ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5551/20
провадження № 2/753/2729/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді Комаревцевої Л.В.,

з секретарем Гаврилюк О.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 224 по вул. Кошиця, 5-А в м. Києві цивільну справу в спрощеному провадженні за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Віп Груп» про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача 30.03.2020 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення моральної шкоди у розмірі 400 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує на те, що 29.03.2017 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mersedes-Benz 1320», номерний знак НОМЕР_1 рухаючись заднім ходом не переконався, що це буде безпечним і здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка була смертельно травмована. Відповідно до вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.06.2018 у справі №638/13186/17 ОСОБА_2 було визнано винним у кримінальному правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України.

Внаслідок смерті ОСОБА_4 моральної шкоди заподіяно позивачу.

Відповідно до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №14-001628-85 страхувальником автомобіля «Mersedes-Benz 1320», номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_3 . Згідно із вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.06.2018 засуджений ОСОБА_2 працював водієм ТОВ «Віп груп», тому представник позивача просить стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 400 000 грн.

14.09.2020 в справі №753/5551/20 відкрито провадження.

10.11.2020 від директора ТОВ « Віп груп» надійшов відзив згідно з яким зазначено про те, що ОСОБА_2 дійсно працює у ТОВ «Вип групп», але на роботу його було прийнято 16.03.2018, на момент постановлення вироку ОСОБА_2 працював у ТОВ «Вип групп», але на момент ДТП не працював, тому підставі для відшкодування шкоди з ТОВ «Вип групп» відсутні.

19.11.2020 представник ОСОБА_2 звернулась до суду з відзивом відповідно до якого вказала про те, що ОСОБА_2 29.03.2017 близько 12 год. 00 хв. керуючи автомобілем «Mersedes-benz 1320», державний номер НОМЕР_1 рухався заднім ходом по пр-ту Науки в м. Харкові з боку вул. Дерев`янко в напрямі вул. 23-го Серпня та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка була смертельно травмована. Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.06.2018 ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання. Цим же вироком було встановлено, що потерпілими у кримінальному провадженні, тобто ОСОБА_1 цивільний позов не заявлено, завдану шкоду відшкодовано у добровільному порядку, а при вирішенні питання щодо призначення покарання ОСОБА_2 суд врахував відсутність матеріальних та моральних претензій до нього з боку потерпілих та добровільне відшкодування заподіяної шкоди, тобто в ході розгляду кримінальної справи стосовно ОСОБА_2 . ОСОБА_1 підтвердила та визнала факт повного відшкодування шкоди.

В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 01.04.2017 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області зроблено актовий запис № 4833 ( а.с. 42).

Згідно із довідкою про дорожньо-транспортну пригоду, складеного провідним фахівцем ГУ НП в Харківській обл. ОСОБА_5 , 29.03.2017 о 09:01 сталась дорожньо-транспортна пригода - наїзд на пішохода - пішохід переходив дорогу поза межами пішохідного переходу. Автомобіль марки «Mersedes-Benz 1320» належить ОСОБА_3 ( а.с. 50-51).

Відповідно до вироку Дзержинського районного суду міста Харкова від 04.06.2018 встановлено, що 29.03.2017 о 12:00 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mersedes-Benz 1320», номерний знак НОМЕР_1 рухався заднім ходом по пр. Науки м. Харкова з боку вул. Дерев`янко м. Харкова до вул. 23-Серпня та порушив п.10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка рухалась наліво і була смертельно травмована. ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав себе винним. ОСОБА_2 було визнано винним та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік, згідно із ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від призначеного покарання і встановлено іспитовий строк тривалістю 3 роки( а.с. 44-45).

Згідно із ухвалою Харківського апеляційного суду від 14.03.2019 вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.06.2018 відносно ОСОБА_2 - змінено. Виключено з вироку посилання на застосування додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік. В решті вирок залишено без змін ( а.с. 46-49).

Згідно із договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №14-001628-85 відповідальність ОСОБА_3 застрахована у ПАТ «ХДІ Страхування» ( а.с. 29-60).

Згідно із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 52-54).

Відповідно до довідки ТОВ «Вип групп» №34 від 06.11.2020, ОСОБА_2 з 16.03.2018 був прийнятий на посаду машиніста ескаватора, з 02.07.2018 переведений на посаду водія автотранспортних засобів та дійсно працює в ТОВ «Вип групп».

Згідно із повідомленням про прийняття працівника на роботу від 16.03.2018 за типом «початкове» ОСОБА_2 на підставі наказу №9-К прийнятий на роботу 16.03.2018 до ТОВ «Вип групп».

Згідно із ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно із ч.1,ч.2,ч.5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п.2 ч.1, ч.3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів . Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дочкою ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 23.12.2015 ( а.с. 38).

Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 змінила прізвище на ОСОБА_4 , про що в Книзі реєстрації актів про переміну прізвища, імені, по батькові 26.09.1996 року Московським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова зроблено запис за №151 ( а.с. 43).

Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.06.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання. При ухваленні вироку судом враховано відсутність матеріальних та моральних претензій до нього з боку потерпілих, обставини, що пом`якшують покарання; при призначенні покарання відповідно до вироку на підставі п.2 ч.1ст. 66 КК України судом враховано добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Як вбачається з матеріалами справи власником автомобіля «Mersedes-Benz 1320» був ОСОБА_3 , який передав право керування автомобілем ОСОБА_2

10.11.2020 представником відповідача ТОВ «Вип групп» надіслано до суду відзив до якого додано документи про прийняття на роботу відповідача - ОСОБА_2 на підставі яких судом встановлено, що дійсно, на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах з відповідачем -3, тому позовні вимоги до ТОВ «Вип групп» задоволенню не підлягають.

Враховуючи докази, додані до матеріалів справи позовні вимоги до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, оскільки транспортний засіб, яким спричинено дорожньо-транспортну пригоду належний ОСОБА_3 , який на момент дорожньо-транспортної пригоди не перебував у віданні власника, оскільки право керування було передано ОСОБА_2 . Відповідно до вироку Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_2 було притягнуто до кримінальної відповідальності. Пом`якшуючою обставиною при обчисленні покарання було враховано добровільне відшкодування шкоди потерпілим.

Крім того, відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 29.03.2017 ОСОБА_4 переходила дорогу поза пішохідним переходом. Вина ОСОБА_2 встановлена відповідно до вироку, проте судом при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди потерпілому враховується те, що ОСОБА_4 при переході дороги проігнорувала вимоги розділу 4 Привал дорожнього руху України, поставила своє життя під загрозу переходячи дорогу не у встановленому місці.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем за змістом заявленого позову не доведено обґрунтованості позовних вимог, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Керуючись ст. ст. 12,76,77,78,79,80,81,263,265 ЦПК, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Віп Груп» про відшкодування шкоди - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст судового рішення складено 12.01.2021

Суддя Л.В. Комаревцева