КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Ул'яновська О.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

встановив:

У грудні 2017 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ СК «Провідна») звернулось із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він є страховиком ОСОБА_2 на підставі договору добровільного комплексного автострахування №06/0671438/1042/14 від 05 березня 2014 року, згідно з яким позивач взяв на себе обов`язок відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «КІА» р.н. НОМЕР_1 .

Вказував, що 19 лютого 2015 року о 09 год. 15 хв. сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля та ОСОБА_1 , який, керуючи транспортним засобом «Шкода» р.н. НОМЕР_2 скоїв зіткнення із застрахованим транспортним засобом, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Позивач виплатив застрахованій особі страхове відшкодування за проведення відновлювального ремонту у розмірі 169 369 грн 60 коп. Після цього позивач звернувся із вимогою до страхової компанії відповідача із вимогою про виплату страхового відшкодування, яка здійснила часткову виплату у розмірі 50 000 грн, відповідно до полісу №АІ/3045673.

Оскільки ОСОБА_1 добровільно різницю між страховим відшкодуванням за проведення відновлювального ремонту (169 369 грн 60 коп.) та виплатою страховика винуватця ДТП (50 000 грн) не відшкодував, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 119 369 грн 60 коп. на відшкодування завданої шкоди в порядку регресу.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ СК «Провідна» суму відшкодування у порядку регресу у розмірі 119 369, 60 грн та суму судового збору у розмірі 1790,54 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У апеляційній скарзі вказує, що суд розглянув справу, не повідомивши його, чим порушив право на судовий захист, вимоги змагальності та рівності сторін. Зазначає, що суд не врахував, що боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавала шкоди. Стверджує, що всі надані позивачем докази не відповідають вимогам ст.ст. 43, 95 ЦПК України та є недопустимими. Посилається також на те, що розмір завданих збитків встановлено на підставі звіту про оцінку КТС, який не відповідає вимогам чинного законодавства.

Своїм правом на подачу відзиву позивач ПрАТ СК «Провідна» не скористався.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 119 369,60 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 не був повідомлений про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, про що він зазначає в апеляційній скарзі.

Зазначена обставина підтверджується відсутністю в матеріалах справи доказів отримання ОСОБА_1 судових повісток про розгляд справи. При цьому конверт, який був повернутий на адресу суду першої інстанції із зазначенням причини невручення "за закінченням строку зберігання" (а.с. 45) не можна вважати належним повідомленням про дату, час і місце засідання суду.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, а рішення суду ухвалене за його відсутності, на що посилається скаржник у своїй апеляційній скарзі, то ця обставина є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що 19 лютого 2015 року близько 09 год. 30 хв. у с. Горенка, Києво-Святошинського району Київської області, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «SKODA FABIA», державний номер НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Київська в напрямку с. Мощун, Києво-Святошинського району Київської області, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості. В наслідок чого, втратив керованість автомобіля та скоїв зіткнення з автомобілем марки «КІА», державний номер НОМЕР_1 , який рухався в межах своєї смуги назустріч автомобілю марки «SKODA FABIA», державний номер НОМЕР_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження

Постановою Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 02.03.2015 ОСОБА_1 визнано винною та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 13).

Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

На момент ДТП транспортний засіб «КІА» державний номер НОМЕР_1 був застрахований у ПрАТ СК «Провідна», на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів 05.03.2014 №06/0671438/1042/14 (а.с. 4-9).

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до висновку про оцінку вартості матеріального відшкодування №54/2-15 сума відновлювального ремонту транспортного засобу «КІА» державний номер НОМЕР_1 становить 169 369,60 грн (14-29).

Також встановлено, що ПрАТ «СК «Провідна» виплатило суму страхового відшкодування за проведення відновлювального ремонту застрахованого автомобіля у розмірі 169369,60 грн, що підтверджується платіжним дорученням №0016731 від 21 квітня 2015 року №0017589 від 11 квітня 2017 року та відомістю до нього №ВПТ-002083 від 10 квітня 2017 року (а.с. 30-32).

Як визначено у ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «СК «Уніка» за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №06/0671435/1042/14 від 05 березня 2014 року.

Як видно із матеріалів справи, позивач 27 липня 2017 року звернувся із заявою до ПрАТ «СК «Уніка» вих. 03-14/9262 про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації на підставі якої йому було виплачено страхове відшкодування у розмірі 50000 грн (а.с. 33).

Після цього позивач звернувся до відповідача із досудовою вимогою в якій просив виплатити повне відшкодування завданої шкоди суму у розмірі 119 369,60 грн (а.с. 36).

Частиною 4 ст. 988 ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Як встановлено положеннями ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Таким чином, позивачем доведено, що відповідач не виконав свої зобов`язання, щодо виплати страхового відшкодування.

Згідно ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Абзацом 2 п. 12.1 ст. 12 Закону передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність позивачем завданого йому матеріального збитку, у розмірі 119 369,60 грн.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно п. 3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує витрати на проведення експертизи лише в разі якщо він визначений законом строк не направив свого представника для огляду транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Аналізуючи викладене у сукупності, апеляційний суд доходить висновку, що позивач виконав всі покладені на нього зобов`язання, а тому у нього виникає повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди у порядку регресу.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, права відповідача на судовий захист, вимог змагальності та рівності сторін оцінюються колегією суддів критично.

Твердження апелянта щодо неналежності наданих позивачем доказів не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність позовних вимог, оскільки суд дослідив та оцінив усі наявні у справі докази у їх сукупності та правильно встановив фактичні обставини справи. Відсутність висновку судової експертизи щодо розміру завданої шкоди не перешкоджає суду встановити цю обставину на підставі наявного у матеріалах справи звіту про оцінку вартості матеріального збитку, наданих позивачем. Жодного доказу щодо недостовірності вказаного звіту чи наявності збитків у іншому розмірі відповідач суду не надав. Клопотання щодо проведення судової експертизи сторони не заявляли.

Посилання апелянта на наявність підстав для звернення із вимогами до його страховика також є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

На підставі аналізу вищевказаних норм матеріального права вбачається, що відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Отже, володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності.

Суд вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, постанові від 12 грудня 2018 року у справі №758/2356/17-ц.

Оскільки розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика винуватця ДТП, відповідно до полісу, відсутні підстави для звернення із вимогами про відшкодування збитків у цій частині до страховика, в той час як особа, винна у завданні шкоди, має обов`язок щодо її відшкодування потерпілому.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідач узагалі не надав суду жодного доказу на підтвердження своєї позиції щодо розміру завданих збитків, страхування його цивільно-правової відповідальності поза межами визначеного законом мінімального страхового ліміту (50 000 грн).

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 141, 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» () відшкодування у порядку регресу у розмірі 119 369 (сто дев`ятнадцять тисяч триста шістдесят дев`ять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» () судові витрати у розмірі 1790 (тисячу сімсот дев`яносто) гривень 54 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко