Ухвала

11 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 520/18393/19

провадження № 61-17745ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «ПроКредит Банк»

на постанову Одеського апеляційного суду від 03 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПроКредит Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про захист прав споживача шляхом припинення зобов`язань за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (далі - АТ «ПроКредит Банк»), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про захист прав споживача шляхом припинення зобов`язань за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 23 липня 2004 року

між AT «ПроКредитБанк» та ОСОБА_1 укладено рамкову угоду, згідно з якою укладений договір про надання траншу від 19 жовтня

2007 року, що є її невід`ємною частиною, відповідно до умов якої ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в розмірі 126 000 доларів США,

зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних строком користування 60 місяців.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за рамковою угодою та договором про надання траншу, 19 жовтня 2007 року між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого позичальник та поручитель несуть солідарну відповідальність за невиконання позичальником умов договору про надання траншу та рамкової угоди.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання траншу та рамкової угодою 08 липня 2005 року між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 укладено договір іпотеки.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 21 лютого 2013 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за рамковою угодою та укладеного на її підставі договору про надання траншу в розмірі

438 345,32 грн.

У рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «ПроКредитБанк» звернуто стягнення за договором іпотеки від 08 липня 2005 року на предмет

іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в рівних частках кожному, шляхом проведення прилюдних торгів із визначенням початкової вартості та пріоритетності вимог інших кредиторів в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

На підставі цього рішення, Київським районним судом міста Одеси

30 липня 2014 року видано виконавчий лист № 1512/14278/2012, який пред`явлено ПАТ «ПроКредит Банк» до виконання.

29 січня 2015 року ОСОБА_1 виконала зазначене судове рішення, здійснивши сплату коштів на рахунок AT «ПроКредит Банк» у розмірі 441 564,32 грн, з яких: борг за кредитом - 438 345,32 грн; судовий

збір - 3 219 грн.

AT «ПроКредитБанк» довідкою від 29 січня 2015 року підтвердило виконання рішення Київського районного суду міста Одеси 21 лютого

2013 року та погашення у повному розмірі заборгованості у розмірі 441 564,32 грн.

Постановою старшого державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції

від 26 березня 2015 року закінчено виконавче провадження № 44624586

з примусового виконання виконавчого листа № 1512/14278/2012

про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 441 564,32 грн

у зв`язку з фактичним повним виконанням судового рішення на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на те, що позивач за рішенням суду виконала зобов`язання за кредитним договором, а саме здійснила сплату коштів у розмірі

441 564,31 грн на рахунок відповідача, ОСОБА_1 просила суд визнати її зобов`язання перед АТ «ПроКредит Банк» за рамковою угодою

від 23 липня 2004 року та договором про надання траншу від 19 жовтня 2007 року припиненими.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 11 грудня 2019 року

(у складі судді Пучкової І. М.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що кредитні кошти отримані в іноземній валюті, позивач погасила кредит у гривнях, однак основне зобов`язання позивачем не виконано, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Постановою Одеського апеляційного суду від 03 червня 2021 року

(у складі колегії суддів: Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я., Сєвєрової Є. С.) рішення Київського районного суду міста Одеси від 11 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ «ПроКредит Банк» за рамковою угодою від 23 липня 2004 року та договором про надання траншу від 19 жовтня 2007 року припиненим шляхом їх повного належного виконання.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 належним чином виконала свої зобов`язання за рамковою угодою

від 08 липня 2005 року та договором про надання траншу від 19 жовтня 2007 року у зв`язку з фактичним повним виконанням судового рішення про стягнення із позичальника та поручителя всієї суми заборгованості за цим договором, а тому таке зобов`язання припинилось на підставі

статті 599 ЦК України.

28 жовтня 2021 року АТ «ПроКредит Банк» звернулося до Верховного Суду

з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду

від 03 червня 2021 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є припинення зобов`язань за кредитним договором в порядку захисту прав споживачів, у зв`язку з тим, що позивач здійснила сплату кредитної заборгованості у розмірі 441 564,31 грн на рахунок відповідача.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пунктів 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на постанову Одеського апеляційного суду від 03 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПроКредит Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про захист прав споживача шляхом припинення зобов`язань за кредитним договором, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук