Єдиний унікальний номер 725/5826/20
Номер провадження 4-с/725/26/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2021 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівців

в складі:

головуючого судді - Нестеренко Є. В.

за участю:

секретаря судового засідання Пентелюк П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Першотравневого районного суду м. Чернівці цивільну справу за скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» на неправомірні дії заступника начальника Другого відділу ДВС у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Юзефовича Едуарда Едуардовича,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із скаргою на неправомірні дії заступника начальника Другого відділу ДВС у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Юзефовича Е.Е. Посилаючись на те, що Рішенням Першотравневого районного суд м. Чернівці від 12.04.2019 року задоволено позовну заяву 26-ти позивачів до Пат «Чернівці газ» та визнано незаконними дії ПАТ «Чернівцігаз» щодо нарахування об`ємів спожитого газу зазначеним споживачам за показниками загально будинкових вузлів обліку газу, визнано незаконним відмову ПАТ «Чернівцігаз» у встановленні індивідуальних лічильників природного газу за рахунок коштів суб`єктів господарювання по розподілу природного газу на відповідній території( м. Чернівці), або коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевого бюджету 26-ти позивачам, зобов`язано ПАТ «Чернівцігаз» визначати норми (об`єми, обсяги) спожитого 26-ти споживачами природного газу, до встановлення кожному індивідуального лічильника газу за приписами постанов Кабінету міністрів України № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (із змінами) та № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами», зобов`язано ПАТ «Чернівцігаз» встановити індивідуальні лічильники природного газу за рахунок коштів суб`єктів господарювання по розподілу природного газу на відповідній території( м. Чернівці), або коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевого бюджету вказаним позивачам.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 04.07.2019 року рішення суду першої інстанції змінено в частині встановлення обов`язку відповідача щодо застосування по відношенню до позивачів постанови Кабінету міністрів України № 143 «Питання споживання природного газу». В решті рішення залишено без змін. Вказана постанова залишена без змін постановою Верховного суду.

26.11.2020 року боржник отримав від заступника начальника Другого відділу ДВС у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Юзефовича Е.Е. три постанови від 19.11.2020 року пов`язаних із виконання одного рішення суду, а саме: постанову про відкриття провадження, стягнення виконавчого збору у розмірі 20 000 тисяч гривень та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 210,50 гривень. по виконавчому провадженні ВП №63682611

Так, відповідно до постанови заступника начальника Другого ВДВС у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Юзефович Е.Е. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження по ВП №63682611 з примусового виконання рішення суду у справі №725/5727/18 про зобов`язання вчинити певні дії на користь ОСОБА_1 боржнику визначено мінімальні витрати виконавчого провадження в сумі 210,50 грн. Вважає такі дії заступника начальника Другого ВДВС у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Юзефович Е.Е. щодо винесення вказаної постанови неправомірними, а постанову таку, що підлягає скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Вказував на те, що судове рішення у справі №725/5727/18 на підставі якого було видано виконавчий лист ухвалено на користь кількох позивачів та за таким рішенням було видано кілька виконавчих листів по кількості стягувачем, у зв`язку з чим, вважає, що державний виконавець має проводити виконання такого рішення в рамках зведеного виконавчого провадження окремо по кожному окремому рішенню з відповідним стягненням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження по кожному із цих кількох різних рішень, а тому стягнення з боржника декілька разів однією і тієї ж суми витрат по виконанню одного і того самого судового рішення та відкриття окремих виконавчих проваджень є неправомірним.

Також, зазначав, що рішення суду, яке звернене до виконання є немайнового характеру, може бути виконане лише шляхом вчинення боржником певних дій та боржнику надано строк для його добровільного виконання, що в свою чергу не передбачає вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання судового рішення, а виконавчий збір за своєю природою є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання судового рішення.

Оскільки виконання вказаного вище судового рішення не передбачає вчинення державним виконавцем виконавчий дій стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є неправомірним.

На підставі вище викладеного, просить суд, визнати неправомірними дії заступника начальника Другого ВДВС у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Юзефовича Е.Е. щодо визначення для боржника розміру мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 210,50 грн., та скасувати постанову заступника начальника Другого ВДВС у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Юзефовича Е.Е. від 19.11.2020 року про визначення для боржника розміру мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 210,50 грн. по виконавчому провадженні №63682611.

Учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що постановою заступника начальника Другого ВДВС у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Юзефовича Е.Е. від 19.11.2020 року по виконавчому провадженню ВП №63682611 з примусового виконання виконавчого листа №725/5727/18 виданого 03.11.2020 року відповідно до якого зобов`язано ПАТ «Чернівцігаз» визначити норми (об`єми, обсяги) спожитого споживачем ОСОБА_1 природного газу, до встановлення індивідуального лічильника газу на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року №143; встановити індивідуальний лічильник природного газу за рахунок суб`єктів господарювання по розподілу природного газу на відповідній території м. Чернівці або коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевого бюджету ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , боржнику визначено розміру мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 210,50 грн.

Таким чином представник скаржника фактично оскаржує дії державного виконавця, щодо визначення витрат органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, що є витратами виконавчого провадження.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Крім того, ст. 5 КАС України встановлено право на звернення до суду та способи судового захисту.

Відповідно до підпунктів 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, приватного виконавця врегульовано статтею 287 КАС України, частиною першою якої передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За змістом п.5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, як постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Таким чином, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

З системного аналізу вище наведених норм законодавства вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, законом передбачено окремий порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного суду у справах № 921/16/14-г/15, № 320/7888/16-ц, № 906/515/17 та № 1940/1957/18.

Враховуючи вище викладене, вимоги заявника про визнання неправомірними дій заступника начальника Другого ВДВС у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Юзефович Е.Е. щодо визначення боржнику витрат виконавчого провадження в розмірі 210,50 грн. не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а мають розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, провадження у справі підлягає закриттю, а заявнику слід роз`яснити, що такі вимоги підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 55,124 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 18, 26, 27, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 5, 287 КАС України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 255, 258, 259, 260, 261,268, 273, 352, 353, 354, 355, 447-453 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» на неправомірні дії заступника начальника Другого відділу ДВС у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Юзефовича Едуарда Едуардовича закрити.

Роз`яснити заявнику його право звернутися з вказаними вимогами в порядку адміністративного судочинства до Чернівецького окружного адміністративного суду.

Ухвала суду може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки в апеляційному порядку повністю або частково протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Є. В. Нестеренко