Справа № 522/1991/20
Провадження № 2/522/3685/20
У Х В А Л А

06 січня 2021 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Науменко А.В.,

за участю секретаря - Полегенького В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України, Державної казначейської служби України, Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про визнання набравшим законної сили рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.03.2007 року по справі №2-4804/06 (2-390/07), провадження по якій було втрачено в результаті злочинів, передбачених ч. 2 ст. 357, ч. 2 ст. 358 і ч. 2 ст. 375 КК,-

В С Т А Н О В И В:

Приморським районним судом м. Одеси під головуванням судді Науменко А.В. слухається цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Держави України, Державної казначейської служби України, Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про відшкодування за рахунок коштів Державного Бюджету України матеріальної та моральної шкоди у розмірі 4 013 553,8 гривень, завданих необґрунтованим порушенням кримінальних справ, незаконним поміщенням до психіатричної лікарні, незаконним відстороненням від роботи і відмовою надати належним чином оформлену трудову книжку, а також порушення права на пенсію і соціальне забезпечення, гарантовані ст. 46 Конституції України, включення у трудовий стаж час, протягом якого ОСОБА_1 не працював у зв`язку з незаконним поміщенням до психіатричної лікарні і у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи, про визнання набравшим законної сили рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.03.2007 року по справі №2-4804/06 (2-390/07), провадження по якій було втрачено в результаті злочинів, передбачених ч. 2 ст. 357, ч. 2 ст. 358 і ч. 2 ст. 375 КК України.

Справа на підставі авторозподілу надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Шкамерди К.С. та ухвалою від 18 листопада 2018 року прийнята до провадження.

На підставі розпорядження керівника апарату суду Німас І.Я. від 25.09.2019 року № 1847/19, про проведення повторного автоматизованого розподілу справи вказана цивільна справа передана судді Науменко А.В. для розгляду по суті та ухвалою суду від 01 жовтня 2019 року прийнята до провадження та призначено розгляд справи в загальному позовному порядку із проведенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 31 січня 2020 року виділено у самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави України, Державної казначейської служби України, Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про визнання набравшим законної сили рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.03.2007 року по справі №2-4804/06 (2-390/07), провадження по якій було втрачено в результаті злочинів, передбачених ч. 2 ст. 357, ч. 2 ст. 358 і ч. 2 ст. 375 КК України.

Відповідно до уточненої позовної заяви від 31 січня 2020 року позивач просить суд:

1.Відповідно до ч.11 ст. 262 ЦПК, призначити досудове слідство за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 172, 175, 357, 358, 366 та 382 КК України.

07 лютого 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України, Державної казначейської служби України, Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про визнання набравшим законної сили рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.03.2007 року по справі №2-4804/06 (2-390/07), провадження по якій було втрачено в результаті злочинів, передбачених ч. 2 ст. 357, ч. 2 ст. 358 і ч. 2 ст. 375 КК, прийнято до провадження та призначено до судового розгляду на 28 лютого 2020 року.

28 лютого 2020 року від позивача до матеріалів справи надійшла заява про доручення до справи доказів.

28 лютого 2020 року у судовому засіданні позивач зазначив, що всі докази додані до справи.

Ухвалою Приморського районного суду від 28 лютого 2020 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду на 23 березня 2020 року.

23 березня 2020 року від позивача до суду надійшла заява про призначення досудового слідства по злочинам, передбачених ч. 1 ст. 172, ч.1 ст. 175, ч. 2 ст. 357, ч.2 ст.358, ч.2 ст. 375 та ч.2 ст. 382 КК України.

У судове засідання призначене на 23 березня 2020 року сторони не з`явились. Розгляд справи відкладено на 24 квітня 2020 року.

У судове засідання призначене на 24 квітня 2020 року сторони не з`явились. Розгляд справи відкладено на 15 травня 2020 року.

У судове засідання призначене на 15 травня 2020 року сторони не з`явились. Розгляд справи відкладено на 09 червня 2020 року.

05 червня 2020 року від представника ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи.

У судове засідання призначене на 09 червня 2020 року сторони не з`явились. Розгляд справи відкладається на 14 липня 2020 року.

14 липня 2020 року від представника ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідачі заперечували проти задоволення позову.

У судове засідання 2020 року призначене на 14 липня 2020 року позивач з`явився, просив суд надати час для ознайомлення з відзивом від 14 липня 2020 року. Розгляд справи відкладено на 11 серпня 2020 року.

10 серпня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 14 липня 2020 року.

У судове засідання призначене на 11 серпня 2020 року сторони не з`явились. Розгляд справи відкладається на 21 вересня 2020 року.

У судове засідання призначене на 21 вересня 2020 року з`явився позивач. Позивач виступив у судовому засіданні зі вступним словом. Суд дослідив матеріали справи та відклав розгляд справи на 16 жовтня 2020 року.

16 жовтня 2020 року від позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання призначене на 16 жовтня 2020 року сторони не з`явились. Розгляд справи відкладено на 23 листопада 2020 року.

23 листопада 2020 року від позивача до суду надійшла заява про порушення головуючим суддею норм процесуального права.

У судове засідання призначене на 23 листопада 2020 року з`явився позивач. Після розгляду заяв та клопотань позивача, встановивши порядок наступного судового засідання, суд відклав розгляд справи на 07 грудня 2020 року для підготовки позивача до виступу в судових дебатах.

07 грудня 2020 року від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання призначене на 07 грудня 2020 року сторони не з`явились. Розгляд справи відкладено на 15 грудня 2020 року.

15 грудня 2020 року від позивача до суду надійшов текст виступу позивача в судових дебатах.

У судове засідання призначене на 15 грудня 2020 року сторони не з`явились. Розгляд справи відкладено на 18 грудня 2020 року.

У судове засідання призначене на 18 грудня 2020 року з`явився позивач та заявив суду клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладається на 24.12.2020 року.

23 грудня 2020 року від позивача до суду надійшов скорочений текст виступ позивача в дебатах.

Судове засідання призначене на 24 грудня 2020 року відкладено на 05 січня 2021 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті для вирішення питання щодо ухвалення рішення по справі № 522/404/17.

У зв`язку з закінченням робочого часу для розгляду справи № 522/1991/20, суд ухвалив відкласти розгляд справи на 06 січня 2021 року.

У судове засідання призначене на 06 січня 2021 року з`явився позивач.

Заслухавши виступ позивача у судових дебатах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд приходить до наступних висновків.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 березня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Іллічівського морського торгівельного порту про визнання наказів неправомірними, поновлення на роботі, зобов`язання оформити трудову книжку, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2007 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 березня 2007 року скасоване та ухвалено нове рішення, відповідно до якого у задоволенні позову ОСОБА_1 до Іллічівського морського торгівельного порту про визнання наказів неправомірними, поновлення на роботі, зобов`язання оформити трудову книжку, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду України від 29 травня 2008 року, розглянувши матеріали справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2007 року, касаційну скаргу відхилено, а рішення апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2007 року залишено без змін.

Реалізацією права на судовий захист є можливість оскарження рішення суду першої інстанції. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав, свобод та інтересів.

Позивач у своїх поясненнях посилається на те, що рішення апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2007 року яким скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 березня 2007 року, та ухвала Верховного Суду України від 29 травня 2008 року, якою рішення апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2007 року залишено без змін, прийняті не законно а тому просить встановити набравшим законну силу рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 березня 2007 року.

Цивільно-процесуальним законодавством встановлено умови та обставини за яких рішення суду набирає законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України ( в редакції яка діяла на час ухвалення судових рішень), рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Слід зазначити, що ст.. 273 ЦПК України, так і ст. 223 ЦПК України ( в редакції яка діяла на час ухвалення судових рішень) не передбачено встановлення додаткових чи альтернативних шляхів набрання рішенням законної сили.

Законна сила судового рішення це його правова дія, що полягає в тому, що рішення стає обов`язковим як для сторін та інших учасників справи, так і для самого суду.

Набрання рішенням суду законної сили відіграє важливу роль і процесі реалізації процесуальних прав та обов`язків учасників судового процесу, які виникають при розгляді інших справ в судах.

Зокрема, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Інститут набрання законної сили судовим актом бере свій початок із реалізації принципів римського цивільного процесу. Норми римського права декларували неможливість повторного розгляду цивільного позову між тими самими сторонами, про той самий предмет з тих самих підстав (тотожного позову), як наслідку набрання судовим рішенням законної сили, та застосовували поняття «res iudicata» (питання, що вже вирішувалося) для заперечення позовних вимог із зазначеними ознаками

У рішенні від 25 липня 2002 року по справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» Європейський суд з прав людини вказав на незмінність остаточних судових висновків з питань права та факту і зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого, передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів

Законна сила судового рішення становить собою правовий зв`язок юридичної дії та остаточності, які спричиняють для сторін правові наслідки, пов`язані із зміною їх прав, обов`язків, а також ті, які забезпечують визначеність встановлених та захищених судом матеріальних та процесуальних прав та обов`язків.

Принцип res judicata, передбачаючи повагу до остаточного рішення суду, виключає можливість повторного звернення до суду з тотожними вимогами. Вимоги, що були вирішені судом, не можуть бути предметом нового розгляду.

У справі «Ющенко та інші проти України», рішення від 15 липня 2010 року, розвиваючи положення щодо застосування принципу res judicata, та проаналізувавши відповідне національне законодавство, Європейський Суд з прав людини вказав, що принцип res judicata за цивільно-процесуальним законодавством України міститься в ст.136 ЦПК України 1963р., чинного на час подій у справі (п.52 рішення).

У цій справі національним судом при розгляді 18 лютого 1999 року спору у цивільному провадженні відмовлено у позові за відсутності доказів.

Пізніше, у кримінальному провадженні про шахрайство було пред`явлено цивільний позов, що стосувався тих же самих питань, і він був 12 січня 2004 року задоволений судом.

Європейський Суд з прав людини у пункті 64 справи «Ющенко та інші проти України» зробив висновок, що цивільний аспект кримінальної справи стосувався того ж самого питання, що й в цивільному провадженні, яке відбулось раніше, а саме питання цивільно-правової відповідальності, тому вважає, що нове вирішення тих самих питань звело нанівець закінчене раніше провадження, а це несумісне з принципом юридичної визначеності (п.п.60-64).

Таким чином, справа, що вже була вирішена судом, не може стати предметом нового судового розгляду.

Постановлене апеляційним судом Одеської області рішення від 05 липня 2007 року по справі № 2-4804/06 (2-390/07), законність якого перевірена Верховним Судом України, є вирішеною справою - res judicata, тому сторони у справі, які при завершенні судового провадження отримали належне й остаточне судове рішення, не можуть ініціювати інше провадження щодо тих же самих вимог.

Способи захисту порушеного права не абстрактні і не формулюються позивачем як завгодно, а визначені виключно законом.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Аналогічна правова позиція наведена у Постанові Верховного суду України від 24 травня 2017 року по справі №752/13578/13-ц.

Аналізуючи вимогу позивача, а саме про визнання набравшим законної сили рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.03.2007 року по справі № 2-4804/06 (2-390/07), суд не вбачає яке саме порушене право захищає позивач.

Право на судовий захист є конституційним, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий захист.

Таким чином суд приходить до висновку, що Постановлене апеляційним судом Одеської області рішення від 05 липня 2007 року, законність якого перевірена Верховним Судом України є обов`язковим також і для ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з рішеннями апеляційної та касаційної інстанції позивач намагається фактично переглянути справу у непередбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб.

Звернення заявника з вимогами про визнання набравшим законної сили рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.03.2007 року після його перегляду судами апеляційної та касаційної інстанції з посиланням на їх незаконність, фактично спонукає суд до перегляду справи № 2-4804/06 (2-390/07) судом першої інстанції, що не передбачене та не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі.

Керуючись п.1.ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України, Державної казначейської служби України, Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про визнання набравшим законної сили рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.03.2007 року по справі №2-4804/06 (2-390/07), провадження по якій було втрачено в результаті злочинів, передбачених ч. 2 ст. 357, ч. 2 ст. 358 і ч. 2 ст. 375 КК - закрити, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя: А.В. Науменко

Повний текст ухвали виготовлено 11.01.2021 року.

Суддя: А.В. Науменко