Про особливості здійснення правочинів з державним, гарантованим державою боргом та місцевим боргом» від 19.05.2015 року № 436-VІІІ, Україною обраний спосіб забезпечення економічної безпеки держави та захисту суспільних інтересів та інтересів держави у зв`язку з погашенням та обслуговуванням державного, гарантованого державою боргу та місцевого боргу, у виді тимчасового зупинення здійснення платежів за державними зовнішніми запозиченнями. Цим законом, як і розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2015 року № 1312-р, охоплюється також і борг держави Україна перед державою Російська Федерація, який виник на підставі вищезгаданого трастового договору від 24 грудня 2013 року. Враховуючи викладене, вважає, що зупинення здійснення платежів за державним зовнішнім запозиченням України перед Російською Федерацією за вищевказаним трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною та компанією «Тhe Law Debenture Trust Corporation PLC», є тим видом забезпечення позову, який може бути застосований як додатковий вид забезпечення позову і такий узгоджується з раніше визначеним законодавцем видом обслуговування гарантованого державного боргу України. Крім того, вважає, що захід забезпечення позову відповідає принципам розумності, адекватності та критерію співмірності, а також забезпечує збалансованість інтересів сторін. Враховуючи велику кількість постажлалих від війської агресії Російської Федерації по відношенню до України, просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на Права вимоги за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «Тhe Law Debenture Trust Cоrporation PLC» та заборони будь-яким суб`єктам права вчиняти будь-які дії, що спрямовані та/або призводять до зміни, припинення зазначених прав вимоги, будь-яку передачу повністю або частково цих прав вимоги будь-яким суб`єктам права (зокрема, але не виключно, державам та іншим суб`єктам публічного права, фізичним особам, юридичними особам); зупинки здійснення платежів за державним зовнішнім запозиченням України перед Російською Федерацією у розмірі 3 000 000 000 доларів США та нарахованих відсотків за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «Тhe Law Debenture Trust Corporation PLC»; заборонити Кабінету Міністрів України, Міністерству фінансів України, Національному банку України, Державному казначейству України іншим органам державної влади, їх посадовим та/або службовим особам здійснювати будь-які дії, пов`язані із здійсненням платежів за державним зовнішнім запозиченням України перед Російською Федерацією у розмірі З 000 000 000 доларів США та нарахованих відсотків за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «Тhe Law Debenture Trust Corporation PLС».

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ухвалою судді Яготинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк Росії», Публічного акціонерного товариства «Санкт-Петербурзький індустріальний акціонерний банк», Публічного акціонерного товариства Національний банк «ТРАСТ», Арбітражного керуючого (фінансового керуючого) Хомко Романа Миколайовича, Кіровського районного відділу судових приставів Управління Федеральної служби судових приставів по Санкт-Петербургу про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 03.02.2020 року представником відповідача ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу на зазначену ухвалу про відкриття провадження та призначення справи до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження, яка на даний час ще перебуває у Київському апеляційному суді.

Крім цього, представником позивача подано апеляційну скаргу на ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2019 року про відмову у забезпеченні позову, яка на даний час ще перебуває у Київському апеляційному суді.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, його метою є хоча і негайні, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Як роз`яснено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Вимоги до змісту і форми заяви врегульовані ст. 151 ЦПК України.

Так, зазначеною нормою передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, подана заява про забезпечення позову не відповідає вимогам процесуального закону щодо форми та змісту відповідно до ст. 151 ЦПК України, оскільки не зазначено взаємозв`язку предмета позову та обгрунтування необхідності позову, як відсутнє належне обгрунтування забезпечення позову та відсутні належні докази в підтвердження необхідності забезпечення позову. При цьому, зазначення заявником в заяві про забезпечення позову про те, що є велика кількість постраждалих від військової агресії Російської Федерації по відношенню до України, що є також мотивацією необхідності здійснення забезпечення позову, що не відповідає вимогам Глави 10 ЦПК України та позов подано лише одним позивачем ОСОБА_4 та позовні вимоги стосуються лише його.

Відповідно до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Пантелеєнко проти України (Заява № 11901/02) від 29.06.2006 року зазначив, що засоби правового захисту мають бути ефективними, як на практиці, так і за законом.

У рішенні ЄСПЛ Доран проти Ірландії від 31.07.2003року Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, відновлення порушеного права. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечить принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Таким чиним, враховуючи вище викладене, вважаю, що заява про забезпечення позову подана без додержання вимог статті 151 ЦПК України, тому вона підлягає поверненню заявнику.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк Росії», Публічного акціонерного товариства «Санкт-Петербурзький індустріальний акціонерний банк», Публічного акціонерного товариства Національний банк «ТРАСТ», Арбітражного керуючого (фінансового керуючого) Хомко Романа Миколайовича, Кіровського районного відділу судових приставів Управління Федеральної служби судових приставів по Санкт-Петербургу, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Кисіль О. А.