Провадження № 2/201/727/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Шумейко А.С.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради про надання у користування на правах оренди земельної ділянки та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради про надання у користування на правах оренди земельної ділянки та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням їх уточнень позивач посилався на те, що в 1997 році під час проходження офіцерської служби в органах МВС України придбав суцільнозварний металевий гараж, який самовільно встановив поряд з іншими сорока гаражами які вже були встановлені на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 , на той час догляд за територією здійснювало КВЖРЕП Жовтневого району міста в особі підпорядкованого йому ЖЕУ- 2. Наразі територія перебуває у фактичному веденні членів ОСББ «Мандри», зокрема пригаражна територія.

З метою легалізації користування земельною ділянкою площею 20м2, ще 01 жовтня 1997 року між ним та виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було укладено договір № 459/г на право тимчасового користування земельною ділянкою на умовах оренди. За умовами даного договору сплачуючи орендну плату на рахунок комітету містобудування, архітектури та земельних відносин Дніпропетровського міськвиконкому він орендував землю під гараж до 2003 року включно. З 2004 року орендну плату за землю сплачував податковій інспекції.

Враховуючи що майже 22 роки на законних підставах він володіє майном у вигляді неподільної речі, а саме металевим гаражем розташованим в межах прибудинкової території дому АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці за яку він сплачує орендну плати, пославшись на норми діючого законодавства просив надати йому у користування строком на 49 років, на правах оренди земельну ділянку площею 24 м2 для розміщення металевого гаражу.

Окрім того зазначив, що він неодноразово звертався до відповідача з проханням передати йому дану земельну ділянку в довготривалу оренду або у власність, останній раз в квітня 2019 року, однак відповіді так і не отримав, тому просив суд зобов`язати відповідачів силами й засобами підпорядкованих підрозділів у законний термін розробити проект землеустрою щодо земельної ділянки площею 24 м2 на прибудинковій території дому АДРЕСА_1 , проектну документацію одразу після її оформлення надіслати йому поштою рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручити особисто (а.с.62-65).

26 лютого 2021 року на адресу суду представником Дніпровської міської ради подано відзив в якому, останні зазначили, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими в зв`язку з чим просили відмовити в їх задоволенні пославшись на наступне. Так позивачу було надано лист- відповідь на клопотання про неможливість підготування проекту рішення міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування та будівництва гаража. Окрім того зазначила, що відповідно ст. 50 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України» металеві гаражі можуть встановлюватись на земельних ділянках згідно рішення органу місцевого самоврядування, як виняток для зберігання автомобіля з ручним керуванням поблизу місця проживання конкретних осіб, які є інвалідами із захворюванням опорно рухового апарату. Пунктом 5 рішення Дніпровської міської ради від 30 липня 1997 року № 10 «Про додаткові заходи з деяких питань землекористування у місті», надання земельних ділянок у встановленому законом порядку для улаштування металевих гаражів на території багатоповерхової житлової забудови здійснюється інвалідами 1 та 11 груп з порушенням опорно - рухового апарату, оскільки позивач не є інвалідом, 1 та 11 групи, а тому не має законного права на улаштування металевого гаражу.

Стосовно зобов`язання відповідача розробити проект землеустрою зазначили, що відповідно до Положення про департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради, затвердженого рішеннями Дніпровської міської ради від 21 жовтня 2018 року № 50/36, на департамент покладені повноваження у сфері регулювання земельних відносин, в тому числі: підготовка проектів рішень міської ради у сфері земельних відносин, здійснення підготовки в установленому порядку проектів рішень міської ради про продаж у власність земельних ділянок, на яких розміщено об`єкти нерухомості, організація розробки технічної, проектної документації. Питання регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях міської ради, що передбачено п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а отже позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного прав. (а.с.139-142).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 28 липня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.76).

Ухвалою суду від 30 липня 2020 року позовна заява залишена без руху з наданням часу на усунення недоліків (а.с. 77-78).

30 липня 2020 року заяву позивача про забезпечення позову ухвалою суду залишено без задоволення (а.с. 79-82).

Ухвалою суду від 12 серпня 2020 року відкрито провадження у справі (а.с. 86-87).

01 грудня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 124-125).

Ухвалою суду від 14 липня 2021 року задоволено клопотання позивача про повернення до з`ясування обставин у справі (а.с. 174).

В судовому засіданні позивач просив задовольнити його первісний позов визнавши за ним за набувальною давністю право на користування земельною ділянкою та зобов`язати відповідачів розробити проект землеустрою та іншу документацію.

Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими.

Фактичні обставини встановленні судом

01 жовтня 1997 року між позивачем та виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було укладено договір № 459/г про право тимчасового користування земельною ділянкою на умовах оренди, яка розташована в АДРЕСА_1 , для розміщення гаража на самовільно зайнятій земельній ділянці, земельна ділянка надається в оренду строком до 01 жовтня 1998 року (а.с. 97)

01 жовтня 1998 року було укладено аналогічний договір до 01 жовтня 1999 року (а.с. 98).

18 квітня 2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання йому у власність земельної ділянки площею 20 м2 в межах прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 , а фактично між домами АДРЕСА_2 (а.с. 99-101).

22 квітня 2019 року позивачем було надано клопотання міському голові разом з документами стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 20-25 м2, у дворі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . Дане клопотання було отримане відповідачем 25 квітня 2019 року (а.с.106).

28 травня 2019 року Дніпровською міською радою надано відповідь на звернення ОСОБА_1 , щодо гаража розташованого в районі буд. АДРЕСА_1 , в якій роз`яснено порядок надання у користування земельної ділянки (а.с. 16).

12 червня 2019 року позивач повторно звернувся з заявою до відповідача про надання відповіді на його звернення від 18 квітня 2019 року (а.с. 102).

05 липня 2019 року головним архітектурно планувальним управлінням департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради надано відповідь на клопотання позивача стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , для улаштування металевого гаража, в якій зазначили, що за матеріалами генерального плану розвитку міста зазначена земельна ділянка знаходиться на існуючій території багатоквартирної житлової забудови, однак розміщення гаража на зазначеній території не відповідає вимогам чинної містобудівної документації, оскільки відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 30 липня 1997 року № 10 на територіях багатоповерхової житлової забудови дозволено тимчасове розміщення гаражів тільки інвалідам 1 та 11 груп із порушенням опорно рухового апарату (а.с. 143).

25 липня 2019 року позивач в черговий раз звернувся до відповідача з заявою про надання йому у власність або дострокову оренду зазначену земельну ділянку (а.с. 103-105).

25 вересня 2019 року департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради надано відповідь позивачу на його звернення від 19 вересня 2019 року та зазначено, що згідно даних інформаційної бази містобудівного кадастру управління не надавались містобудівні умови та обмеження забудови земельних ділянок розташованих між будинками АДРЕСА_3 та будинком АДРЕСА_4 . Окрім того зазначили, що інформація стосовно планів забудови зазначеної території в головному архітектурно планувальному управлінні департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради відсутні (а.с. 107). Також надали викопіювання з генерального плану розвитку м. Дніпро та плану зонування території міста (а.с. 108-109).

Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради 02 жовтня 2019 року надано відповідь позивачу на його звернення від 25 квітня 2019 року стосовно оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку для улаштування металевого гаража по АДРЕСА_1 зазначили, що згідно з листом головного архітектурно планувального управління департаменту по роботі з активами розміщення гаража на запитувальній території не відповідає вимогам закону, прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, діючого на сьогодні генерального плану та іншої містобудівної документації. А тому не вбачається можливості підготувати проект рішення міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування гаража. Окрім того повідомлено, що металевий гараж відповідно до ч. 5 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України» можуть встановлювати лише інваліди 1 та 11 групи з порушенням опорно рухового апарату. (а.с.144).

08 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до міського голови, з проханням надати інформацію стосовно забудови за Генеральним планом міста Дніпра у найближчі 50 років земельної ділянки біля будинків АДРЕСА_3 (а.с. 24)

18 листопада 2019 року головним архітектурно планувальним управлінням департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради надано відповідь на звернення позивача від 08 листопада 2019 року (а.с. 110-113).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а також визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Умови набуття права власності за набувальною давністю передбачені у статті 344 ЦК України.

Згідно з вимогами частини першої та другої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Відповідно до ст. 40 ЗК України Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Частиною 1 та 4 ст. 93 ЗК України передбачено Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Строк оренди земельної ділянки не може перевищувати 50 років.

Відповідно до статті 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15-ти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється у порядку, встановленому цим Кодексом.

Можна підсумувати, що умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку.

Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку встановлений у ЗК України. Відповідно до статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначається цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Стаття 119 ЗК України передбачено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частина 1 ст. 123 ЗК України встановлено, що Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Частина 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Ч 3 ст. 123 ЗК. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Ч.16 ст. 123 ЗК Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Так позивачу Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради від 02 жовтня 2019 року надано відповідь позивачу на його звернення від 25 квітня 2019 року стосовно оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку для улаштування металевого гаража по АДРЕСА_1 в якій зазначили, що згідно з листом головного архітектурно планувального управління департаменту по роботі з активами розміщення гаража на запитуваній території не відповідає вимогам закону, прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, діючого на сьогодні генерального плану та іншої містобудівної документації. А тому не вбачається можливості підготувати проект рішення міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування гаража. Окрім того повідомлено, що металевий гараж відповідно до ч. 5 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України» можуть в встановлювати лише інваліди 1 та 11 групи з порушенням опорно рухового апарату.

Статтею 30 ч. 5 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України» встановлено, що Органи місцевого самоврядування забезпечують виділення земельних ділянок особам з інвалідністю із захворюваннями опорно-рухового апарату під будівництво гаражів для автомобілів з ручним керуванням поблизу місця їх проживання.

Пунктом 5 рішення Дніпровської міської ради від 30 липня 1997 року № 10 «Про додаткові заходи з деяких питань землекористування у місті», надання земельних ділянок у встановленому законом порядку для улаштування металевих гаражів на території багатоповерхової житлової забудови здійснюється інвалідами 1 та 11 груп з порушенням опорно - рухового апарату, оскільки позивач не є інвалідом, 1та 11 групи а тому не має законного права на улаштування металевого гаражу.

Оскільки з наданих позивачем доказів не вбачається що він має статус інваліда, а тому Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради правомірно було відмовлено у непогодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Суд критично ставить до наданих позивачем доказів на підтвердження добросовісного відкритого та тривалого користування земельною ділянкою понад 20 років, а саме квитанції про сплату податку за землю за 2019 рік (а.с. 7), оскільки наданий доказ не охоплює визначений законодавством період та не підтверджує факт користування спірною земельною ділянкою протягом 15 років.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача розробити проект землеустрою суд також вважає їх безпідставними оскільки виготовлення проекту відноситься виключно до компетенції міської ради.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх необгрунтованістю.

Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 263 - 265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради про надання у користування на правах оренди земельної ділянки та зобов`язання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 12 листопада 2021 року

Суддя С.О. Демидова