Постанова

Іменем України

03 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 2-1054/08

провадження № 61-3676св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи

за позовомОСОБА_1 :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Виконавчий комітет Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради,

за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 :

позивач - ОСОБА_2

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Виконавчий комітет Індустріальної районної

у м. Дніпропетровську ради

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року в складі колегії суддів:

Лаченкової О. В., Городничої В. С., Петешенкової М. Ю.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог,рішень судів першої інстанції

У березні 2008 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права власності.

У березні 2008 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов третьої особи

з самостійними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет Індустріальної районної

у м. Дніпропетровську ради про визнання права власності.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

01 квітня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкт нерухомого майна збудованого самочинно, а саме: тераса літ. а-1, загальною площею - 20,60 кв.м., житловий будинок літ. А-2 загальною площею 312,2 кв.м., в тому числі житлова площа 114,3 кв.м., який складається: під. А-2- підвал, загальною площею 136,30 кв.м., який складається з котельня 16,7 кв.м., коридор 1,7 кв.м., туалет 2,0 кв.м., ванна 1,8 кв.м., сауна 6,3 кв.м., коридор 3,7 кв.м., гараж 17,2 кв.м, підсобне приміщення 17,1 кв.м., сходова клітка 10,4 кв.м., підсобне приміщення 16,4 кв. м., майстерня 13,9 кв.м.; ганок, літ. а, загальною площею 5,10 кв.м., першого поверху літ. А-2, який складається: коридор 8,0 кв.м., кухня 8,5 кв.м., їдальня 13,2 кв.м., коридор 6,6 кв.м., житлова кімната 9,2 кв.м., санвузол 4,0 кв.м., житлова кімната 34,1 кв.м., сходова клітка 10,1 кв.м.; другий поверх А-2, який складається з: житлової кімнати 31,5 кв.м., гардеробна 8,5 кв.м., ванна 7,3 кв.м. туалет 2,3 кв.м., житлова кімната 13,1 кв.м., житлова кімната 13,2 кв.м., сходова клітка 10,9 кв.м., коридор 7,8 кв.м., веранда - 16,8 кв.м., веранда, літ. а'-1, загальною площею 20,60 кв.м., № 1-3, І споруди: огорожа, стінки підпірні, тротуари, доріжки та майданчики, цоколь, розташованого на земельній ділянці, площею 640 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Виконавчий комітет Індустріальної районної в м. Дніпропетровську ради ввести в експлуатацію зазначений об`єкт нерухомого майна.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є єдиним власником самовільно збудованої будівлі, яка є предметом позову, до вказаного будівництва ніхто претензій не має, яке прав інших осіб не порушує.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2008 року позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права власності задоволено частково.

Визнано право власності на жилий будинок літ.А-2, загальною площею 806,6 кв.м, жилою площею 369,9 кв.м., вбиральня літ. Б, сарай літ. В та споруди №1-9, І, що розташовані на земельній ділянці площею 875 кв.м. по АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 .

В іншій частині у задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права власності - відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що ОСОБА_2 за власні кошти здійснила реконструкцію зазначеного житлового будинку; ОСОБА_3 взяті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів, які були витрачені на реконструкцію вказаного житлового будинку ОСОБА_2 , не виконала.

Суд критично відноситься до позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами в частині стягнення з поручителя ОСОБА_1 на користь

ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 15 000,00 дол. США, оскільки на підтвердження цієї позовної вимоги не надано копії договору поруки від

01 вересня 2007 року, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір

у розмірі 757,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати

з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь держави судовий збір

у розмірі 25,50 грн з кожного.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року апеляційне провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня

2008 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права власності та позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права власності - закрито.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що новим кредитором та іпотекодержателем за кредитним договором та договором іпотеки після відступлення прав вимоги ОСОБА_4 стала лише 18 листопада 2016 року. Тому оскаржуваним рішенням суду не порушуються її права, як нового іпотекодержателя за кредитним та іпотечним договорами, оскільки на момент ухвалення вказаного рішення суду ОСОБА_4 ще не набула права вимоги на предмет іпотеки. ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" був первісним іпотекодержателем та якому належали усі права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором від 09 липня 2008 року, який з дня постановлення оскаржуваного рішення 03 квітня 2008 року та до укладення договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором не звертався до суду для оскарження свого порушеного права. ОСОБА_2 не було оформлено право власності на вказане нерухоме майно на підставі додаткового рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня

2008 року, а згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 березня 2019 року таке право власності на житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_4 . Отже, на підставі вказаного додаткового рішення суду у ОСОБА_4 не виникає жодного обмеження її права, як іпотекодержателя.Тому у правовідносинах, які виникли між позивачем у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , не існує правового зв`язку

з апелянтом ОСОБА_4 , у зв`язку з цим вона не відноситься до суб`єктів апеляційного оскарження. ОСОБА_4 не є особою права, свободи, інтереси та (або) обов`язки якої були вирішені судом першої інстанції на момент ухвалення оскарженого рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2021 рокуособа, яка не брала участь у справі - ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено правила територіальної юрисдикції, що є обов`язковою підставою для скасування рішення. У позовній заяві ОСОБА_2 вказує, що між нею та ОСОБА_1 було укладено договір поруки 01 вересня 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_1 поручився за виконання зобов`язань ОСОБА_3 , однак матеріали справи не містять цього договору, та який не стосуються предмету спору між

ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Індустріальної районної

у м. Дніпропетровську ради про визнання права власності.

З тексту рішення вбачається, що 12 квітня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір будівельного підряду. Згідно цього договору ОСОБА_2 зобов`язана здійснити реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_2 , вартість послуг складає

150 000, 00 дол США. Зазначено, що ОСОБА_2 , як підрядник виконала свої зобов`язання, а ОСОБА_3 як замовник не сплатила передбачені договором кошти. Суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 створила нову річ та має право на визнання права власності на неї в порядку статті 331 ЦК України. Однак такі висновки суду є неправомірними, оскільки правовідносини будівельного підряду врегульовані нормами ЦК України, відповідно до норм якого підрядник мав звернутися до суду для відшкодування збитків у разі неналежного виконання замовником своїх зобов`язань, який не передбачає визнання права власності підрядника на об`єкт відносно якого здійснюється реконструкція. Окрім цього матеріали справи взагалі не містять доказів виконання підрядником будь-яких будівельних робіт, не надано проектно-кошторисну документацію, не надано акти виконаних робіт, не надано взагалі нічого з цього питання.

Опис цивільної справи № 2-1054/08 містить 33 аркуша з детальним описом документів та номерів аркушів, на яких вони знаходяться, а фактично справа містить 47 аркушів, опис яких не співпадає після появи в матеріалах справи позовної заяви третьої особи, вбачається виправлення нумерації аркушів, журнал судового засідання та диск фіксації судового процесу не містять інформації про третю особу, в реєстрі судових рішень відсутнє додаткове рішення. Матеріали цивільної справи не містять жодних повідомлень (судових повісток) та доказів направлення їх, доказів надіслання позовної заяви як первісного позивача та позовної заяви третьої особи, доказів оплати судового збору та витрат на ІТЗ, доказів надіслання рішення суду всім учасникам процесу. Всі ці обставини вказують або на грубе порушення судом першої інстанції норм процесуального права та Інструкції з діловодства в місцевих судах або на те, що невідомими особами було додано до матеріалів цивільної справи документи відносно позовних вимог третьої особи, які фактично у 2008 році не розглядались.

Попередній кредитор - АТ «Райффайзен Банк Аваль» не був обізнаний про наявність оскарженого рішення під час укладення кредитного договору та договору іпотеки між банком та ОСОБА_5 та відступлення прав вимоги за цими договорами ОСОБА_4 , оскільки воно відсутнє в реєстрі судових рішень, не було зареєстроване в реєстрі речових прав. Тобто про його існування ні банк, ні ОСОБА_4 , як новий кредитор та іпотекодержатель, не могли дізнатися поки не було подано позов ОСОБА_2 до АТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів, скасування записів, а це рішення було додано до позовної заяви.

13 травня 2019 року вона ознайомилась з матеріалами цивільної справи

№ 200/4037/19, що перебуває на розгляді Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровська, провадження у якій відкрито 08 квітня 2019 року за позовною заявою ОСОБА_2 до АТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів, скасування записів.

Не відповідають дійсності висновки апеляційного суду відносно того, що власником житлового будинку є ОСОБА_4 , а отже рішення не порушує її права як іпотекодержателя або власника майна, оскільки апеляційний суд керувався витягом з реєстру прав на нерухоме майно 2019 року, а на час розгляду справи

з 06 березня 2020 року в реєстрі речових прав власником житлового будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 на підставі додаткового рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня

2008 року по справі №2-1054/08, про що зазначав представник ОСОБА_4

в судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги.

Всі ці обставини вказують на те, що додаткове рішення порушує права

ОСОБА_4 .

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначено, що наведені

у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

У частині першій статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. У разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Апеляційний суд встановив, що оскаржене додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про визнання права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_2 ухвалене 03 квітня 2008 року, а кредитний та іпотечний договори між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 , права за якими відступлено на користь ОСОБА_4 18 листопада 2016 року, укладені 09 липня 2008 року.

За таких обставин апеляційний суд зробив правильний висновок, що ОСОБА_4 не є особою права, свободи, інтереси та (або) обов`язки якої були вирішені судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення, однак навів помилкові мотиви такого висновку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги,з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення частково ухвалене без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене судове рішення змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині залишити без змін.

Оскільки судові рішення змінено тільки в частині мотивів прийняття, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 402, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року у справі

№ 2-1054/08 змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук