ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 січня 2021 року

м. Харків

справа № 643/6482/20

провадження № 22-ц/818/9/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

Учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу

за позовом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 28 вересня 2020 року, ухвалене суддею Сугачової О.О., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача.

Вимоги позову мотивує тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 . Між КП «Жилкомсервіс», як управителем житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова та відповідачем, як споживачем послуг з утримання багатоквартирного буднику та прибудинкової території згідно ч.2 ст. 633 ЦК України, укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг, шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 № 95/1 із змінами, внесеними у 2007 і 2009. Рішенням виконкому Харківської міської ради від 20.12.2006 за №1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста Харкова» КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова з управління будинком, спорудою або групою будинків. Позивач виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачу послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, перелік яких затверджений рішенням виконкому ХМР від 20.12.2011 № 893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальної власності територіальної громади м. Харкова» (зі змінами, внесеними рішенням виконкому ХМР від 27.01.2012 №39; рішенням виконкому ХМР від 10.05.2017 №283 «ПРО коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова, № 318 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що находяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова від 11.05.2018, оскільки відповідно до ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу на проведення ремонтних і профілактичних робіт, ліквідації аварії та її наслідків. В свою чергу відповідач за спожиті житлово-комунальні послуги належним чином не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість. Так, 17.09.2018 Московським районним судом м. Харкова виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у період з 01.09.2015 по 01.08.2018 у розмірі 5812,12грн. 03.10.2018 ухвалою суду за заявою ОСОБА_1 судовий наказ скасований. На момент звернення до суду із позовом перед позивачем з боку відповідача виникла заборгованість у період з 01.06.2015 по 01.03.2020 в розмірі 11268,15грн.

У зв`язку із чим просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також заборгованість з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01.06.2015 по 01.03.2020 в розмірі 11268,15грн. разом із витратами по сплаті судового збору в сумі 2102грн.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 28 вересня 2020 року позовні вимоги Комунального підприємства «Жилкомсервіс» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також заборгованість з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01.06.2015 по 01.03.2020 в розмірі 11268 (одинадцять тисяч двісті шістдесят вісім)грн. 15коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» сплачений судовий збір в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві)грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не досліджено та не встановлено, що позивач є належним позивачем у справі. Вказує, що Харківська міська рада та КП «Жилкомсервіс» самовільно, без належних правових підстав привласнили собі право розпоряджатися чужою власністю. Вважає, що висновки суду щодо факту укладення договору про надання житлово-комунальних послуг є помилковими, оскільки відповідач не погоджувався з тим, що послуги йому будуть надаватися згідно з публічним договором. Відповідач активними діями визначив, що він не приєднується до публічного договору, а наполягає на укладенні письмового договору. Зазначає, що позивачем не доведено факту надання та споживання комунальних послуг, а суд першої інстанції не з`ясував наявність правових підстав для нарахування позивачем та для здійснення відповідачем оплати за нібито надані житлово-комунальні послуги. Також вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано заяву відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

Представник КП «Жилкомсервіс» надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що між сторонами встановилися договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідач ними користується. Вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що КП «Жилкомсервіс», як управитель житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Харкова, шляхом опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради спецвипуску «Слобода» №95/1 від 28.11.2006 (зі змінами у 2007/2009), укладено з громадянами м. Харкова договір про надання житлово-комунальних послуг, тобто Публічний договір.

Позивач є організацією, яка уповноважена надавати послуги, зокрема, з утримання будинку та прибудинкової території, розташованих за адресою: АДРЕСА_1

Отже, співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 перебувають у договірних відносинах з КП «Жилкомсервіс» і повинні здійснювати оплату наданих послуг з тримання будинку, споруд та прибудинкових територій, відповідно до затвердженого органами місцевого самоврядування тарифу.

Судом також встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Вартість послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які надає позивач встановлюється відповідними рішеннями виконкому Харківської міської ради.

Відповідач належним чином не сплачує житлово-комунальні послуги, внаслідок чого перед позивачем виникла заборгованість.

Згідно судового наказу, виданого Московським районним судом м. Харкова від 17.09.2018 з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у період з 01.09.2015 по 01.08.2018 у розмірі 5812,12грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03.10.2018 за заявою ОСОБА_1 судовий наказ від 17.09.2018 скасовано.

КП «Жилкомсервіс» відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 1.6. Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 25 квітня 2005 року № 60, та на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста Харкова» є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова з управління будинком, спорудою та групою будинків та забезпечує надання населенню житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Згідно вимог статей150,151,156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватної власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Громадяни, які мають у приватної власності квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Члени сім`ї власника квартири (дружина, їх діти, батьки), які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Члени сім`ї власника квартири зобов`язані до неї дбайливо ставитися. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території та проведенню ремонту.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» праву споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (пункт 1 частини першої статті 20 цього ж Закону України) кореспондує обов`язок споживача оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таке ж положення міститься і в пункті 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, в якому зазначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Вартість послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій встановлюється відповідним рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова.

Так, відповідно до рішення Харківської міської ради 4 сесії 5 скликання від 26 липня 2006 року № 69/06 було створено КП «Жилкомсервіс», рішенням Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем з управління будинком у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Між КП «Жилкомсервіс» та споживачами був укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг шляхом публікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28 листопада 2006 року № 95/1 відповідно до норм цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 3ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

28 листопада 2006 року опубліковано рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 04 жовтня 2006 року № 806, яким визначено перелік послуг, виконання яких покладається на КП «Жилкомсервіс», рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 лютого 2009 року № 72, від 20 грудня 2011 року № 893 визначено новий перелік послуг, які надавалися КП «Жилкомсервіс».

Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що договір між ним та позивачем не укладався, що не породжувало прав та обов`язків, обставини щодо відсутності договірних відносин суд першої інстанції не оцінив, суд апеляційної інстанції вказує таке.

Відповідно до п. 5 ч. 3ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Частиною 1ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору

Відповідно до ч. 2ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, та оплати таких послуг, їх надання здійснюється на підставі Типового договору про надання житлово-комунальних послуг, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні.

Відповідно до частини 1статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом першим частини 1статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

На підставі викладеного, у відповідача виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані комунальні послуги. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідачів як споживачів від оплати відповідних послуг.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями610,612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Таким чином, колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на те, що позивачем послуги не надавались, оскільки вказаний факт не зафіксовано у встановленому законом порядку.

Статтею 81ЦПК України передбачено, щокожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи свідчать про те, що Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» обслуговує житловий будинок по АДРЕСА_1

Пунктом 1 Договору про надання житлово-комунальних послуг визначено, що предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з у тримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова.

Пунктом 3 договору передбачено, що виконавець надає послуги відповідно до затвердженого органами місцевого самоврядування рішення про структуру тарифів, періодичність та строки виконання робіт.

Відповідно до п. 2 ч. 3ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

Рішенням виконкому Харківської міської ради від 20.12.2011 №893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова (в редакції РВК ХМР №318 від 11.05.2018) затверджено тариф на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а також з 23 видів послуг, які передбачені методикою формування тарифу, затвердженого 12 мінімально необхідних для забезпечення санітарно-гігієнічних вимог до експлуатації будинку, підтримки несучої здатності конструкції та експлуатаційних характеристик внутрішньо будинкових мереж і систем.

Такі обставини підтверджено копіями договору про надання житлово-комунальних послуг від 28.11.2006, рішення виконкому Харківської міської ради «Про визначення виконавчих послуг в житловому фонді м. Харкова» № 1186 від 20.12.2006, рішення виконкому Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова» №893 від 20.12.2011, Додатку №1 дот рішення виконкому Харківської міської ради від 20.12.2011 №893, рішення виконкому Харківської міської ради «Про внесення змін до рішення виконкому Харківської міської ради від 20.12.2011 №893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова» №39 від 27.01.2012, рішення виконкому Харківської міської ради «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова» №283 від 10.05.2017, рішення виконкому Харківської міської ради «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова» №318 від 11.05.2018 (а.с.11-14,17-22).

Враховуючи встановлені вище обставини ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, «КП «Жилкомсервіс» надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що призвело до виникнення між ним та позивачем фактичних договірних відносин, які регулюються цивільним законодавством, відповідно до вимог чинного законодавства ОСОБА_1 як споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем по справі ОСОБА_1 було заявлено про застосування строків позовної давності (а.с. 41)

Проте, вказане не було враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) судовий наказ є особливою формою судового рішення за певними вимогами, зокрема, і про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості (пункт 3 частини першої статті 96ЦПК України у зазначеній редакції).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) зроблено висновок, що: «подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц)».

Суд першої інстанції, установивши, що Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» надає послуги з обслуговування будинку, в якому зареєстрований відповідач та який є споживачем таких послуг і у період з 01 червня 2015 року по 01 березня 2020 року не здійснював оплату за надані позивачем послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 11 268,15 грн, дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за період з 01 липня 2015 року по 01 березня 2020 року.

При цьому відсутні підстави вважати, що зверненням Комунального підприємства «Жилкомсервіс» у 2018 році із заявою (вимогою) про видачу судового наказу позовна давність відповідно до встановленого статтею 264 ЦК України правила перервалась і не закінчилась до часу пред`явлення позову, що розглядається.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскільки пред`явленням Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» у 2018 році заяви про видачу судового наказу позовна давність не перервалась, а з даним позовом підприємство звернулось 27 квітня 2020 року, тому стягненню за надані послуги підлягає заборгованість за період з 27 квітня 2017 року по 01 березня 2020 року, яка складає 8067, 12 грн.

Поважних причин пропуску строку позовної давності не встановлено.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а стягнута з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» сума заборгованості підлягає зменшенню з 11268,15 грн до 8067,12 грн та зменшенню підлягає період стягнення - з 27 квітня 2017 року по 01 березня 2020 року.

Частиною 3статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в період з 27 квітня 2017 року по 01 березня 2020 року послуги не надавались, він не користувався наданими послугами і потреби в таких послугах не мав, належними та допустимими доказами не доведено, матеріалами справи не підтверджено.

Відсутні також докази того, що в період з 27 квітня 2017 року по 01 березня 2020 року відповідач заявляв про неналежність послуг, які надаються позивачем та докази того, що послуги з утримання будинку надавалися іншими особами.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково, на 71,59%, з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» підлягає стягненню судовий збір за подачу позову у розмірі 1504,87 грн.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 також задоволено частково на 28,41 %, відповідно з Комунального підприємства «Жилкомсервіс» на його користь підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 895,76 грн.

Шляхом взаємозаліку зазначених сум зОСОБА_1 Кна користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 609,10 грн. у зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 367, 368,п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення на рішення Московського районного суду м.Харкова від 28 вересня 2020 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 27 квітня 2017 року по 01 березня 2020 року до 8067,12 грн.

Рішення суду в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» в розмірі 2101 грн підлягає скасуванню та ухваленню в цій частині нового судового рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» судовий збір в розмірі 609,10 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова