ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/22/21
Провадження №6/477/9/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі - судді Полішко В.В., з секретарем Заїченко О.Є.,

розглянувши подання Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про примусове проникнення до житла,

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2021 року Вітовський районний відділ державної виконавчої служби ПМУМЮ (м. Одеса) звернувся до суду з поданням, в якому просить з метою примусового виконання зведеного виконавчого провадження 60231118 з примусового виконання: виконавчого листа №2/483/89/2016, виданого 10 березня 2017 року Очаківським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частини щомісячно; виконавчого листа 2-413 від 22 лютого 2010 року, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 300,00 грн. щомісячно, дозволити державному виконавцю для проведення виконавчих дій примусово проникнути до будинку АДРЕСА_1 .

Своє подання державний виконавець мотивує тим, що на виконанні у Вітовському районному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться вказане зведене виконавче провадження.

Під час виконавчих дій було з`ясовано що за боржником зареєстровано нерухоме майно, а саме: земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0129, загальною площею 0,1206 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою про арешт майна боржника від 20 березня 2018 року № 53651497 накладено арешт на все майно боржника. 23 вересня 2020 року було арештовано та описано вказане нерухоме майно.

Боржник рахунків у банківських та фінансових установах не має, пенсії не отримує. Згідно з електронною відповіддю МВС за боржником транспортні засоби не зареєстровані. 22 лютого 2018 року державним виконавцем винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення у праві керування транспортними засобами, а також у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Крім цього, Жовтневим районним судом Миколаївської області ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 183-1 КУпАП, та призначено стягнення у вигляді 120 годин суспільно корисних робіт.

Боржник зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 17 серпня 2020 року та 22 грудня 2020 року під час запланованого виїзду державного виконавця для проведення опису та арешту майна боржника за вказаною адресою ніхто не відчинив двері.

Станом на 24 грудня 2020 року заборгованість по зведеному виконавчому провадженню становить 288130,63 грн.

У зв`язку з існуючою заборгованістю та недостатністю описаного та арештованого майна для погашення всієї заборгованості виникла необхідність щодо примусового проникнення до житла для опису та арешту майна боржника в рахунок погашення заборгованості.

Відповідно до статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Оскільки подання розглядалось за відсутності сторін, то відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали подання, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів подання на виконанні у Вітовському районному відділі державної виконавчої служби ПМУМЮ (м. Одеса) на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження 60231118 з примусового виконання: виконавчого листа №2/483/89/2016, виданого 10 березня 2017 року Очаківським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частини щомісячно; виконавчого листа 2-413 від 22 лютого 2010 року, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 300,00 грн. щомісячно.

З огляду на розрахунок заборгованості по несплаті аліментів станом на 24 грудня 2020 року загальна заборгованість по зведеному виконавчому провадженню щодо стягнення аліментів з боржника на користь ОСОБА_2 та на користь ОСОБА_3 становить 278130,63 грн.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 24 грудня 2020 року № 238708359 у власності боржника перебуває земельна ділянка площею 0,1206 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий № :07:000:0129, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Інше нерухоме майно відсутнє.

Згідно з інформацією Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України наданою на запити державного виконавця, стосовно відкритих рахунків у банківських установах, які отримують пенсію, щодо ОСОБА_1 відсутня.

Відповідно до інформації наданої МВС України транспортні засоби за боржником не зареєстровані.

22 лютого 2018 року державним виконавцем винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника: у праві виїзду за межі України; у праві керування транспортними засобами; у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Крім цього, державним виконавцем винесено постанову 20 березня 2018 року про накладення арешту на майно боржника.

Також, 21 грудня 2020 року на адресу боржника направлялася вимога щодо термінової сплати заборгованості по аліментам.

В Актах державного виконавця від 17 серпня 2020 року та 22 грудня 2020 року зазначено, що державний виконавець здійснював вихід за адресою: АДРЕСА_1 , однак здійснити огляд майна з метою складення постанови про опис та арешт майна не вдалося в першому випадку у зв`язку з тим, що ніхто не відчинив двері, під час виїзду 22 грудня 2020 року ОСОБА_1 відчинив двері, водночас увійти до приміщення не дозволив.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено зобов`язання виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Наведена норма законодавства передбачає можливість примусового проникнення до житла чи іншого володіння не тільки боржника, а й іншої особи, що можливо у випадку коли у володінні такої особи знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

При цьому, факт наявності майна боржника у іншої особи має бути належно обґрунтованим, а до подання додані належні докази.

Відповідно до статті 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла.

Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Тобто обмеження права на недоторканість житла чи іншого володіння особи можливе виключно на підставі вмотивованого судового рішення.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною 1 статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року проголошено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що за цією статтею Конвенції держава виконає свої зобов`язання не тільки, якщо просто утримається від дій, що ці права порушують, а і за умови, що буде діяти за певних обставин таким чином, щоб гарантувати їх забезпечення.

Відповідно до пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших осіб, забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Відповідно до статті 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якою встановлено межі застосування обмежень прав, обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайньою мірою з усіх заходів, що можуть бути застосовані для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи можливе за умови відмови боржника від добровільного допуску державного виконавця.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

У поданні зазначено, що боржник зареєстрований та проживає на постійній основі за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим матеріали справи не містять доказів на підтвердження цього.

До того ж, відсутні відомості кому саме належить вказаний житловий будинок. наявність майна боржника за вказаною адресою.

З огляду на матеріали подання неможливо дійти висновку, що майно боржника знаходиться за вказаною адресою.

Навпаки виникає питання, чому державним виконавцем не ставиться питання щодо опису майна, що є власністю боржника та можливо знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходиться належна йому земельна ділянка.

Також, згідно зі статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Рекомендоване відправлення реєстроване поштове відправлення (лист, листівка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «М»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і вручається адресатові під розписку. Пересилається авіа чи наземним шляхом.

Зазначене дає підстави для висновку, що до подання державного виконавця мають бути долучені копії належним чином завіреного поштового повідомлення про вручення боржникові копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена боржнику на адресу, зазначену у виконавчому документі, або конверта з копією цієї постанови, який повернувся на адресу державного виконавця з певною відміткою поштового відділення (адресат за цією адресою не проживає, не знайдений, по закінченні терміну зберігання тощо).

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань.

Для цього, перш за все, є необхідним встановити факт обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження та необхідності вчинення дій щодо виконання виконавчого документа.

Матеріали справи не містять доказів про те, що боржнику вручені постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та належним чином повідомлено про необхідність добровільного надання доступу до житла, співвласником якого він не є.

Примусове проникнення до житла боржника, яке є крайнім заходом при проведенні виконавчих дій, і може застосовуватися лише у тих обставинах, коли державний виконавець вичерпав усі можливі шляхи для забезпечення виконання судового рішення, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, як вбачається із акту державного виконавця від 22.12.2020 року боржник пояснив, що надав згоду на продаж належної йому земельної ділянки.

Доказів того, що борг значно перевищує вартість вищезазначеного майна суду не надано. З чого слід дійти висновку, що державний виконавець не вичерпав усі можливі шляхи для забезпечення виконання судового рішення, для того щоб вживати заходи, які можуть порушити права інших осіб.

Щодо актів державного виконавця від 17.08.2020 року, 10.08.2020 року, 14.12.2020 року про відмову боржником допуску до приміщення проживання, то вказані акти суд не приймає до уваги, оскільки вони складені одноособово, без залучення понятих.

За таких обставин, оскільки державним виконавцем не подано доказів, що боржник зареєстрований та проживає на постійній основі у житловому будинку про примусове проникнення до якого клопоче, а також не надано відомостей хто саме є власником житлового будинку цього будинку, доказів обізнаності боржника щодо відкриття виконавчого провадження, та з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією прав щодо недоторканості житла власника домоволодіння та осіб, які в ньому проживають, суд вважає, що подання є необґрунтованим, так як наявність достатніх правових підстав для примусового проникнення до житла недоведено, і вважає необхідним відмовити у його задоволенні.

Керуючись ст.ст.1, 18, 19, 28 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.439, 260, 352 - 355 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про примусове проникнення до житла, а саме: будинку АДРЕСА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Тобто, через Жовтневий районний суд Миколаївської області.

Суддя В.В. Полішко