СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/23667/20

пр. № 2-о/759/177/21

06 січня 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря Грень О.О.

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Чаплінської І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім`ї Святошинського району про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , в якій просить встановити обмежувальний припис на строк до шести місяців стосовно громадянина ОСОБА_3 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 та неповнолітнім ОСОБА_2 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом приватної власності ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_2 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори, смс - та іншу переписку шляхом стільникового зв`язку з ОСОБА_1 та/або неповнолітнім ОСОБА_2 та контакту з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 31.03.2000 року, разом з сином - ОСОБА_3 та неповнолітнім онуком - ОСОБА_2 . Під час спільного проживання ОСОБА_3 постійно вчиняє домашнє насилля, а саме: ображає нецензурною лайкою, принижує, залякує, застосовує фізичне насилля до всіх членів сім`ї, у зв`язку з чим на кривдника неодноразово складались протоколи про адміністративні правопорушення за статтею 173-2 КУпАП. Крім того, ОСОБА_3 перешкоджає навчанню ОСОБА_2 у школі (дистанційна форма навчання, яка здійснюється під час карантину, потребує обладнання місця навчання та створення необхідної обстановки). Заявник є літньою людиною боїться залишатися в квартирі з неповнолітнім онуком, оскільки ОСОБА_3 в останній час небезпечно поводиться з нею та дитиною, що погано впливає на психологічний розвиток дитини. У зв`язку з цим вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу незаконних дій ОСОБА_3 , а саме до Святошинського управління поліції ГУНП України у м. Києві з заявами щодо застосування фізичного і психологічного насильства та до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про вчинення психологічного насильства. Враховуючи те, що має місце домашнє насильство, неодноразові заяви до поліції не дали результату, заявник звернулася до суду з заявою щодо видачі обмежувального припису.

Заявниця в судовому засіданні заявлені вимоги про обмежувальний припис підтримала повністю, просить суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей та сім`ї Святошинського району Чаплінська І.О. в судовому засіданні пояснила, що дійсно відносно заявника та неповнолітнього ОСОБА_2 вчиняється домашнє насильство з боку ОСОБА_3 , просила ухвалити рішення на розсуд суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Суд розглядає справу не пізніше 72 годин після надання заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до частини другої та третьої статті 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України (частина восьма статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Судом встановлено, ОСОБА_1 , 1958 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та є власником вказаної квартири відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 31.03.2000 року (а.с. 15, 26). За вказаною адресою заявник проживає разом зі своїм сином ОСОБА_3 та онуком ОСОБА_2 .

Судом досліджено довідку травмпункту НДСЛ «Охматдит» №11083 від 22.07.2020 року, зі змісту якої встановлено, що ОСОБА_2 надана медична допомога з приводу забою правої кісті ( а.с.20) та довідку поліклініки №2 лікарні для вчених від 09.09.2016 року щодо консультації ОСОБА_1 з приводу інфікованих різаних ран лівого плеча (а.с.21).

Крім цього, судом досліджено такі докази:

копію відповіді директора Середньої загальноосвітньої школи № 55, адресованої начальнику Служби у справах дітей та сім`ї Святошинського району, про те, що учень 9-А класу ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з батьком та бабусею і, можливо, потерпає від домашнього насильства з боку батька, оскільки батько вживає алкогольні напої і у стані сп`яніння поводить себе агресивно і неадекватно (а.с.29);

копію наказу Служби у справах дітей та сім`ї Святошинського району від 24.09.2020 року «Про постановку на облік дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах ОСОБА_2 », яким визначено поставити на облік дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах, неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із вчиненням психологічного насильства зі сторони батька (а.с.30).

копію рапорту від 23.12.2020 року, складеного дільничним офіцером поліції УПП в м. Києві Романенко К., про те, що 23.12.2020 року відносно ОСОБА_3 складено адміністративний протокол ВАБ№378082 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

На підставі установлених судом обставин, суд вважає, що наведені заявницею фактичні та правові підстави в сукупності з доданими до заяви та за письмовими клопотаннями доказами дозволяють суду дійти висновку про обґрунтованість вимог заявниці, можливість їх часткового задоволення та необхідність вжиття відповідних заходів реагування, визначених законом.

Також судом приймаються до уваги та проведено оцінку ризиків (вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення) у поведінці кривдника ОСОБА_3 відносно матері ОСОБА_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_2 як осіб, постраждалих від домашнього насильства в сім`ї.

Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Окрім цього, оцінюючи загальну пропорційність будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, потрібно ретельно оцінювати низки факторів.

Зокрема, у цій конкретні ситуації суд повинен виходити з «найкращих інтересів дитини».

Найбільш змістовий підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту.

Також Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»).

Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими.

З урахуванням викладеного, співставляючи інтереси учасників справи та особи, в право якої здійснюється втручання, враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, наявні очевидні ризики повторного заподіяння домашнього насильства ОСОБА_3 відносно матері - ОСОБА_1 та неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , з метою застосування превентивного засобу - методу стримування та попередження повторення неправомірних дій зі сторони кривдника, суд вважає необхідним вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 та застосувати до кривдника обмежувальний припис строком на 4 місяці.

Відповідно до ч. 3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави.

Згідно вимог ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 294, 350-1 - 350-8 ЦПК України, Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім`ї Святошинського району про видачу обмежувального припису, задовольнити частково.

Встановити обмежувальний припис терміном на чотири місяці стосовно громадянина ОСОБА_3 , що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом:

- заборони ОСОБА_3 наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Святошинським РУ ГУ МВС України в м. Києві 26.04.2007 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та неповнолітнього ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_3 , виданий 25.03.2020 року, орган, що видав 8029, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборони ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Святошинським РУ ГУ МВС України в м. Києві 26.04.2007 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та неповнолітнього ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_3 , виданий 25.03.2020 року, орган, що видав 8029, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;

- заборони ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори, смс - та іншу переписку шляхом стільникового зв`язку з ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Святошинським РУ ГУ МВС України в м. Києві 26.04.2007 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та/або неповнолітнім ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_3 , виданий 25.03.2020 року, орган, що видав 8029, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) та контакту з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В задоволенні інших вимог заяви відмовити.

Про видачу обмежувального припису кривднику не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ч.4 ст. 350-6 ЦПК України).

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12.01.2021 року.

Суддя Твердохліб Ю.О.