РІШЕННЯ

Іменем України

10.11.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

Головуючого судді-Ванівського Ю.М.

при секретарі- Лозинському Т. Р.А.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення коштів в розмірі 371 187, 96 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 червня 2018 року позивач надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США з умовою повернення до 01 липня 2018 року, що підтверджується розпискою, від 01 червня 2018 року. Однак відповідач у встановлений строк не повернув всієї суми позичених коштів позивачу, відтак, просить стягнути із відповідача заборгованість за розпискою. Окрім того, із посиланням на вимоги ст. 625 ЦК України, позивач також просить стягнути 3 річних від суми позики, проценти визначених на рівні облікової ставки НБУ , судові витрати з розгляду справи.

25.06.2021 відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення від 15.02.2021 року, в якій вказує, що жодних повідомлень про виклик до суду йому не надходило.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 11.08.2021 відповідачу ОСОБА_2 поновлено пропущений строк для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 16.09.2021 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м.Львова від 15.02.2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про стягнення боргу задоволено, а заочне рішення скасовано.

У судовому засіданні позивач зазначив, що позовну заяву підтримує в повному обсязі, однак у зв`язку із частковим відшкодуванням відповідачем суми боргу, просить позов задовольнити частково.

Відповідач у судове засідання не з`явився, однак був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення учасників процесу, з`ясувавши дійсні обставини справи, з врахуванням положень ст. 223 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 01 червня 2018 року надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США з умовою повернення до 01 липня 2018 року, що підтверджується розпискою, від 01 червня 2018 року.

В термін до 01 червня 2018року грошове зобов`язання не було виконано, як і станом на час подання позову до суду.

У запереченнях на заяву відповідача про перегляд заочного рішення позивач ОСОБА_1 зазначає, що твердження відповідача про те, що йому нічого не було відомо про рішення суду і наявність судової справи, і про таке рішення він дізнався з постанови приватного виконавця, яка надійшла до нього 10.06.2021 р., не є правдивими. Адже, в матеріалах справи знаходиться заява ОСОБА_2 від 22.01.2021 до Франківського районного суду м.Львова в якій він просить суд надати йому матеріали справи для ознайомлення та просить перенести розгляд справи призначений на 25.01.2021 на пізнішій термін для підготовки відповіді на позовну заяву.

Суд заслухавши доводи позивача та дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Приписами ч. 1ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно положень ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків, за курсом НБУ станом на 28.05.2020 року 27 грн. за 1 Долар США) розмір заборгованості складає: за розпискою від 01 червня 2018 р. - сума основного боргу в розмірі 270 000 гривень.

Надані позивачем в борг відповідачу грошові кошти, відповідач не повернув, доказів на підтвердження виконання свого обов`язку щодо повернення грошових коштів позивачу, суду не надав, а відтак сума боргу підлягає стягненню із відповідача.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім того, згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року Справа №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18 виклала позицію, відповідно до якої вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, згідно наданих позивачем розрахунків, із відповідача підлягають стягненню проценти за користування коштами позивача, відповідно до облікової ставки НБУ в розмірі 85609, 33 грн.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України).

Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України).

Позивач вказує, що в рахунок боргу сума у розмірі 140 344,00 грн. ( сто сорок тисяч триста сорок чотири) грн. відповідачем добровільно сплачена.

Отже, оскільки відповідач свої грошові зобов`язання перед позивачем виконав частково, виходячи з диспозитивності судового процесу, з останнього на користь позивача підлягає стягненню 230 843, 96 грн. ( двісті тридцять тисяч вісімсот сорок три) грн. 96 коп. (371 187,96 грн. 140 344,00грн.)

Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України,суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно дост.141 ЦПК України стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3711,87 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.12,141,258,259,263-265,268 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу,- задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів за борговою розпискою у розмірі 230 843, 96 грн. ( двісті тридцять тисяч вісімсот сорок три) грн. 96 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 3711,87 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , іпн НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Ванівський Ю.М.