справа № 197/1386/20
провадження № 2/197/234/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року Широківський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Леонідової О.В., за участі секретаря судового засідання Горлова О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Широке Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Карпівської сільської ради, Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Криворізьке бюро технічної інвентаризації", третя особа Широківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Карпівка Широківського району Дніпропетровської області померла ОСОБА_2 , яка до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . За життя, а саме 03.02.1971 ОСОБА_2 склала заповіт, згідно з яким житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_2 заповіла позивачу. Бажаючи отримати свідоцтво про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок позивач звернулась з відповідною заявою до Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, однак державний нотаріус своєю постановою від 14.08.2019 відмовила їй у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з підстав неможливості визначити обсяг спадкового майна, оскільки склад спадкового майна не відповідає складу майна, яке зазначене в заповіті. Спадкове майно належало ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 19.05.2008 року на підставі рішення Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області від 27.03.2008 року за № 26, тобто вже після її смерті. Посилаючись на те, що з 14.10.1980 року і до теперішнього часу проживає у вказаному будинку, постійно сплачує комунальні послуги та всі інші витрати, пов`язані з його утриманням, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років, просить визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, після перерви в судове засідання не з`явилась.

Відповідач - Карпівська сільська рада в судове засідання не з`явилися, надійшла заява про розгляд справи у відсутність їхнього представника, додатково повідомляє, що не заперечує проти задоволення даного позову, клопотань та відводів не мають, просять суд винести законне та обгрунтоване рішення у даній справі(а.с. 40).

Відповідач - Комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явились, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника (а.с. 55).

Третя особа Широківська державна нотаріальна контора в судове засідання представника не направили, надали заяву про розгляд справи в їх відсутністі (а.с. 106, 139).

Ухвалою від 25.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито в порядку загального позовного провадження, витребувано докази. Ухвалою суду від 13.04.2021 повторно витребувані докази. Ухвалою суду від 26.08.2021 підготовче провадження по справі закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Вислухавши позивача. показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Карпівка Широківського району Дніпропетровської області померла ОСОБА_2 , згідно з свідоцтвом про смерть (а.с. 12).

За життя, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ОСОБА_2 склала заповіт. Згідно з яким, житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_2 заповіла позивачу ОСОБА_1 (а.с. 14).

Бажаючи отримати свідоцтво про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 позивач звернулась до Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. Постановою державного нотаріуса від 14.08.2019 позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 17).

24.03.2008 позивач звернулась до селищного голови Миколаївської седищної ради із заявою про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок та господарські будівлі. За результатами розгляду звернення виконкомом Миколаївської селищної ради 27.03.2008 прийнято рішення № 26 про видачу свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомості:

"А-1" - житловий будинок - розміром 12,14 х 6,07 м

"Б" - сарай - розміром 4,55 х 8,85 м

"В" - сарай - розміром 12,30 х 6,72 м

"Г" - погріб - розміром 3,00 х 4,00 (295, х 1,23) м

"Е" - вбиральня - розміром 1,00 х 1,10 м

на території існуючої земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 (а.с 18).

На підставі вищевказаного рішення, 19.05.2008 було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21).

Згідно з копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.06.2008 № 19208043, реєстратором комунального підприємства "Криворізьке бюро технічної іевентаризації" було прийнято рішення про реєстрацію права власності на домоволодіння розташоване за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 22).

Згідно з листом Широківської державної нотаріальної конторою від 29.03.2021 № 223/02-14, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , у нотаріальній конторі 14 серпня 2019 року заведено спадкову справу № 207/2009 рік; заява про видачу спадщини за заповітом до нотаріальної контори подавалась ОСОБА_1 ; заяви про відмову від спадщини після померлої ОСОБА_2 до нотаріальної контори не подавались; заповіт від імені ОСОБА_2 в Широківській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області не посвідчувався, але був посвідчений 03.02.1971 року Миколаївською селищною радою Широківського району Дніпропетровської області за реєстром № 10 (а.с. 41).

21.04.2021 до суду з КП ДОР "Криворізьке БТІ" надійшла копія інвентарної справи на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з якою, власником будинку АДРЕСА_1 , зареєстрованого в реєстраційній книзі за № 19-234-7338 є ОСОБА_2 .

Згідно інформації наданої Карпівською сільською радою Широківського району Дніпропетровської області щодо фактичного проживання ОСОБА_1 за місцем проживання померлої ОСОБА_2 в с. Карпівка Широківського району Дніпропетровської області, погосподарські книги за 1968 рік в сільській раді не збереглися. Згідно даних форми № 1 "Погосподарський облік" за 1969-1973 рр. 1974-1976, 1977-1979 рр. за адресою с. Карпівка Широківського району Дніпропетровської області зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Згідно даних форми №1 "Погосподарський облік" за 1980-1982 рр., 1983-1985 рр., 1986-1990 рр. за адресою с. Карпівка Широківського району Дніпропетровської області зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 . Згідно даних форми №1 "Погосподарський облік" за 1980-1982 рр., 1983-1985 рр., 1986-1990 рр. за адресою с. Карпівка Широківського району Дніпропетровської області зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 . Згідно даних форми №1 "Погосподарський облік" за 1991-1995, 1996-2000 рр. за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Згідно даних форми №1 "Погосподарський облік" за 2001-2005 рр. за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Згідно даних форми №1 "Погосподарський облік" за 2006-2010, 2011-2015 рр. за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 . Згідно даних форми №1 "Погосподарський облік" за 2006-2010, 2011-2015 рр. за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 (а.с. 132).

Згідно з Актом перевірки та підтвердження факту проживання особи за місцем проживання, складеного Карпівською сільською радою від 31.08.2021, згідно особистих свідчень та свідчень сусідів заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 1971 року по теперішній час (а.с 130).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 13.08.2015, ОСОБА_9 помер (а.с. 113).

ОСОБА_13 13.10.2021 до суду подав заву, в якій зазначає, що на даний час він зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , жодних претензій з приводу набуття права власності на вказаний вище житловий будинок за місцем своєї реєстрації не має, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Просить розглядати вказану цивільну справу за його відсутності (а.с. 133).

ОСОБА_14 13.10.2021 до суду подала заву, в якій зазначає, що на даний час вона зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , жодних претензій з приводу набуття права власності на вказаний вище житловий будинок за місцем своєї реєстрації не має, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Просить розглядати вказану цивільну справу за її відсутності (а.с.136).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 підтвердили факт проживання позивача у спірному будинку, починаючи з 1977 року, відкрите володіння нею нерухомим майном, здійснення ремонту та утримання будинку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.25 ЦК України (2004 року) Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

На момент смерті ОСОБА_2 діяв ЦК Української PCP (1963 року) і згідно ст.9 правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю.

Враховуючи, що свідоцтво про право власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 видано Миколаївською селищною радою 19 травня 2008 року на ім`я ОСОБА_2 , яка на той час померла, можна стверджувати, що право власності набуто неправомірно, тому зазначене свідоцтво є недійсним.

Відповідно до діючого на той час законодавства, а саме Цивільний кодекс Української PCP - ст.48 недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Ст. 44 Цивільного кодексу Української PCP передбачала письмову форму угоди між державною установою та фізичною особою і повинна бути підписана особами, які їх укладають, але на час винесення рішення Миколаївської селищної ради та видачі свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_2 , остання на той час вже померла.

Внаслідок порушень при видачі свідоцтва права власності на спірне домоволодіння з боку Миколаївської селищної ради, що призвели до негативних наслідків для спадкоємців померлої ОСОБА_2 , порушено їхні права та інтереси.

Право власності нерозривно пов`язане з особою власника і тому напряму залежить від даного суб`єкта, а тому у разі смерті особи чи припинення юридичної особи право власності для даної особи припиняється автоматично, але в таких випадках у разі настання такого юридичного факту право власності може виникати у інших осіб так званих правонаступників. Якщо це стосується смерті фізичної особи, то таке право виникає у її спадкоємців.

Листом ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування роз`яснено: умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

У відповідності до вимог ст. 344 Цивільного кодексу Україниособа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно до ч. 4 цієї ж статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

У пунктах 5,9 Постанови № 5 Пленуму «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових нрав» від 07 лютого 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Верховний Суд України у Постанові від 27.09.2018р., по справі № 571/1099/16-ц, зауважив, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність, володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Визнаючи поняття «умови набуття права власності на чужі речі», Верховний Суд України в Постанові від 04.07.2018р., по справі № 201/12550/16-ц, був більш лаконічний та визначив, що: «Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності».

Відповідно до п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно, перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.

Верховний Суд України в Постанові від 06.09.2018р., по справі № 205/1178/16-ц, прийшов до висновку, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відкритість володіння означає, що воно є очевидним для усіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, але це не означає, що володілець зобов`язаний спеціально інформувати оточуючих про своє володіння річчю.

Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України).

Верховним Судом України в листі від 01.07.2013 року "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ" роз`яснено факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство)".

Таку ж позицію визначив Верховний Суд в ухвалі № 910/17274/17 від 04.12.2018, в якій вважає, що: незнання і неможливість особи знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності не є умовою набуттяцією особою права власності за набувальною давністю. Поняття «добросовісний набувач права власності на майно» і «особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном» у цивільному праві не є тотожними. В контексті частини першої статті 344 Цивільного кодексу України «добросовісністю» с невчинення особою перешкод власнику майна у реалізації ним свого права власності на майно протягом строку, визначеного у цій нормі. На забезпечення можливості власника бути обізнаним про те, що інша особа володіє її майном, і реалізувати своє право власності покликана умова про відкритість володіння."

Як зазначається в листі Верховного Суду України від 01.07.2013 «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство).

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення статей 335 і 334, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, шо має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 13 Постанови, відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦКпро набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦКпоширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.04.1976 у справі " Габріель Дефренн проти Бельгійської авіакомпанії "Сабена" вказав на необхідність враховувати практичні наслідки будь-якого судового рішення. Наслідки, спричинені судовими рішеннями про повернення спадкового майна у власність держави чи комунальну власність з огляду на те, що громадяни тривалий час користувалися цим майном, утримували, ремонтували, ставилися до нього як до свого, не можна передбачити.

Є підстави для висновку про те, що тлумачення ст.344 ЦК Україниу судових рішеннях на користь держави всупереч інтересам громадян не сприяє авторитету судової влади і суперечить засадам Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта 1 Протоколу до неї.

Положеннями ст.1 Першого протоколу до Конвенції визнано право на захист порушених прав фізичних і юридичних осіб, пов`язаних з реалізацією права власності, яке може означати або існуючу власність, або претензії, щодо яких заявник може довести, що він має законні підстави вимагати їх задоволення.

В п.124 рішення у справі "Онер`їлдиз проти Туреччини" від 30.11.2004 року, ЄСПЛ наголосив, що поняття "майно" у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке охоплює не лише право власності на матеріальні речі, але також стосується засобів правдовимагання, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання щодо ефективного здійснення права власності.

Підстави для відхилення доказів судом відсутні, оскільки подані заявником докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Позивач просить покласти судові витрати на його рахунок, що є правом позивача.

Керуючись ст. ст. 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Карпівської сільської ради (місцезнаходження: вул. Центральна, 97-а, с. Карпівка Криворізького району Дніпропетровської області, ), Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" (місцезнаходження: вулиця Героїв АТО, 34, Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50000 ), третя особа Широківська державна нотаріальна контора (місцезнаходження: вул. Соборна, 128, смт Широке Дніпропетровської області, код ЄДРПОУ 02890848) про визнання права власності за набувальною давністю- задовольнити.

Визнати рішення Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області № 26 від 27 березня 2008 року «Про видачу свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомості» та на підставі нього видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19 травня 2008 року недійсним та скасувати відповідний запис про право власності № 7338 в реєстровій книзі 19-234 на ім`я ОСОБА_2 в КП ДОР "Криворізьке БТІ".

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю, що складається з: "А-1" - житлового будинку літера «А-1» розміром 12,14 х 6,07 м, сарая літера «Б» розміром 4,55 х 8,85 м, сарая літера «В» розміром 12,30 х 6,72 м, погрібу літера «Г» розміром 3,00 х 4,00 (295, х 1,23) м, вбиральні літера "Е" розміром 1,00 х 1,10 м.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 22.10.2021.

Суддя О.В.Леонідова