СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10548/19

пр. № 2/759/337/21

04 листопада 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Шум Л.М.

за участю секретаря: Дмитришиної В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Розпутняк Оксани Василівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4 про визнання недійсною довіреності від 06.12.2012 та визнання недійсним договору-купівлі продажу квартири від 27.12.2012, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Розпутняк Оксани Василівни про визнання недійсними: довіреності від 06.12.2012, яка зареєстрована в реєстрі за № 925, посвідчена приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Розпутняк Оксаною Василівною, та Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 27.12.2012 (реєстраційний номер 993), посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Розпутняк Оксаною Василівною, який уклали ОСОБА_1 , від імені якого діяла ОСОБА_3 на підставі довіреності від 06.12.2012, та ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував на те, що 29.05.2019 його представник адвокат Мартіросян А.Г. ознайомився з матеріалами справи № 759/5952/17, у зв`язку з чим йому стало відомо про те, що ОСОБА_3 на підставі довіреності від 06.12.2012 відчужила квартиру АДРЕСА_1 шляхом укладення договору купівлі-продажу від 27.12.2012 на користь ОСОБА_2 . Позивач зазначав, що вказана довіреність та договір були укладені внаслідок зловмисної домовленості відповідачів, оскільки позивач не підписував зазначеної довіреності, так як знаходився на момент її видачі за межами України. Також, позивач вказував на те, що він не отримував розрахунку за Договором ні від покупця, ні від представника, та крім того, що оспорюваний договір був вчинений фіктивно. Поряд з наведеним, позивач посилався на те, що на вчинення оспорюваного правочину його дружина не надавала згоди.

11.06.2019 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва під головуванням судді Скрипник О.Г. було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання.

02.04.2020 згідно розпорядженням керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва вищезаначену справу було передано на повторний автоматизований розподіл, оскільки у судді Скрипник О.Г. закінчилися повноваження, як судді Святошинського районного суду м. Києва.

02.04.2020 згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу передано судді Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М.

Ухвалою суду від 07.04.2020 суддею Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.11.2020 вирішено закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Під час підготовчого провадження у справі позивачем надавались до матеріалів справи додаткові докази.

Відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він проти заявленого позову заперечив, посилаючись на те, що у матеріалах справи № 759/5952/17 відсутня оспорювана довіреність, а отже позивач навів недостовірну інформацію про те, коли він дізнався про її існування, а отже не спростував факту пропуску строку позовної давності. Також, відповідач ОСОБА_2 зазначав, що твердження позивача про наявність зловмисної домовленості відповідачів щодо укладення оспорюваного договору - нічим не підтверджена, а щодо посилання на неотримання розрахунку за договором, ОСОБА_2 вказав на те, що невиконання представником зобов`язань з передачі отриманого на користь довірителя, не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Що стосується укладення оспорюваного договору на підставі дублікату свідоцтва про право власності, ОСОБА_2 зауважив, що позивачем було надано своєму представнику дублікат свідоцтва, оригінал якого він втратив, при цьому оригінал дублікату свідоцтва про право власності позивача було вилучено приватним нотаріусом та долучено до матеріалів нотаріальної справи. Крім того, ОСОБА_2 , звернув увагу на те, що в дійсності дружина позивача ОСОБА_5 надала згоду на відчуження спірної квартири, що підтверджується її нотаріально посвідченою заявою. У відзиві ОСОБА_2 просив під час розгляду справи застосувати строки позовної давності.

Також, ОСОБА_2 були подані до матеріалів справи додаткові пояснення з приводу наданих позивачем додаткових доказів, в яких він звертав увагу на те, що в дійсності надана позивачем копія листа Філіалу «Урегой Бурение» ТОВ «Газпром Бурение» (РФ) від 27.08.2019 підтверджує не факт того, що позивач в період складення оспорюваної довіреності перебував закордоном, а навпаки, що він перебував у відпустці, а отже мав можливість прибути в Україну для складення такої довіреності. При цьому, він також вказував на те, що будь-яких належних доказів перебування позивача в спірний період закордоном - не надано.

Відповідачем приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Розпутняк О.В., було подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого він проти заявленого позову заперечував, посилаючись на те, що нотаріус в даному випадку не є належним відповідачем по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представники відповідачів ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Розпутняк О.В.- ОСОБА_7 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили суд, відмовити в задоволені позову, посилаючись на доводи, викладені у їхніх відзивах .

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом про час та місце слухання справи належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, які належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.12.2012 між позивачем, як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу (далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Розпутняк О.В. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 993, відповідно до п. 1.1., 1.2. якого, продавець продав та передав у власність покупця квартиру АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат, житловою площею - 44,0 кв.м., загальною - 82,7 кв.м.(ас.20-23, том1)

Згідно з п. 1.3. Договору було визначено, що вказана квартира належить продавцю на підставі дублікату Свідоцтва про право власності на житло серія НОМЕР_1 , виданого на підставі наказу головного управління житлового забезпечення від 05.04.2012 № 509-С/КІ взамін втраченого свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 , виданого 28.03.2002 Головним управлінням житлового забезпечення, Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 28.03.2002 № 429-С/КІ, зареєстрованого в Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 14.12.2012 за номером запису: 43190 в книзі 343-154 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 14.12.2012 за № 35896544(ас.21, том 1).

Відповідно до п. 2.1. Договору було зазначено, що купівля-продаж зазначеної квартири сторони здійснили за 369 174, 00 грн. (ас. 21, том1).

При цьому, згідно з п. 2.2. Договору сторони передбачили, що підписання цього договору буде свідчити про те, що його умови повністю відповідають їх волевиявленню та одержання представником продавця повного розрахунку за продану квартиру і відсутність матеріальних претензій до покупця (ас.21, том1).

Відповідно до п. 4.2. Договору його укладено за згодою дружини продавця - ОСОБА_5 (ас.22. том1).

Пунктом 4.6. Договору було визначено, що під передачею квартири за цим договором слід вважати символічну передачу речі. Прийняття покупцем від представника продавця техдокументації та даного договору свідчить про те, що передача речі відбулась. Представник продавця передав, а покупець прийняв вказані вище речі від квартири. Сторони усвідомлюють, що цими діями підтверджується передача квартири покупцю( ас.22, том1).

Згідно з п. 5.0. Договору зазначено, що його складено та посвідчено в 2-х примірниках, що мають однакову юридичну силу, з яких перший (разом з правовстановлюючими документами, на підставі яких здійснювалося відчуження) - залишається для зберігання у справах нотаріуса Розпутняк О.В. за адресою: АДРЕСА_2 , а другий, викладений на бланках нотаріальних документів, видається для покупця (ас.22, том1).

Разом з посвідченням вказаного Договору приватним нотаріусом було видано ОСОБА_2 витяг з Державного реєстру правочинів № 12422105 від 27.12.2012, згідно з яким Договір зареєстровано за № 5429105(ас.24, том1).

До матеріалів справи долучено копію нотаріально посвідченої заяви дружини продавця - ОСОБА_5 від 11.07.2011 про надання згоди на укладення договору купівлі-продажу квартири, а також копію звіту про оцінку вартості житлової квартири від 21.12.2012, виконаний ТОВ «Атлант» ЛТД на замовлення позивача - ОСОБА_1 (ас.44-47,48, том2).

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені ст. ст. 215, 216 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом встановлено, що оспорюваний договір відповідає всім вимогам закону щодо його укладення, за змістом, за формою, за складом його учасників та їх волевиявленням.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, перед укладенням оспорюваного договору позивач отримав згоду своєї дружини на відчуження спірної квартири, а також замовив оцінку її вартості у суб`єкта оціночної діяльності(ас.44-47,48, том2).

Вказані обставини суд оцінює як такі, що свідчать про намір позивача відчужити спірну квартиру, а отже й наявність волі на укладення відповідного правочину.

Доводи позивача відносно того, що він не видавав оспорюваної довіреності ОСОБА_3 , суд оцінює критично.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Позивачем під час провадження у справі не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що оспорювана довіреність ним не видавалась, зокрема, й з підстав перебування його в спірний період закордоном.

Так, позивачем надано суду копію листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 26.06.2019, яким повідомляється про неможливість надати дані про перетин у спірний період державного кордону ОСОБА_1 , оскільки інформація про осіб, які перетнули державний кордон України, зберігається протягом п`яти років, а також через її конфіденційність.

Також, позивачем надано суду копію листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28.08.2019, яким повідомляється про неможливість надати дані про перетин у спірний період державного кордону ОСОБА_1 , оскільки інформація про осіб, які перетнули державний кордон України, зберігається протягом п`яти років, а також через її конфіденційність.

Таким чином, зазначені довідки не підтверджують доводів позивача.

У свою чергу, надана позивачем до матеріалів справи копія Трудової книжки серії НОМЕР_3 не може бути належним та допустимим доказом підтвердження факту перебування позивача у період видачі оспорюваної довіреності в Російській Федерації, оскільки трудова книжка - це лише документ, який підтверджує перебування особи у трудових відносинах з роботодавцем, однак не є доказом перебування особи в той чи інший період закордоном.

Суд також приймає до увагу те, що відповідачем ОСОБА_2 надано суду нотаріально-завірену копію трудової книжки серії НОМЕР_4 , яка також була заведена на позивача, проте в Україні.

Що стосується наданої позивачем копії листа Філіалу «Урегой Бурение» ТОВ «Газпром Бурение» (РФ) від 27.08.2019, яким повідомляється про те, що позивач з 26.08.2010 по 28.12.2012 працював начальником служби енергозбереження бурових (вахтовим методом роботи) та з 29.12.2012 по 28.06.2013 - ведучим інженером - енергетиком (вахтовим методом роботи) відділу головного енергетика Філіалу; згідно з табелями обліку робочого часу ОСОБА_1 з 01.12.2012 по 18.12.2012 знаходився на вихідній вахті, 19.12.2012 - в дорозі, з 20.12.2012 по 31.12.2012 - на робочій вахті за адресою: АДРЕСА_3 (адміністративна будівля), слід зазначити наступне.

В наведеному вище листі вживається два окремих поняття: «вихідна вахта» та «робоча вахта».

Відповідно до п. 1.1. Основних положень про вахтовий метод організації робіт, затверджених спільною постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях, Секретаріату ВЦРПС і Міністерства охорони здоров`я СРСР від 31 грудня 1987 р. № 794/33-82, Вахтовий метод - це особлива форма організації робіт, заснована на використанні трудових ресурсів поза місцем їх постійного проживання за умови, коли не може бути забезпечене щоденне повернення працівників до місця постійного проживання. Робота організовується за спеціальним режимом праці, як правило, при підсумованому обліку робочого часу, а міжвахтовий відпочинок надається в місцях постійного проживання. Часом вахти вважаються періоди виконання робіт і міжзмінного відпочинку.

Таким чином, під «вихідною вахтою» розуміють міжвахтовий відпочинок.

З наведеного слідує, що позивач в період з 01.12.2012 по 18.12.2012 фактично перебував у відпустці, що не виключає можливості прибути до України для складання оспорюваної довіреності.

Крім того, суд враховує, що згідно зі статями 237, 244, 245 ЦК України, довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Як наголошено в постанові Верховного Суду від 11 березня 2019 року у справі № 408/5352/12, вольова спрямованість правочину характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи, що реалізується через відповідну об`єктивно виражену форму виявлення (складання заповіту, прийняття спадщини, складання довіреності, підписання договору тощо). У правочині зовнішнє волевиявлення має бути адекватним внутрішній волі особи. Воля особи має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку. Тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії (вчинки) особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків.

Що стосується посилань позивача на відсутність розрахунку з ним за спірним Договором, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

При цьому, згідно з п. 2.2. Договору сторони передбачили, що підписання цього договору буде свідчити про те, що його умови повністю відповідають їх волевиявленню та одержання представником продавця повного розрахунку за продану квартиру і відсутність матеріальних претензій до покупця.

Твердження позивача про те, що між відповідачами існувала зловмисна домовленість, а також про підробку підпису позивача на оспорюваній довіреності - не доведені перед судом належними та допустимими доказами.

А тому, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, оцінюючи належність та допустимість наданих суду доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено по суті, відсутні підстави для застосування до позовних вимог строків позовної давності.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2, 12, 76-83, 89, 90, 92, 95, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Розпутняк Оксани Василівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4 про визнання неійсної довіреності від 06.12.2012 року та визнання недійсним договору-купівлі продажу квартири від 27.12.2012 року - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: Л.М. Шум