КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8326/2021
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Савченка С.І.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , та державного підприємства «СЕТАМ» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Савицького О.А., ухвалене в м. Київ 25 січня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бердаря Миколи Миколайовича, державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_3 , треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко Марина Анатоліївна, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання електронних торгів з реалізації арештованого майна недійсними, скасування протоколу про проведення електронних торгів, скасування акта приватного виконавця про проведені електронні торги, скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, вилучення запису про реєстрацію права власності,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з даним позовом, просив визнати недійсними електронні торги за лотом № 363980 з продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , реалізованої згідно протоколу проведення електронних торгів № 426710 від 19 серпня 2019 року, скасувати протокол проведення електронних торгів, акт приватного виконавця Бердар М.М. про проведені електронні торги, свідоцтво про право власності № 1167, видане 03 вересня 2019 року приватним нотаріусом Апатенко М.А., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень та вилучити запис про реєстрацію права власності.

Посилався на те, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року ухвалено рішення № 185/63/15-ц, яким стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість в розмірі 4 009 343,27 грн., на виконання рішення видано виконавчий лист і здійснюється виконавче провадження Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (в подальшому Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві). 31 березня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт всього майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що у боржника наявне нерухоме майно, в тому числі квартири за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , яке перебуває в іпотеці у АТ «Універсал Банк», і 27 листопада 2017 року постановою державного виконавця накладено арешт на вказані квартири. В подальшому квартира за адресою АДРЕСА_2 була передана на реалізацію і заборгованість за виконавчим документом погашена частково, на теперішній час виконавчий лист перебуває на виконанні.

В липні 2019 року боржник ОСОБА_1 звернувся до банку з пропозицією добровільного врегулювання заборгованості, в ході якої зазначив про реалізацію його квартири за адресою АДРЕСА_1 в межах іншого виконавчого провадження. Згідно інформаційної довідки, отриманої банком, право власності на вказану квартиру зареєстровано за новим власником ОСОБА_3 на підставі свідоцтва, виданого 03 вересня 2019 року приватним нотаріусом Апатенко М.А., а відомості щодо реєстрації обтяжень, накладених постановою державного виконавця 27 листопада 2017 року - відсутні. Згідно даних електронної бази ДП «СЕТАМ», за адресою квартири, що належала ОСОБА_1 , були проведені електронні торги в рамках іншого виконавчого провадження № 59516496, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця Бердар М.М., постанова про відкриття виконавчого провадження від 10 липня 2019 року.

Отже, на час здійснення виконавчих дій державним виконавцем відділу примусового виконання рішень в межах виконавчого провадження № 50653846, яке перебувало на виконанні з 31 березня 2016 року та в рамках якого було арештовано все майно боржника, в межах іншого виконавчого провадження № 59516496, яке перебувало на виконанні у приватного виконавця Бердар М.М. лише з 10 липня 2019 року було незаконно відчужено квартиру, який не перевірив наявність арештів на це майно.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва м. Києва від 25 січня 2021 року позов АТ «Універсал Банк» частково задоволено, визнано недійсними електронні торги за лотом № 363980 з продажу квартири АДРЕСА_1 , реалізованої згідно протоколу проведення електронних торгів № 426710 від 19 серпня 2019 року, скасовано протокол проведення торгів ДП «СЕТАМ» № 426710 від 19 серпня 2019 року, скасовано акт приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бердаря М.М. про проведені електронні торги, скасовано свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 , видане 03 вересня 2019 року приватним нотаріусом Апатенко М.А., за яким ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1 . В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Третя особа ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва м. Києва від 25 січня 2021 року та прийняти відповідну постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Посилався на те, що позивачем обрано неправомірний та неефективний спосіб захисту, позов спрямований на свавільне порушення права власності добросовісного набувача. Якщо позивач вважав, що його певні права порушені внаслідок продажу зазначеної квартири, то ефективним і правомірним способом захисту його прав як стягувача може бути лише стягнення та отримання грошових коштів пропорційно до своїх вимог з особи, яка ці кошти утримує, а не визнання електронних торгів недійсними та порушення права власності покупця, оскільки визнання торгів недійсними ніяким чином не поновлює права, так як ці права внаслідок торгів не є порушеними.

Вказував, що суд, ухвалюючи рішення, не визначав взагалі, чи є законним та справедливим втручання у право власності добросовісного покупця, оскільки позивач, маючи право на суму грошових коштів лише в розмірі 777200 грн., звернувся з позовом, яким порушив право власності добросовісного набувача, який сплатив грошові кошти в розмірі 2 900 000 грн., тоді як позивач має право лише на отримання грошових коштів пропорційно до розміру своїх вимог.

Посилався на ст. 45, 46 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги, у разі, якщо стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачеві суми.

Зазначав, що судом порушено ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В порушення зазначеної норми законодавства суд задовольнив позовні вимоги про визнання недійсними документів, на підставі яких отримувалося та реєструвалося право власності, без наявності позовних вимог відносно визнання, зміни чи припинення права власності та як наслідок своїм рішенням скасував ці документи без визнання, зміни чи припинення права власності, що прямо заборонено законом.

Вважав, що суд задовольнив позов та визнав недійсними електронні торги без доказів жодного порушення законодавства, які могли б мати місце під час проведення електронних торгів, та які могли б вплинути на результати цих торгів. Наводив зміст постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року по справі № 201/18443/17, вказував, що виконавець та ДП «СЕТАМ» не допустили жодного порушення Порядку реалізації арештованого майна.

Вказував, що Законом України «Про виконавче провадження», Порядком реалізації арештованого майна та Інструкцією по організації примусового виконання рішень не заборонено здійснювати продаж майна виконавцю в межах виконавчого провадження, якщо на це майно накладено арешт іншим виконавцем.

Стаття 50 Закону України «Про виконавче провадження», на яку посилався суд, не забороняє виконавцю виставляти на продаж майно, а передбачає здійснення ним дій по перевірці правового режиму цього майна. Крім того, п. 29 розділу 8 Інструкції по організації примусового виконання рішень передбачає, що виконавець має право зняти всі арешти, в тому числі ті, що накладені іншим виконавцем, після повного розрахунку за продане майно.

Від позивача АТ «Універсал Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що третя особа фактично висловлює свою незгоду з ухваленим судовим рішенням, проте не вказує, які саме його права були порушені, що не може бути підставою для скасування рішення суду. Крім того, оскарження рішення ОСОБА_1 свідчить про його особисту заінтересованість у неправомірному відчуженні майна в рамках виконавчого провадження, де стягувачем не є банк.

Наводив власні спростування щодо доводів апеляційної скарги про неефективність обраного способу захисту, щодо розрахунків по розподілу коштів між стягувачами, неправильності застосування ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», дотримання приватним виконавцем Порядку реалізації арештованого майна.

Відповідач державне підприємство «СЕТАМ» також подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва м. Києва від 25 січня 2021 року та прийняти відповідну постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Посилався на те, що електронні торги відбулися з дотриманням норм чинного на момент проведення електронних торгів законодавства. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснюється. ДП «СЕТАМ» розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом державної виконавчої служби чи приватного виконавця. При цьому жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов`язку організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна.

Вважав, що позивачем не доведено, що ДП «СЕТАМ» при проведенні електронних торгів порушило норми Порядку чи права та інтереси позивача. Разом з тим, позивач обґрунтовує свої вимоги оскарженням дій державного виконавця, які мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, отже законні підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Зазначав, що жодних доказів на підтвердження своїх доводів про визнання електронних торгів недійсними позивач до позову не надав, а описані у позові можливі порушення виконавцем законодавства не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними і мають самостійний спосіб оскарження.

Від позивача АТ «Універсал Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, наводив власні спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, щодо відсутності порушених прав позивача, щодо відсутності підстав для визнання торгів недійсними, щодо необхідності оскарження дій приватного виконавця, щодо накладення арешту на спірне майно.

Під час апеляційного розгляду до участі в справі було залучено третю особу ОСОБА_4 як стягувача у виконавчому провадженні ВП № 59516496 (а. с. 79 т. 2), який в судове засідання не з?явився і направив заяву, в якій просив скасувати рішення суду і задовольнити апеляційну скаргу, оскільки торги були проведені з дотриманням законодавства, винесеним рішенням порушуються права добросовісного набувача, а АТ «Універсал Банк» до нього як отримувача грошових коштів не звертався.

10 листопада 2021 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення судового засідання, оскільки у призначений судом час судове засідання не розпочалося в зв`язку з затримкою, станом на час написання цієї заяви йому необхідно їхати на невідкладну слідчу дію; заперечував проти розгляду справи у його відсутності для забезпечення прав на справедливий суд.

Вирішуючи дане клопотання, суд враховує наступне.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи наведене, оскільки учасники справи належним чином обізнані про рух справи та повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а також з огляду на необхідність розгляду справи, апеляційне провадження у якій відкрите з 14 травня 2021 року, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи частково позов АТ «Універсал Банк» про визнання електронних торгів з реалізації арештованого майна недійсними, скасування протоколу про проведення електронних торгів, скасування акта приватного виконавця про проведені електронні торги, скасування свідоцтва про право власності, суд першої інстанції виходив із того, що дії відповідачів, які стосуються проведення прилюдних торгів, суперечать вимогам закону та порушують права позивача, оскільки реалізоване майно перебувало під обтяженням у відкритому раніше виконавчому провадженні, в якому стягувачемєпозивач.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року в справі № 185/63/15-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 4 009 343,27 грн. (а. с. 12 - 13 т. 1), на виконання якого судом видано виконавчий лист 20 листопада 2015 року (а. с. 14 - 15 т. 1).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві від 31 березня 2016 року на виконання даного листа відкрито виконавче провадження ВП № 50653846 (а. с. 16 - 17 т. 1).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві від 31 березня 2016 року накладено арешт на все майно ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 4 009 343,27 грн. (а. с. 18 - 19 т. 1).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві від 27 листопада 2017 року накладено арешт на нерухоме майно, належне боржнику ОСОБА_1 , а саме квартири за адресою АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_1 (а. с. 20 - 21).

На а. с. 22 - 23 т. 1 наявна інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26 січня 2018 року щодо об`єкта нерухомого майна, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 , із якої вбачається, що 27 листопада 2017 року зареєстровано обтяження (арешт нерухомого майна) на підставі постанови про арешт майна боржника у ВП № 50653846 від 27 листопада 2017 року.

10 липня 2017 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бердаря М.М. відкрито виконавче провадження ВП № 59516496 за заявою стягувача ОСОБА_4 на підставі виконавчого нотаріуса № 3395 від 08 липня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 за договором позики в сумі 4 890 000 грн. за період з 16 липня 2015 року до 04 липня 2019 року (а. с. 79 т. 2).

На а. с. 82 - 83 т. 2 наявна інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10 липня 2019 року, отримана приватним виконавцем Бердарем М.М. в під час здійснення виконавчого провадження, із якої вбачається, що належна боржнику ОСОБА_1 квартира за адресою АДРЕСА_1 знаходиться під обтяженням у вигляді арешту нерухомого майна, обтяжувачем за яким є відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві на підставі постанови про арешт майна боржника від 27 листопада 2017 року (а. с. 83 т. 2).

10 липня 2017 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бердаря М.М. накладено арешт на нерухоме майно - квартиру за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 85 т. 2).

11 липня 2017 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бердаря М.М. описано та накладено арешт на майно - квартиру за адресою АДРЕСА_1 , встановлено обмеження права користування та заборона на відчуження, призначено відповідальним зберігачем ОСОБА_1 (а. с. 92 т. 2).

11 липня 2017 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бердаря М.М. призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ «Оціночна компанія» для участі у виконавчому провадженні та запропоновано йому надати звіт про вартість квартири за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 94 т. 2).

На а. с. 98 т. 2 знаходиться копія висновку про вартість об`єкта незалежної оцінки, складена ТОВ «Оціночна компанія» 11 липня 2019 року, згідно якої вартість квартири станом на дату оцінки складає 2 900 000 грн.

Супровідним листом від 15 липня 2019 року приватний виконавець Бердар М.М. направив сторонам виконавчого провадження копію висновку оцінювача для ознайомлення (а. с. 103 т. 2), а до ДП «СЕТАМ» цього ж дня 15 липня 2019 року направив заявку на реалізацію арештованого майна, яким є квартира за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 104 т. 2).

На а. с. 27 - 28 т. 1, 62, 115 т. 2 наявна копія протоколу № 426710 проведення електронних торгів, які відбулися 19 серпня 2019 року за лотом № 363980 (квартира за адресою АДРЕСА_1 ), переможцем яких є ОСОБА_3 за найвищою ціновою пропозицією 2 900 000 грн.

На а. с. 111 т. 2 наявна копія платіжного доручення № 885 від 28 серпня 2019 року, яким приватний виконавець Бердар М.М. перерахував на користь ОСОБА_4 2505454,56 грн. в рахунок повернення авансового внеску 10000 грн. та погашення заборгованості 2495454,55 згідно виконавчого листа у ВП № 59516496.

02 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бердарем М.М. складено акт про проведені електронні торги, в якому зазначено, що даний акт є підставою для подальшого оформлення переможцем права власності на придбане майно (а. с. 63, 117 т. 2).

02 вересня 2017 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бердаря М.М. знято арешт з майна, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 119 т. 2).

03 вересня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. видано свідоцтво, яким посвідчено, що ОСОБА_3 належить на праві власності майно, що складається з квартири АДРЕСА_1 вартістю 2 900 000 грн., придбане ОСОБА_3 , що раніше належало ОСОБА_1 (а. с. 61 т. 2).

На а. с. 25 - 26 т. 1 наявна інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04 вересня 2019 року щодо об`єкта нерухомого майна, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 , із якої вбачається, що 03 вересня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва, серія та номер 1167, видане 03 вересня 2019 року. Відомості про реєстрацію іншого речового права та державну реєстрацію обтяжень відсутні.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 48, 56, 57, 61 вказаного Закону заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів.

Предметом позовних вимог у цій справі є визнання електронних торгів недійсними.

Відповідно до ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на електронних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується з приписами ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру електронних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з електронних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги. Враховуючи, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушенням правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається чи оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про обрання позивачем неправомірного та неефективного способу захисту, як такого, що не поновлює жодних прав позивача, та спрямування позову на свавільне порушення права власності добросовісного набувача, виходячи з наступного.

Зі змісту ст. 215, 216 ЦК України вбачається, що правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 цього Кодексу).

Таким чином, оспорювати правочин (в даному випадку - електронні торги як різновид угоди купівлі-продажу) може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України.

Таким чином, оскільки рішенням суду про визнання торгів недійсними, скасування протоколу проведення торгів, акта приватного виконавця про проведені електронні торги та свідоцтва про право власності на майно поновлюються права АТ «Універсал Банк» як стягувача у іншому виконавчому провадженні, що в свою чергу надасть можливість в рамках цього виконавчого провадження звернути стягнення на майно боржника ОСОБА_1 для погашення заборгованості за судовим рішенням, в даному випадку позивачем було обрано спосіб захисту, який прямо передбачений законом, а доводи апеляційної скарги про необхідність врахування розміру майнових вимог, на які мають право АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 як стягувачі за різними виконавчими документами - необґрунтованими та неспроможними, і з цих підстав відхиляються апеляційним судом.

З огляду на викладене безпідставними є доводи апеляційної скарги ДП «Сетам» про відсутність порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Також не ґрунтуються на встановленому та спростовуються наявними доказами доводи апеляційної скарги ДП «Сетам» про те, що позивачем в порушення ст. 47 Закону України «Про іпотеку» не було реалізовано своє право як іпотекодержателя щодо реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_2 . Як встановлено судом, предмет іпотеки було реалізовано, сума, одержана від предмета реалізації, не покрила вимоги іпотекодержателя, в зв`язку із чим позивач мав намір на отримання решти суми з іншого майна боржника у порядку, встановленому законом (а.с. 141-142 т. 3).

Апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, при цьому апеляційні скарги подано лише третьою особою ОСОБА_1 та ДП «Сетам», а переможець електронних торгів відповідач ОСОБА_3 не оскаржував судове рішення в апеляційному порядку.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо порушення внаслідок ухвалення рішення судом першої інстанції його особистих прав та інтересів, а фактично спрямована на захист майнових прав нового власника придбаного на електронних торгах майна, власником якого до реалізації був сам заявник.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 не є представником відповідача ОСОБА_3 , а отже позбавлений процесуальної можливості висловлювати будь-які доводи від його імені, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не визначив міри законності і справедливості втручання у право власності добросовісного покупця, порушив принципи справедливості, розумності, добросовісності, неприпустимості позбавлення права власності.

Також апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині посилань на ст. 45, 46 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки передбачені цими статтями правила розподілу стягнутих з боржника грошових сум та черговості задоволення вимог стягувачів підлягають застосуванню в межах одного конкретного виконавчого провадження, а не загалом до всіх виконавчих проваджень, відкритих щодо боржника (правові висновки Верховного Суду в постанові від 23 березня 2020 року, справа № 727/1818/19-ц, провадження № 61-13136св19).

Перевіряючи висновки суду першої інстанції щодо відповідності вимогам закону процедури проведення електронних торгів від 19 серпня 2019 року, апеляційний суд виходить із наступного.

Згідно ч. 1 розділу І Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, арештоване майно (далі - майно) - рухоме або нерухоме майно боржника (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації.

Згідно п. 2.1 ч. 2 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 4 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна визначено, що за відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

Із системного аналізу наведених вимог закону вбачається, що внаслідок накладення арешту на нерухоме майно боржника, на яке звернуто стягнення, поза межами цього виконавчого провадження, воно набуває правового режиму обмеженого в цивільному обороті, а тому не підлягає примусовій реалізації, відтак електронні торги з продажу такого майна не відповідають вимогам ч. 1 розділу І Порядку реалізації арештованого майна.

Відтак, з моменту накладення постановою державного виконавця від 27 листопада 2017 року та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна проведення будь-яких дій, у тому числі електронних торгів, направлених на відчуження вказаного майна, є незаконним.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 07 листопада 2019 року в справі № 640/12119/18 (провадження № 61-13837св19).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують встановлених судом обставин, що на момент проведення електронних торгів квартира перебувала під обтяженням.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , що Законом України «Про виконавче провадження», Порядком реалізації арештованого майна та Інструкцією по організації примусового виконання рішень не заборонено здійснювати продаж майна виконавцю в межах виконавчого провадження, якщо на це майно накладено арешт іншим виконавцем, оскільки такі доводи не ґрунтуються на вимогах закону, а лише на особистому невірному розумінні і тлумаченні ОСОБА_1 у вигідному для себе контексті положень ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 29 розділу 8 Інструкції по організації примусового виконання рішень (в редакції, чинній станом на час проведення електронних торгів).

Отже, оскільки при проведенні прилюдних торгів було порушено правила проведення електронних торгів, внаслідок чого було відчужено квартиру, яка не могла відчужуватися внаслідок накладення арешту, порушено суб`єктивне цивільне право АТ «Універсал Банк» як стягувача у іншому виконавчому провадженні, в інтересах якого цей арешт було накладено, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, із яким погоджується апеляційний суд, про задоволення вимог позивача про визнання недійсними електронних торгів.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ДП «СЕТАМ», що приватний виконавець та ДП «СЕТАМ» не вчинили жодного порушення правил проведення електронних торгів, які могли б вплинути на результат торгів, з посиланням на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року в справі № 201/18443/17, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, та відхиляються апеляційним судом.

Крім того, зазначена постанова, в якій Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання електронних торгів недійсними, оскільки позивач не посилається на будь-які порушення організатором торгів норм Порядку, а обґрунтовує свої вимоги діями виконавця, які мають самостійний спосіб оскарження, є нерелевантною до спірних правовідносин, з огляду на те, що в даному випадку позивач не є стороною виконавчого провадження ВП № 59516496 і позбавлений можливості оскаржувати дії та рішення державного виконавця в порядку ст. 447 ЦПК України.

Оскільки судом першої інстанції задоволено вимоги позивача про визнання електронних торгів недійсними, як похідні вимоги визнано недійсними і протокол проведення електронних торгів, акт про проведення електронних торгів та свідоцтво про право власності, видане 03 вересня 2019 року, за яким відповідач ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги ДП «СЕТАМ», що жодного порушення правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результат торгів, а також порушення законних прав позивача такими порушеннями у рішенні суду першої інстанції не встановлено, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, та відхиляються апеляційним судом.

Не можна також погодитися із доводами апеляційної скарги ДП «СЕТАМ», що дії виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, враховуючи, що позивач не є стороною виконавчого провадження і позбавлений можливості оскаржувати дії та рішення державного виконавця в порядку ст. 447 ЦПК України.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що в порушення чинної ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд задовольнив позовні вимоги про визнання недійсними документів, на підставі яких отримувалося та реєструвалося право власності, без наявності позовних вимог відносно визнання, зміни чи припинення права власності та як наслідок своїм рішенням скасував ці документи без визнання, зміни чи припинення права власності, що прямо заборонено законом, апеляційний суд враховує наступне.

У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року, яка діяла на час реєстрації за ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі також Державний реєстр прав), змін до них та їх скасування.

Зокрема, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Однак, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Разом із тим, оскільки за змістом абзацу першого частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, що була чинною на час державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_3 , у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав, таким чином, позивач, звертаючись до суду, обрав спосіб захисту його порушеного права, який узгоджувався зі змістом ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у вказаній редакції.

Таким чином, у розумінні положень частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у чинній редакції ефективними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є зокрема скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Подібні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19.

Враховуючи наведені висновки Верховного Суду щодо ефективності способу захисту порушених прав та інтересів особи у вигляді скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, є необґрунтованими та відхиляються доводи апеляційної скарги про неправильність застосування судом норм матеріального права, зокрема ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Апеляційний суд приймає до уваги, що позивачем рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові щодо вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, вилучення запису про реєстрацію права власності не оскаржується, а відтак переглядає судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявників та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції і зводяться до переоцінки доказів.

Інші доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , та Державного підприємства «СЕТАМ» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2021 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Савченко С.І.