АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Чернівці

Справа № 726/297/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Герман Я.І.

скаржник ОСОБА_1

заінтересована особа державний виконавець Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Чорна Марта Степанівна,

апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на ухвалу Садгірського районного суду міста Чернівці від 8 квітня 2021 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Проскурняк І.Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст скарги

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Чорної М.С., в якій просив визнати незаконними дії державного виконавця в частині нарахування ОСОБА_1 боргу по сплаті скаржником аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 в сумі 9 368 гривень 72 копійки.

На обґрунтування вимог скарги зазначав, що рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 7 квітня 2020 року розірвано шлюб між ним та ОСОБА_2 та стягнуто з нього аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їх доньки ОСОБА_4 в сумі 1 900 гривень щомісячно. Оскільки в рішенні суду було допущено помилку в частині строку, з якого необхідно проводити стягнення аліментів, згідно ухвали Садгірського районного суду м.Чернівці від 15 вересня 2020 року вирішено виправити помилку у вказаному рішенні суду у даті, з якої вирішено стягувати аліменти, на 17 лютого 2020 року

Вказане рішення суду скаржник виконував добровільно до 14 січня 2021 року і виплатив на рахунок його доньки аліменти на її утримання в сумі 9 300 гривень.

У січні 2021 року державний виконавець Чорна М.С. повідомила його про наявність у нього боргу по сплаті аліментів, який він має оплатити на рахунок ДВС. На його звернення йому було надано розрахунок заборгованості по сплаті аліментів на суму 43 349 гривень 76 копійок.

Під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному майні подружжя у Садгірському районному суді міста Чернівці 3 березня 2021 року ОСОБА_2 вручила йому копію нового розрахунку боргу по сплаті аліментів від 31 січня 2021 року на суму 9368 гривень 72 копійки

Він звернувся до державного виконавця за роз`ясненнями, чому було змінено розрахунок боргу, на що остання пояснила, що сплачені ним 9 300 гривень на рахунок його доньки не є аліментами і він повинен був оплатити їх на рахунок ДВС.

5 січня 2021 року скаржником на депозитний рахунок ДВС було сплачено 12 451 гривню 80 копійок. Вказані кошти в подальшому були перераховані на рахунок стягувачки ОСОБА_2 .

Оскільки скаржником, з урахуванням грошових коштів в розмірі 9 300 гривень, перерахованих ним на картковий рахунок доньки, було сплачено суму аліментів в повному обсязі, вважав незаконними дії державного виконавця щодо нарахування йому боргу по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 в сумі 9 368 гривень 72 копійки.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Садгірського районного суду міста Чернівці від 8 квітня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконними дії головного державного виконавця третього відділу ДВС у місті Чернівці Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано Франківськ) Чорної М.С. в частині нарахування ОСОБА_1 боргу по сплаті аліментів на утримання його доньки ОСОБА_4 в сумі 9368 гривень 72 копійки.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки боржник не ухиляється від виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі 1 900 гривень щомісячно, та враховуючи сплату ним аліментів в сумі 9 300 гривень на карковий рахунок його доньки, помилковим є твердження державного виконавця про те, що дана сума є заборгованістю перед стягувачем, адже кошти адресовані на рахунок доньки на її утримання та в її інтересах.

Окрім того, відсутність в квитанції зазначеного призначення платежу у вигляді аліментів не може судом трактуватися як заборгованість по сплаті аліментів.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скаржника.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Безпідставними є доводи скаржника щодо сплати ним у січні 2021 року аліментів у розмірі 12 451 гривні 80 копійок, оскільки зазначена сума включає сплачену банківську комісію.

Державним виконавцем Прінку І.Г. було перераховано аліменти у розмірі 12 382 гривні 80 копійок.

Скаржником не надано доказів на підтвердження сплати ним аліментів на банківську картку його доньки.

ОСОБА_2 не надавалася згода на сплату ОСОБА_1 аліментів шляхом їх сплати на картку ОСОБА_4 .

Відповідач згідно рішення суду повинен був сплачувати аліменти на користь тієї особи, якій вони були присуджені рішенням суду, а саме на користь ОСОБА_2 .

Державний виконавець правомірно здійснила розрахунок від 31 січня 2021 року та визначила борг за аліментами у розмірі 9 368 гривень 92 копійки.

Суд не залучив ОСОБА_2 до участі у даній справі та не повідомив про її розгляд, чим порушив конституційне право стягувачки на участь у судовому розгляді та не забезпечив її можливості надати суду докази та навести свої аргументи з приводу пред`явленої боржником скарги.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Посилається на те, що судове рішення є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги безпідставними.

Вважає, що його колишня дружина з корисних мотивів вирішила двічі отримати від нього аліменти, а тому не повідомляючи його про припинення оплати аліментів на рахунок доньки і необхідність сплачувати аліменти на її рахунок, отримала в суді виконавчий лист та пред`явила його до виконання до ДВС.

Він добровільно виконував свій обов`язок щодо сплати аліментів до 14 січня 2021 року за домовленістю із колишньою дружиною та виплатив на рахунок його доньки аліменти на її утримання в розмірі 9 300 гривень.

Не має значення, який розмір комісії забрав банк стягувача, а важливо те, яка сума коштів надійшла від боржника в рахунок погашення боргу.

Посилається на те, що станом на час виникнення спору з ДВС він мав сплатити борг за період з 17 лютого 2020 року по 20 січня 2021 року.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що на підставі виконавчого листа №726/297/20 від 9 вересня 2020 року, виданого Садгірським районним судом міста Чернівці на виконання рішення вказаного суду від 7 квітня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі 1 900 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 лютого 2019 року, та заяви стягувача про примусове виконання вказаного рішення головним державним виконавцем третього відділу ДВС у місті Чернівці Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано Франківськ) Чорною М.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63755152 від 27 листопада 2020 року(а.с.3-4)

Із розрахунку заборгованості головного державного виконавця третього відділу ДВС у місті Чернівці Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано Франківськ) Чорної М. від 31 січня 2021 року вбачається, що станом на 31 січня 2021 року заборгованість по виконавчому провадженню №63755152 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 становить 9 368 гривень 92 копійки (а.с.10).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, чинній на час винесення державним виконавцем постанови про арешт коштів боржника) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень органів та посадових осіб - є сукупністю дій що спрямованні на примусове виконання рішень, які проводяться на підставі у межах та у спосіб, що визначенні Конституцією України, цим Законом, нормативно правовими актами, які відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями частин першої, другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь, чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною четвертою статті 195 СК України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно з роз`ясненнями пункту 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 22 травня 2020 року у справі № 686/4394/18 та від 6 жовтня 2021 року у справі № 488/89/18.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про час розгляду скарги Прінку на дії державного виконавця в суді першої інстанції.

У частині першій статті 450 ЦПК України визначено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (частина друга статті 450 ЦПК України).

Стаття 128 ЦПК України визначає, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання (стаття 223 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (рішення ЄСПЛ від 13 грудня 2011 року у справі TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27).

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі GUREPKA v. UKRAINE (№ 2), № 38789/04, § 23).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що судові засідання Садгірського районного суду міста Чернівці у даній справі, призначені на 30 березня та на 8 квітня 2021 року, в якому постановлено ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_1 , відбулися без участі стягувача ОСОБА_2 .

Матеріали справи не містять інформації про направлення та отримання ОСОБА_2 судових повісток про судові засідання у суді першої інстанції, призначені на зазначені вище дати.

Тобто ОСОБА_2 , яка є стягувачем у спірних правовідносинах, не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції на 30 березня та на 8 квітня 2021 року.

Процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справи стосовно ОСОБА_2 порушені через її непоінформованість про дату, час і місце розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що остання зазначала про неповідомлення її судом першої інстанції про розгляд скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

З огляду на вказане судове рішення підлягає скасуванню з підстав, які зазначені в пункті 3 частини 3 статті 376 ЦПК України та ухваленням у даній справі нового судового рішення.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постановах від 18 березня 2020 року у справі № 704/435/19-ц та від 22 вересня 2021 року у справі № 369/9465/20.

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що сплата ОСОБА_1 коштів в сумі 9 300 гривень на банківську картку його доньки, повинна враховуватися державним виконавцем як сплачені ОСОБА_1 аліменти на утримання його доньки згідно рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 7 квітня 2020 року, оскільки вказані кошти адресовані на рахунок доньки на її утримання та в її інтересах.

Відповідно до частин 1,2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Вищенаведеними нормами закону прямо передбачено, що кошти, стягнуті з боржника, повинні зараховуватися на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби та в подальшому державним виконавцем мають бути перераховані на рахунок стягувача.

За таких обставин, апеляційним судом не можуть братися до уваги доводи скарги ОСОБА_1 про сплату ним аліментів напряму на картковий рахунок доньки, оскільки такі обставини свідчать про порушення визначеного частинами 1,2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» порядку стягнення та зарахування таких коштів після відкриття державним виконавцем виконавчого провадження.

Окрім того, частиною 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 51 цього Закону).

Оскільки рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 7 квітня 2020 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їх доньки ОСОБА_4 , а не особисто на користь ОСОБА_4 , саме ОСОБА_2 , як стягувачу у даній справі, повинні виплачуватися вказані аліменти.

За таких обставин, державним виконавцем при складенні розрахунку заборгованості правомірно не були взяті до уваги платежі, здійснені боржником не на користь стягувача.

Окрім того, як зазначає сам суд першої інстанції у своєму рішенні, квитанції, які надані ОСОБА_1 на підтвердження оплати ним аліментів на картковий рахунок доньки ОСОБА_4 , не містять жодних відомостей про тип та призначення платежу.

Отже із вказаних доказів неможливо встановити, чи перераховані згідно таких квитанцій кошти є аліментами, а не добровільною участю батька у витратах на дитину чи участі в інших витратах колишньої дружини та їх дитини.

Беручи до уваги встановлені вище обставини, апеляційний суд дійшов висновку про правомірність дій державного виконавця та відсутність підстав для задоволення скарги.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постановах від 2 грудня 2020 року у справі № 753/3463/20 та від 29 вересня 2021 року у справі № 2607/386/2012.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому її слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Чорної М.С.

Щодо судових витрат

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Згідно частини 1 статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

З квитанції № 26624 від 11 жовтня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 сплатила за подання до суду апеляційної скарги судовий збір в сумі 454 гривні.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 454 гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Садгірського районного суду міста Чернівці від 8 квітня 2021 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Чорної Марти Степанівни в частині нарахування ОСОБА_1 боргу по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 в сумі 9 368 гривень 72 копійки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 листопада 2021 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна