РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.

при секретарі Романенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Нікодон Ольги Олександрівни, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування рішення про реєстрацію права власності та запису про реєстрацію права власності,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 17.10.2014 року між нею та третьою особою за справою ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого останній надав позивачу грошові кошти в розмірі 314814,50 гривень, що станом на день укладання договору складало 24310 доларів США за офіційним кусом Національного банку України. Також задля забезпечення виконання договору позики 17.10.2014 року між сторонами укладено Іпотечний договір у реєстрі №1554, відповідно до якого позивач (іпотекодавець) передала в іпотеку третій особі (іпотекодержателю) належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 . Вказаний іпотечний договір був посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нікодон Ольгою Олександрівною. Проте, насправді третя особа фактично надав позивачу не 24310 доларів США, а лише 13003 доларів США. Позика в розмірі 13000 доларів США була усно обумовлена між сторонами ще до укладення договору позики і у зв`язку з цим у позивача не виникло жодних питань до третьої особи. Третя особа переконав позивача в тому, що він не буде стягувати з позивача суму в розмірі 24310 доларів США, а останній необхідно буде повернути 13000 доларів США плюс 3% відсотки річних, оскільки Договір позики був безвідсотковим. Позивач повернула третій особі 13930 доларів США (дана сума включає позику та 3% річних). Згодом третя особа почав вимагати від позивача повернення заборгованості в розмірі 24310 долари США без урахування суми погашеної заборгованості та відсотків. Факт отримання грошей зафіксований в розписках від 17.11.2014 року та 04.03.2015 року, інших розписок третя особа не підписував, посилаючись на брак вільного часу. Після чого третя особа, вимагаючи повернення коштів, вказував на те, що в разі неповернення коштів, позивачу разом з родиною необхідно буде виселитись з будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в добровільному порядку або примусово. Так як, позивач обумовлену суму в розмірі 13000 доларів США повернула, а зобов`язання не припинилось, позивач почала вважати, що вона стала жертвою обману, тобто сам правочин у вигляді договору позики був укладений під впливом обману. Вказані договори на сьогодні недійсними не визнані, звернення стягнення на будинок, на підставі іпотечною договору здійснене з порушенням законодавства. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.09.2016р. №68980082 відповідач, як державний реєстратор, 16.09.2016р. внесла запис про право власності №16525610, відповідного до якого майно під реєстраційним номером 01 стало належати на праві власності ОСОБА_2 . Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер 31516975 від 22.09.2016р. Підставою виникнення права власності є іпотечний договір №1554 від 17.10.2014 р. Тобто, керуючись ст.37 ЗУ «Про іпотеку», третя особа ОСОБА_2 задовольнив свою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а державним реєстратором, який здійснив реєстрацію права власності є відповідач приватний нотаріус Нікодон Ольга Олександрівна. Так звернення стягнення на предмет іпотеки здійснювалось без письмово повідомлення про не позивача. Позивач письмової вимоги про усунення порушень не отримувала, а відтак і документів, які б підтверджували те, що з моменту отримання вимоги про усунення перешкод пройшло 30 днів також бути не може. Також, на момент набуття третьою особою права власності на нерухоме майно оцінка предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності не проводилась, відчуження відбулось за ціною, що була визначена у п.1.2 Іпотечного договору за домовленістю сторін у розмірі 323750 грн. В подальшому третя особа ОСОБА_2 відчужив 1/2 частину будинку на користь ОСОБА_3 . З урахуванням викладеного, позивач просить скасувати рішення приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Нікодон Ольги Олександрівни №31516975 від 22.09.2016р. про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 ; скасувати запис про реєстрацію права власності №16525610 від 16.09.2016р., здійснений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нікодон Ольгою Олександрівною, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 19.10.2018 року відкрито провадження за справою та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

15.03.2019 року третя особа ОСОБА_2 надав до суду пояснення на позовну заяву, згідно яких просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що 17.10.2014 року між ним та позивачем було укладено Договір позики у письмовій формі на суму 314814,50 гривень, що з урахуванням курсу НБУ гривні до долару США на день укладання цього договору складає 24310 доларів США, з кінцевою датою повернення позики до 17.10.2015 року. В забезпечення виконання зобов`язання між ними було укладено іпотечний договір, який було посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О. 17.10.2014 року. Предметом іпотеки виступив будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. Грошові кошти за домовленість між ним та позивачем передавалися позивачу у доларах США в розмірі саме 24310 доларів США, їх повернення також повинно було відбуватися у доларах США. У п.2 договору позики від 17.10.2014 року зазначено, що передачу грошей було здійснено до підписання договору і підписи сторін на цьому договорі свідчать про те, що передача грошей відбулась, тобто своїм підписом на договорі позики ОСОБА_1 підтвердила факт отримання суми саме в такому розмірі. В подальшому ним було направлено позивачу письмову вимогу про усунення порушення, яка передбачена Іпотечним договором від 17.10.2014 року. Направлення вказаної письмової вимоги підтверджується копією фіскального чека 04.08.2016 року. Письмову вимогу про усунення порушення позивач отримала особисто, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. 29.08.2016 року було проведено незалежну оцінку ПП «Вікторія-Експерт», відповідно до якої оціночна вартість будинку складає 642041 грн. Державним реєстратором Нікодон О.О. на час внесення запису про реєстрацію права власності було встановлено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

07.06.2019 року від відповідача приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О. до суду надійшов відзив проти позову, в якому просить у задоволенні позову відмовити, зазначила, що іпотекодержателем дотримано передбачений іпотечним договором 30-денний термін з моменту отримання вимоги боржником, для застосування позасудового стягнення. Реєстраційні дії нотаріуса як державного реєстратора унормовані Порядком «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, який не зобов`язує нотаріуса перевіряти обґрунтованість пред`явлених вимог іпотекодержателя. Відповідно до п.61 Порядку «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Іпотекодержателем для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно були подані всі необхідні документи, перелік яких визначено п. 61 Порядку «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Ті обставини, на які посилається позивач, не є перешкодою до здійснення державної реєстрації прав. Отже, для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб`єктом оціночної діяльності не вимагалось, оскільки це не передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими керується державний реєстратор при проведенні реєстраційної дії. Зважаючи на вищевказане, діючи як державний реєстратор, при проведенні державної реєстрації права власності у зв`язку із задоволенням вимог Іпотекодержателя на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав Іпотекодавцю - ОСОБА_1 , дотримані всі вимоги проведення державної реєстрації права власності згідно чинного законодавства.

Ухвалою суду від 10.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду, постановленою на місці 29.09.2020 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 29.09.2020 року витребувано у приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Нікодон Ольги Олександрівни реєстраційну справу №01 щодо будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 03.12.2020 року витребувано у Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Херсонської міської ради завірену у встановленому законом порядку копію реєстраційної справи №01 щодо будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. В подальшому в судових засіданнях приймав участь представник позивача ОСОБА_6 , який заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі його та позивача, позовну заяву підтримує, просить задовольнити, вказує про те, що відповідач не мала права здійснювати реєстрацію права власності за ОСОБА_2 .

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечує.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_2 , який діє від свого імені та є представником третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , заявлені позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, просив відмовити в повному обсязі. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його та третіх осіб.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 17.10.2014 року між ОСОБА_2 як позикодавцем та ОСОБА_1 як позичальником укладено договір позики, згідно умов якого остання отримала грошові кошти готівкою у національній валюті України в сумі 314814,50 гривень, що станом на день укладання договору еквівалентно 24310,00 доларів США, строком до 17.10.2015 року. Сторони домовились про повернення грошових коштів згідно зазначеного у договорі графіку.

17.10.2014 року між ОСОБА_2 як іпотекодержателем та ОСОБА_1 як іпотекодавцем укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О. та згідно умов якого задля забезпечення виконання грошового зобов`язання за договором позики, укладеним 17.10.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , іпотекодавець передала в іпотеку іпотеко держателю належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Згідно звіту №29/08-16 з незалежної оцінки майна ПП «Вікторія-Експерт» від 29.08.2016 року ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_1 становить 642041,00 гривень.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.09.2016 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2 з 16.09.2016 року на підставі іпотечного договору, серія та номер: 1554, виданий 17.10.2014 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 24.07.2018 року ОСОБА_3 є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 3172, виданого 24.07.2017 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.11.2019 року власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 на підставі договору іпотеки, серія та номер: 2864, виданого 15.08.2019 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., іпотекодавцем є ОСОБА_3 .

Викладені вище обставини підтверджуються реєстраційною справою, наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів від 03.12.2020 року Відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12.04.2018 року за цивільною справою №766/9256/17 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О. про визнання недійсними договору позики та іпотечного договору та скасування реєстраційного запису права власності відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 22.08.2018 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12.04.2018 року за цивільною справою №766/9256/17 залишено без змін.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08.07.2019 року за цивільною справою №766/6729/18 за позовом ОСОБА_3 визнані ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 12.11.2019 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08.07.2019 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 , діючого від імені ОСОБА_3 про виселення залишено без змін. Це ж рішення суду в частині стягнення судових витрат змінено, збільшено розмір стягнутих судових витрат. Це ж рішення в частині задоволення позову адвоката Старюка В.А., діючого від імені ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням в апеляційному порядку не переглядалось як таке, що не оскаржувалось.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон №898-IV) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону № 898-IV).

За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону №898-IV визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року №800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон №800-VI) норми статті 37 Закону №898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону №898-IV передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом №800-VI змін до статті 36 Закону №898-IV нормами статті передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Відповідно до п.11 іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або частково, т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках передбачених основним зобов`язанням та цим договором. При настанні зазначених у цьому договорі випадків, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.

У цьому випадку умовами іпотечного договору від 17.10.2014 року, зокрема пунктом 2.1.1-2.1.2 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за Договором позики іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами; у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за Договором позики, а у разі невиконання позичальником цієї вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п.3.6 іпотечного договору від 17.10.2014 року звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя, здійснюється відповідно до розділу 4 цього договору іпотеки та відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку».

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19).

Позивачем заявлені вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та скасування запису про реєстрацію права власності.

Частиною другою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

За змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе власником нерухомого майна, може бути порушено внесенням до Державного реєстру прав відомостей про наявність права власності (користування) іншої особи.

При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру прав вичерпує свою дію.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Тому, належним (ефективним) способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про державну реєстрацію права власності (користування) (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора).

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 725/4159/18.

Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16, від 04 вересня 2018 року у справі №915/127/18, від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц, від 20 листопада 2019 року у справі №802/1340/18-а.

Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16, від 04 вересня 2018 року у справі №915/127/18, від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц.

Отже, ефективним способом захисту права власності позивача у такому разі є не скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання державного реєстратора внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем і відповідачем.

Таким чином, ефективним способом захисту права власності позивача у такому разі є не скасування рішення про державну реєстрацію права власності, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно, тому позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О. про скасування рішення про реєстрацію права власності не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про скасування запису про реєстрацію права власності від 16.09.2016 року, здійсненого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О., задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12.04.2018 року за цивільною справою №766/9256/17 не встановлено підстав для визнання договору позики від 17.10.2014 року та іпотечного договору від 17.10.2014 року недійсними.

Частиною 1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» передбачено надіслання іпотекодержателем іпотекодавцю та боржнику письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору та право іпотекодержателя прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, якщо протягом встановленого строку вказана вимога залишається без задоволення.

Третьою особою ОСОБА_2 подано до суду копію письмової вимоги про усунення порушення, направленої 03.08.2016 року ОСОБА_1 , згідно якої у зв`язку з простроченням повернення чергової частини позики останню було повідомлено про необхідність повернення позики в повному обсязі, а також штрафних санкцій в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги, зі спливом цього строку ОСОБА_2 має намір визнати право власності на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Отримання письмової вимоги ОСОБА_1 підтверджується її підписом на наданій копії поштового повідомлення про вручення поштового відправлення.

А тому ОСОБА_2 як іпотекодержателем дотримано передбачений іпотечним договором 30-денний термін з моменту отримання вимоги боржником, для застосування позасудового стягнення.

Зважаючи на вищевказане, відповідач Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О., діючи як державний реєстратор при проведенні державної реєстрації права власності у зв`язку із задоволенням вимог іпотекодержателя ( ОСОБА_2 )на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав іпотекодавцю - ОСОБА_1 , дотримала всі вимоги проведення державної реєстрації права власності згідно чинного законодавства, а тому судом не встановлено підстав для скасування запису про реєстрації права власності №16525610 від 16.09.2016 року.

З урахуванням того, що у задоволенні позову відмовлено, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 11, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 263-265, 355 ЦПК України, ст.ст.13, 15, 16 ЦК України, ст.ст.1, 3, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Нікодон Ольги Олександрівни, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування рішення про реєстрацію права власності та запису про реєстрацію права власності відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою Херсонського міського суду Херсонської області: https://court.gov.ua/sud2125/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Майдан

Повний текст рішення суду виготовлений 08.10.2021 року.

Суддя: С.І. Майдан