Справа №464/7850/21
пр № 2-з/464/133/21
У Х В А Л А

11 листопада 2021 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду міста Львова Шашуріна Г.О., розглянувши заяву адвоката Цьвока Богдана Ігоровича, подану від імені та в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову,

у с т а н о в и в:

Адвокат Цьвок Б.І. від імені та в інтересах позивача звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить визнати виконавчий напис, вчинений 10 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрований в реєстрі за № 26392 таким, шо не підлягає виконанню. Разом з позовною заявою ним подано заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса до завершення розгляду справи судом та набрання рішення законної сили.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано судді Шашуріній Г.О.

Дослідивши матеріали заяви, суддя дійшов наступного висновку.

Зміст і форма заяви про забезпечення позову визначені ст.151 ЦПК України. За ч.6 даної статті до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з п.4 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви про забезпечення позову фізичною особою встановлено ставку судового збору у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 гривень.

Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (ч.2 ст.9 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до ч.9 ст.185 ЦПК України заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду державного бюджету. Правила цієї частини не застосовуються до заяв про забезпечення доказів або позову.

Заявником не додано документ про сплату судового збору у сумі 454 гривень.

Посилання заявника на ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» (споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, а забезпечення позову є частиною реалізації його права на судовий захист, в зв`язку з цим позивачем не було сплачено судовий збір, є безпідставними, виходячи з наступного.

Закон України "Про захист прав споживачів" (далі-Закон) регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Закон надає визначення поняттю «послуга», закріпленому пунктом 17 статті першої, як діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Вказаний спеціальний закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг (ч.3 Закону).

Відповідно до пункту 22 ст.1 Закону споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Предметом спору у позовній заяві - є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відтак вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше на іншій правовій підставі. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Враховуючи викладене на правовідносини, що виникають з приводу визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню, норми Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється.

З тих підстав, ухвалою судді від 11 листопада 2021 року позовну заяву залишено без руху.

За положеннями ч.10 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст.151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням недоліків заяви про забезпечення позову таку слід повернути заявнику. Постановлення даної ухвали не перешкоджає повторному зверненню з аналогічними вимогами, після усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.151, 153, 258-261 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Заяву про забезпечення позову повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання 11 листопада 2021 року та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів згідно з вимогами ст.ст.351-356 ЦПК України.

Суддя Г.О.Шашуріна