УХВАЛА

03 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 183/7157/18

провадження № 61-11397св20

Головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Вільне-2002»,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відмову від його позову до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Вільне-2002» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, в частині відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ № 148-к/тр від 12 жовтня 2018 року про його звільнення з посади начальника механізованого зерносховища СТОВ Агрофірма «Вільне-2002» на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України;

- поновити його на роботі на посаді начальника механізованого зерносховища Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Вільне-2002»;

- стягнути з відповідача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 11 000 грн за період з 12 жовтня 2018 року по 12 листопада 2018 року;

- стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12 жовтня 2018 року. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2020 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2020 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

29 липня 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення.

Після усунення недоліків касаційної скарги ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

Разом із касаційною скаргою ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про відмову від позову в частині відшкодування моральної шкоди та закриття провадження у справі, в якій посилаючись на статтю 206 ЦПК України, зазначає, що наслідки відмови від позову йому відомі.

Відповідно до статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Згідно з частинами першою - третьою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Ураховуючи, що заява відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, наслідки відмови від позову ОСОБА_1 відомі та зрозумілі, на підставі чого колегія вважає за можливе прийняти відмову від позову в частині відшкодування моральної шкоди, визнати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2020 року в цій частині нечинним та закрити провадження у справі.

Слід зазначити, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2020 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2020 року в частині відшкодування моральної шкоди не переглядалося, а тому нечинним Верховним Судом не визнається.

Відповідно до частини другої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Згідно платіжного доручення № 3974 від 01 вересня 2020 року, доданого до касаційної скарги, за подачу касаційної скарги ОСОБА_1 сплатив 2819,2 грн судового збору, з яких за вимогу про відшкодування моральної шкоди 1409,6 грн, 50 % від указаної суми складає 704,8 грн, які підлягають поверненню ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 206, 408 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову в частині відшкодування моральної шкоди в справі № 183/7157/18.

Визнати нечинними рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2020 року в частині позову про відшкодування моральної шкоди.

Закрити провадження у справі № 183/7157/18 за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Вільне-2002» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, в частині відшкодування моральної шкоди.

З моменту постановлення ухвали судом касаційної інстанції визнане нечинним рішення суду першої інстанції в частині позову про відшкодування моральної шкоди втрачає законну силу.

Зобов`язати УДКСУ в Печерському районі м. Києва повернути ОСОБА_1 сімсот чотири гривні 80 копійок сплаченого судового збору за квитанцією № 3974 від 01 вересня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук