ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 листопада 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/1872/20

Головуючий у першій інстанції Іванюк Т. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1395/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи, що не заявляють самостійних вимог: виконавчий комітет Козелецької селищної ради Чернігівської області, Комунальне підприємство «Козелецьводоканал»,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 15 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання знести самовільно встановлені двері в загальному коридорі,

місце ухвалення судового рішення смт Козелець,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 24 червня 2021 року.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив зобов`язати ОСОБА_2 знести за власні кошти самовільно збудовані вхідні двері в коридорі загального користування перед входом у квартиру АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену їх самочинним встановленням, у розмірі 15 000 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що є власником квартири АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 . Відповідач, порушуючи вимоги чинного законодавства, самовільно, без дозволу сусідів та відповідних органів установив у коридорі загального користування вхідні двері та збільшив територію своєї квартири на 1 метр. Добровільно демонтувати незаконно встановлені двері в коридорі загального користування відповідач відмовився, проте їх наявність унеможливлює вільне користування коридором та спричиняє незручності у вільному доступі до квартири. У разі виникнення надзвичайної ситуації (пожежі, повені, екстреного виклику швидкої допомоги, газової служби та ін.) може виникнути загроза оперативному входу або виходу з квартири, що може призвести до тяжких наслідків. Позивач указує, що неправомірні дії ОСОБА_2 спричинили йому моральну шкоду у розмірі 15 000 грн, оскільки значний час він не може вільно розпоряджатися нерухомим майном та має певні труднощі з вільним доступом до своєї квартири.

Рішенням від 15 червня 2021 року Козелецький районний суд Чернігівської області відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 000 грн судових витрат за професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідачів солідарно понесені витрати по сплаті судового збору та правничої допомоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував при вирішенні спору те, що двері квартири АДРЕСА_3 при відкритті перешкоджають доступу до квартири АДРЕСА_4 , в результаті чого порушуються права позивача, гарантовані ст. 319 ЦК України. Та обставина, що напрямок відкривання дверей не регламентується законодавством України, не спростовує наявності обмежень позивачу у вільному доступі до свого помешкання.

Заявник звертає увагу апеляційного суду на те, що відповідач порушив пункт 5.27. ДБН В.1.1-7-2002 «Захист від пожежі. Пожежна безпека об`єктів будівництва» (п.7.3.6 ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва. Загальні вимоги») та п. 2.34 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», оскільки встановлений ним вхідний дверний блок до квартири АДРЕСА_3 у відчиненому положенні зменшує мінімально дозволену ширину шляху евакуації приміщення, у яке відчиняється.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що нові вхідні двері до квартири АДРЕСА_1 встановлені ним до дверного прорізу, що вже існував, а перегородки, які просить знести позивач, не встановлено. Указує на те, що позивачем не надано жодних доказів того, що двері квартири АДРЕСА_3 перешкоджають виходу чи входу до його квартири. Разом з цим, ні ДБН «Пожежна безпека об`єктів будівництва», ні Правила пожежної безпеки в Україні не регулюють питання напряму відчинення вхідних дверей для квартир у житлових будинках, а заміну вхідних дверей з відкриванням назовні не можна вважати переобладнанням або переплануванням житлового будинку та втручанням в опорні (несучі) конструкції та/або інженерні системи загального користування, яке потребувало б отримання на це відповідного дозволу.

У заяві від 07 жовтня 2021 року ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав її доводи безпідставними та надуманими, просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 15 червня 2021 року без змін. Зазначав, що як власник квартири АДРЕСА_1 , надав право користування квартирою синові ОСОБА_2 та його родині. Наголошував, що ОСОБА_2 лише замінив старі вхідні двері новими. Зі сторони відповідачів жодних перешкод ОСОБА_1 у користуванні чи розпорядженні його власністю не чиниться. Двері мають обмежувач, не перешкоджають вільній евакуації людей з помешкання, не блокують та не перегороджують вхід-вихід з квартири позивача (т. 2 а.с. 80).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що спірні двері відповідачем ОСОБА_2 встановлені як вхідні до квартири АДРЕСА_1 , а не в коридорі загального користування, як стверджував позивач. Районний суд констатував, що доказів на підтвердження неможливості користування ОСОБА_1 своєю квартирою, зокрема щодо позбавлення доступу до неї з вини відповідача, не надано.

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , відповідач ОСОБА_3 власником сусідньої квартири АДРЕСА_3 у вказаному будинку (т. 1 а.с. 13, 53).

Згідно із довідкою виконавчого комітету Козелецької селищної ради Чернігівської області від 22 вересня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_5 зареєстровані, але не проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (згідно з актом обстеження від 22 вересня 2020 року) (т. 1 а.с. 136, 137).

За інформацією КП «Козелецьводоканал» Козелецької селищної ради від 09 липня 2020 року, будинок АДРЕСА_6 списаний з балансу КП «Козелецьводоканал» рішенням виконавчого комітету Козелецької селищної ради № 246-21/VIII від 13 квітня 2018 року. Звернень від ОСОБА_2 до КП «Козелецьводоканал» не надходило (т. 1 а.с. 40, 236, 237).

Як свідчить довідка ФОП ОСОБА_5 від 07 червня 2021 року, на початку вересня 2019 року продано та встановлено вхідні металеві двері виробництва Абвер, за адресою АДРЕСА_7 . Конструкцією даних вхідних дверей, як і більшості вхідних дверей серійного виробництва, передбачено їх відкривання назовні, тобто з квартири у напрямку евакуації, згідно з нормами протипожежної безпеки (т. 1 а.с. 246).

За змістом акту про результати розгляду заяви ОСОБА_1 , затвердженого головою Козелецької селищної ради 16 вересня 2019 року, комісією встановлено, що вихід з квартири АДРЕСА_4 перекривається під час відкривання дверей квартири АДРЕСА_3 , що є порушенням п.п. 7.1-7.3 забезпечення евакуації людей глави 7 правил ДБН «Пожежна безпека об`єктів будівництва». Рекомендовано ОСОБА_2 провести демонтаж вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 та в подальшому встановити вхідні двері відповідно до норм ДБН «Пожежної безпеки України», не створюючи небезпечних обставин у випадку пожежі (т. 1 а.с. 18-19).

Відповідно до інформації Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області від 08 липня 2020 року з 17 травня 2017 року виконавчий комітет Козелецької селищної ради не надавав дозвіл ОСОБА_2 на встановлення вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 в коридорі загального користування (а.с. 41).

Згідно з довідкою КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 11 від 01 червня 2021 року при обстеженні квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_3 , змін не виявлено. Загальна площа квартири складає 43,4 кв. м, житлова площа 29,7 кв. м, що відповідає даним технічного паспорта на квартиру (т. 1 а.с. 231, 232-233).

У матеріалах справи наявні фотографії, на яких зафіксовано розташування вхідних дверей до квартир АДРЕСА_3 і АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 241, 244, 245).

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, яке власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом факту існування перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 300/690/16-ц (провадження № 61-2382св18).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Частиною першою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні його позову.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками сусідніх квартир АДРЕСА_4 і АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , як власник квартири АДРЕСА_3 надав право користування квартирою синові ОСОБА_2 , який у вересні 2019 року здійснив заміну старих вхідних дверей на нові, з відкриттям назовні (в тамбур).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_2 без дозволу сусідів та відповідних органів самовільно установив у коридорі загального користування вхідні двері, збільшивши територію своєї квартири на 1 метр, у результаті чого він позбавлений можливості вільно користуватися коридором та наявні перешкоди у вільному доступі до квартири.

Перевіривши наявні у справі докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_2 встановив вхідні двері саме до квартири АДРЕСА_1 , а не у коридорі загального користування, як зазначив у позові ОСОБА_1 .

З наявних у матеріалах справи фотографій, на яких зафіксовано розташування спірних дверей, убачається, що нові двері до квартири АДРЕСА_1 встановлені замість старих до існуючого дверного прорізу.

Після встановлення ОСОБА_2 нових вхідних дверей до квартири АДРЕСА_1 площа квартири не змінилася, що підтверджується довідкою КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 11 від 01 червня 2021 року. Зазначене спростовує доводи позивача про збільшення ОСОБА_2 площі належної йому квартири на 1 метр.

Пунктом 2.27 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року № 1417 «Про затвердження Правил пожежної безпеки в Україні» передбачено, що двері на шляхах евакуації повинні відчинятися в напрямку виходу з будівель (приміщень). Проте ці правила не визначають напрямок відчинення дверей для квартир у житлових будинках.

Установивши, що Правила пожежної безпеки в Україні не регулюють питання напрямку відчинення вхідних дверей для квартир у житлових будинках, а встановлення відповідачем у 2019 році вхідних дверей з відчиненням назовні не можна вважати переобладнанням або переплануванням житлового будинку та втручанням в опорні (несучі) конструкції та/або інженерні системи загального користування, яке потребувало б отримання на це відповідного дозволу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів чинення йому перешкод у користуванні його квартирою зі сторони ОСОБА_2 . Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 337/1526/18 (провадження № 61-18702св19).

Доводи апеляційної скарги про те, що двері квартири АДРЕСА_3 при відкритті перешкоджають доступу до квартири АДРЕСА_4 , в результаті чого порушуються права позивача, належними доказами не підтверджені. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок доведення факту дійсного порушення його прав, яке, на його думку, полягає у чиненні перешкод вільно користуватися належною йому квартирою.

Однак, позивачем не надано доказів ні того, що він позбавлений права вільно користуватися територією загального користування (коридором), ні того, що у нього виникають незручності у вільному доступі до своєї квартири при відкриванні дверей квартири відповідача.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги акт про результати розгляду заяви ОСОБА_1 , затверджений головою Козелецької селищної ради 16 вересня 2019 року, оскільки його висновки суперечать нормам ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництв», на які містяться посилання у самому акті. При цьому, указаний акт складали не уповноважені на перевірку дотримання норм протипожежної безпеки особи і за результатами складеного акту ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_2 не було винесено припису про порушення норм протипожежної безпеки.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що після знесення перегородки, встановленої відповідачем, зникне загроза блокування виходів при евакуації в ситуаціях, які описувались експертом, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки встановлення ОСОБА_2 перегородок у коридорі загального користування жодними доказами не підтверджено, експертиза у даній справі не проводилась. Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 замінив вхідні двері до квартири, у якій він наразі мешкає.

Доводи позивача про те, що відповідач порушив також пункт 5.27. ДБН В.1.1-7-2002 «Захист від пожежі. Пожежна безпека об`єктів будівництва» (п.7.3.6 ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва. Загальні вимоги») та п. 2.34 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», оскільки вхідний дверний блок до квартири АДРЕСА_3 встановлено так, що у відчиненому положенні його дверне полотно зменшує мінімально дозволену ширину шляху евакуації приміщенням, у яке відчиняється, відхиляються судом, як необґрунтовані, оскільки досліджень щодо ширини евакуаційного шляху не проводилось, заміри не здійснювались.

Посилання ОСОБА_1 на те, що у разі виклику «швидкої допомоги» у медиків можуть виникнути труднощі вчасного потрапляння до квартири та вчасного надання медичної допомоги, є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення. Крім того, як свідчить наявна у справі довідка Козелецької селищної ради від 22 вересня 2020 року та акт комісії Козелецької селищної ради від 22 вересня 2020 року, у квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані, але не проживають ОСОБА_1 і його мати ОСОБА_4 . Дана обставина також встановлена районним судом на підставі показань свідків і не заперечувалася представником позивача у судовому засіданні.

Ураховуючи зазначені обставини у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у позові за недоведеністю заявлених вимог.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Зважаючи на те, що не знайшли свого підтвердження вимоги про зобов`язання знести за власні кошти самовільно збудовані вхідні двері в коридорі загального користування перед входом до квартири АДРЕСА_1 , не підлягає задоволенню і вимога про стягнення моральної шкоди, оскільки така вимога є похідною від основної.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, у разі відмови у позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

08 жовтня 2021 року надійшло клопотання ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь 5 000 грн судових витрат, що складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи (на професійну правову допомогу) (т. 2 а.с. 93).

Як свідчать матеріали справи, представництво інтересів ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції здійснював адвокат Гуц Н.М. на підставі договору про надання правової допомоги від 5 жовтня 2021 року (т. 2 а.с. 94-95) та ордеру серії ЧН № 063362 від 06 жовтня 2021 року (т. 2 а.с. 86).

Відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу адвоката за договором про надання правової допомоги № 1/05-10-21 від 5 жовтня 2021 року, укладеним із ОСОБА_2 , до опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, входить: вивчення апеляційної скарги з додатками, узгодження правової позиції з клієнтом протягом 1 год. вартістю 500 грн; складання та направлення процесуальних документів протягом 6 год. вартістю 3 000 грн; участь у розгляді апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції 1 засідання вартістю 1 500 грн (т. 2 а.с. 96).

Як свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру № 78 від 5 жовтня 2021 року, ОСОБА_2 сплатив адвокату Гуц Н.М. 5 000 грн за договором про надання правової допомоги (т. 2 а.с. 97).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою у суді апеляційної інстанції, апеляційний суд враховує вимоги частини четвертої статті 137 ЦПК України, бере до уваги, що розгляд справи проводився судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, і вважає за можливе частково задовольнити клопотання ОСОБА_2 шляхом стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 500 грн (без урахування оплати за участь адвоката у розгляді апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 15 червня 2021 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені в апеляційній інстанції витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2021 року.

Головуюча: Судді: