Дата документу 09.11.2021 Справа № 336/644/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/644/20
Провадження №22-ц/807/3488/21
Головуючий в 1-й інстанції Дмитрюк О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Бєлки В.Ю., Онищенка Е.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Фельського Сергія Леонідовича на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ПАТ «СК «Українська страхова група» звернулось до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві зазначило, що 22.06.2016 р. між ПАТ «СК «Українська страхова група» та СЖС Україна ІП був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1501-16-00096, предметом якого є страхування транспортного засобу «Toyota», державний номер НОМЕР_1 . 22.01.2017 р. в м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «ГАЗ 3302», державний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Згідно постанови Шевченківського районного суду м.Запоріжжя № 336/497/17 від 03.03.2017 р. та постанови Апеляційного суду Запорізької області № 33/778/256/17 від 13.04.2017 р. вищевказана ДТП відбулася внаслідок порушення ОСОБА_1 ПДР України. До ПАТ «СК «Українська страхова група» звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи. 27.06.2017 р. ПАТ «СК «Українська страхова група» на підставі звіту № 29 від 01.03.2017 р. та зобов`язуючої пропозиції, було складено страховий акт № ССКА 4393 та розрахунок суми страхового відшкодування, що належить до виплати страхувальнику. На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 272 545,90 грн. На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «СК «Арсенал Страхування», яка сплатила на користь позивача страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту в межах ліміту, в розмірі 99 000,00 грн. Посилаючись на ст.ст.993, 1166, 1191, 1192, 1194 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», ПАТ «СК «Українська страхова група» за позовом просила стягнути з ОСОБА_1 завдану шкоду в сумі 173 545,90 грн., а також судові витрати в розмірі 2603,19 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2021 року, позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (м.Київ, вул.Федорова Івана, 32 літ.А, ) суму відшкодування в розмірі 173 545 грн. 90 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» судовий збір в сумі 2603,19 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Фельського Сергія Леонідовича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що приюдиція встановлена судом в одній справі може бути спростована доказами та обставинами у іншій справі. Вина відповідача у справі спростована наданими доказами, а зокрема висновками експерта від 18 травня 2020 року, а тому оскільки у ДТП відповідач не є винним ОСОБА_2 не мав права на отримання відшкодування від ОСОБА_1 .

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.06.2016 р. між ПАТ «СК «Українська страхова група» та СЖС Україна ІП був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1501-16-00096, предметом якого є страхування транспортного засобу «Toyota», державний номер НОМЕР_1 (а.с.5).

22.01.2017 р. в м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «ГАЗ 3302», державний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя № 336/497/17 від 03.03.2017 р., яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області № 33/778/256/17 від 13.04.2017 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.9, 10-11).

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України).

З наведено вище, суд дійшов висновку, що постанова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2017 р. доводить винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ДТП.

Після ДТП до ПАТ «СК «Українська страхова група» звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.12, 13).

27.06.2017 р. ПАТ «СК «Українська страхова група» на підставі звіту № 29 від 01.03.2017 р. (а.с.16-23) та зобов`язуючої пропозиції (а.с.24), було складено страховий акт № ССКА 4393 (а.с.25) та розрахунок суми страхового відшкодування, що належить до виплати страхувальнику (а.с.26).

На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 272 545,90 грн. (а.с.27).

На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «СК «Арсенал Страхування», яка сплатила на користь позивача страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту в межах ліміту, в розмірі 99 000,00 грн., що не заперечується сторонами.

Вищевикладене підтверджено письмовими документами, наданими позивачем.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що вони є законними та обґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відносини у сфері страхування майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб регулюються Законом України «Про страхування» від 7 березня 1996 року та загальними нормами цивільного права.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 цього Закону визначено, що при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.

Відповідно до ст.22, ч.1ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана, зокрема, майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Положення статті 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1166 зазначеного Кодексу, у зв`язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі.

Вирішуючи спори, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеню вини. У разі випадкового заподіяння шкоди, тобто коли зіткнення транспортних засобів є наслідком випадкового збігу обставин, збитки несе потерпілий, оскільки відсутні правові підстави для покладання відповідальності на іншу сторону.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей.

Таким чином, правила щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені ст. 1188 ЦК України, згідно ч. 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Встановлено, що винною особою у настанні ДТП є ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 , який керував іншим транспортним засобом, причетним до ДТП, до адміністративної відповідальності щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22 січня 2017 року, не притягувався.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. При цьому правило презумпції невинуватості одержує пряме втілення в нормах інших галузей права, зокрема щодо адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. Отже, особа вважається невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу.

Наданий відповідачем висновок експертного дослідження №9-5 від 18.05.2020 року не спростовує його вину у скоєнні ДТП, та не вказує на наявність в діях водія ОСОБА_2 порушень ПДР, що знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з подією ДТП, оскільки невідповідність дій водія ОСОБА_2 встановлена експертом, згідно пояснень ОСОБА_3 , про що і зазначено в дослідженні, при цьому, згідно пояснень самого ОСОБА_2 не встановлено причинно-наслідковий зв`язок дій останнього та настання ДТП.

27.06.2017 р. ПАТ «СК «Українська страхова група» на підставі звіту № 29 від 01.03.2017 р. (а.с.16-23) та зобов`язуючої пропозиції (а.с.24), було складено страховий акт № ССКА 4393 (а.с.25) та розрахунок суми страхового відшкодування, що належить до виплати страхувальнику (а.с.26).

На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 272 545,90 грн. (а.с.27).

На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «СК «Арсенал Страхування», яка сплатила на користь позивача страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту в межах ліміту, в розмірі 99 000,00 грн., що не заперечується сторонами.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» 173 545 грн. 90 коп. - різницю між фактичним розміром страхового відшкодування сплаченого позивачем і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) сплаченим ПАТ «СК «Арсенал Страхування» в межах страхового ліміту.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Фельського Сергія Леонідовича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 09 листопада 2021 року

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: В. Ю. Бєлка

Е. А. Онищенко