233 № 233/4522/20
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
11 січня 2021 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області
головуючої судді Бєлостоцької О.В.,
при секретарі Теліціній О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
08 жовтня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якому зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 03 червня 2020 року йому належить будинок АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані попередній власник будинку ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 . Відповідно до п.6 договору купівлі-продажу від 03 червня 2020 року продавець ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 зобов`язані знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою у термін до 10 серпня 2020 року. Проте, відповідачі обов`язку щодо зняття з реєстраційного обліку не виконали. Реєстрація відповідачів в належному позивачу будинку має наслідком порушення його прав як власника, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просить визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 особами, що втратили право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що підтримує заявлені позовні вимоги та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з*явились, про час і місце його проведення були належним чином повідомлені, причини неявки не повідомили, відзив на позовну заяву не подали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
З`ясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 03 червня 2020 року позивачу належить будинок АДРЕСА_1 (а.с.5-9), в якому, як вбачається з довідки КП «Служба єдиного замовника» від 21 вересня 2020 року № 1429 (а.с.15) та будинкової книги (а.с.16-18), зареєстровані колишній власник ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 .
Пунктом 6 договору купівлі-продажу від 03 червня 2020 року передбачено обов`язок ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_3 знятись з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 у термін до 10 серпня 2020 року.
Проте, як вбачається з довідки КП «Служба єдиного замовника» від 21 вересня 2020 року № 1429 (а.с.15), цей обов`язок відповідачі колишній власник ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 не виконали.
Відповідно до акту про перевірку паспортного режиму від 21 вересня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані в будинку АДРЕСА_1 , проте не проживають за вказаною адресою з дня продажу будинку з 03 червня 2020 року (а.с.14).
Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом із ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, що відповідає правовій позиції, висловленій 16 листопада 2016 року Верховним Судом України у постанові № 6-709цс16.
Приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_2 , який є колишнім власником будинку, право власності якого припинилось у зв`язку із відчуженням, не виконав обов`язку та не знявся з реєстраційного обліку в строки що передбачені договором купівлі-продажу від 03 червня 2020 року, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання ОСОБА_2 особою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї (правова позиція, висловлена ВСУ під час розгляду справи № 6-158цс14).
Як встановлено з досліджених судом доказів, зокрема, з акту перевірки паспортного режиму від 21 вересня 2020 року, відповідачка ОСОБА_3 є членом сім`ї колишнього власника будинку АДРЕСА_1 .
Приймаючи до уваги, що відповідачка ОСОБА_3 є членом сім`ї колишнього власника будинку, із припиненням права власності якого припинилось й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання ОСОБА_3 особою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .
В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідачів по справі.
На підставі ст.ст.150, 156 ЖК України, ст.ст. 317,319,391 ЦК України, керуючись ст. ст. 4,19,259,263, 264, 265, 280-282 ЦПК України , -
Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 особою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлений 12 січня 2020 року.

Суддя