Провадження № 2/638/2121/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2021 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.,

секретаря Рижикової В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа державний реєстратор Зміївської міської ради Калініна Людмила Миколаївна, про скасування державної реєстрації прав,-

встановив:

Позивач Харківська міська рада в особі представника звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа державний реєстратор Зміївської міської ради Калініна Людмила Миколаївна, в якій просив скасувати рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Калініної Л.М. про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 32732375 від 05.12.2016.

Позов обґрунтовує тим, що Харківська міська рада є власником земельної ділянки, що має кадастровий номер :08:039:0016 та знаходиться під спірним об`єктом, оскільки зазначена ділянка не перебуває ані в державній, ані в приватній власності. Відповідачі оминули встановлену законодавством процедуру прийняття об`єкту до експлуатації, яка передує реєстрації права власності на об`єкт містобудування, що передбачена п.5 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». До Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту територіального контролю Харківської міської ради надійшла заява ОСОБА_2 , ОСОБА_1 щодо проведення обстеження за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на житловий будинок літ. «А-1» з прибудовою літ «А1-1», тамбуром літ. «а», підвалом літ. «АІІ», ганками літ. «а1», літ. «а5» загальною площею 80,2 кв.м., житловою площею 53,2 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами : погреби літ. «В» та літ. «И», вбиральні літ. «Г» та літ. «К», гараж, літ. «Д», навіси літ. «З» та літ. «Л», огорожа № 4, хвіртка № 3, водопровід, колодязь №5, вимощення І по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.02.1986 № 5-430, від 22.06.1990 № 1-2661, від 11.10.2016 № 6-1227 належать ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.11.2020 № 232648183, державним реєстратором Зміївської міської ради Калініною Л.М. 30.11.2016 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим загальна площа житлового будинку змінилась з 80,2 кв.м. на 96 кв.м., житлова площа змінилась з 54,3 кв.м. на 53,2 кв.м., та з`явились прибудова літ. «А1-1», тамбур літ. «а», підвал літ. «АІІ», ганки літ. «а1» літ. «а5», надвірні будівлі погреб літ. «И», вбиральня літ. «К», гараж, літ. «Д», що не відповідає зазначеним будівлям та спорудам у свідоцтвах про право на спадщину за законом від 12.02.1986 № 5-430 та від 22.06.1990 № 1-2661. При цьому, в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів відсутні відомості щодо житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Викладене свідчить про те, що право власності зареєстроване на не прийнятий до експлуатації об`єкт будівництва. Протиправне набуття прав на нерухоме майно породжує протиправне набуття прав на землю, яку воно займає. Це свідчить про порушення прав та законних інтересів Харківської міської ради як власника земельної ділянки під спірним об`єктом.

Представник відповідачів у відзиві на позов просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що згідно з відомостями з Державного земельного кадастру земельна ділянка, на якій знаходиться спірне нерухоме майно, має кадастровий номер :08:039:0016, при цьому інформація щодо власника такої земельної ділянки відсутня. Крім того, інформація щодо власника вказаної земельної ділянки відсутня в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також протоколом № 32/1 від 10.01.1961 засідання виконавчого комітету Дзержинської райради депутатів трудящих ОСОБА_3 (батько ОСОБА_2 ) дозволено оформити будівництво по АДРЕСА_1 . Рішенням № 679/4 від 11.10.1960 виконкому Дзержинської райради депутатів трудящих ОСОБА_3 (батько ОСОБА_2 ) надано дозвіл на оформлення самовільно збудованого будинку та надано в безтермінове користування земельну ділянку, на якій вже збудовано будинок по АДРЕСА_1 . Також вирішено укласти відповідний договір забудови з ОСОБА_3 . У подальшому, ОСОБА_2 став спадкоємцем усього майна ОСОБА_3 . Позивач не є власником вказаної земельної ділянки, а отже його права відповідачами не порушені. Також представник відповідачів вказує, що 12.12.2016 відповідач звернувся до позивача із заявою про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу, позивач повідомив про необхідність надання окремих документів. Відповідачами надані відповідні документи, що вимагалися позивачем. У подальшому, відповідач звернувся до підрозділу позивача із проханням внести зміни до відповідної довідки щодо обліку належного йому гаражу літ. «Д», проте відповідний підрозділ позивача повідомив про неможливість вчинення вказаних дій. Тому, на думку представника відповідачів, відповідно до ст. 261 ЦК України, вже з 12.12.2016 позивач знав та міг знати про наявність на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , невідповідностей, на які він посилається у своїй позовній заяві. З огляду на це, представник відповідачів вважає, що позивач пропустив визначений законом строк позовної давності, у зв`язку із чим відповідач заявлявив про необхідність застосування позовної давності до вимог позивача, заявлених ним в межах цієї судової справи.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про проведення засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідачів надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позицію, що викладена у відзиві на позов та письмових поясненнях.

Третя особа державний реєстратор Зміївської міської ради Калініна Людмила Миколаївна в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлена належно, заяв про розгляд справи за її відсутності не надала.

Відповідно до ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 12.02.1986 № 5-430, від 22.06.1990 № 1-2661, від 11.10.2016 № 6-1227, є єдиними власниками зазначеного у позові майна - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці за кадастровим номером: :08:039:0016.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

У частині першій статті 351 ЦК України також передбачено, що право власності на житловий будинок, інші будівлі, споруди, багаторічні насадження може бути припинене за згодою власника у разі викупу земельної ділянки, на якій вони розміщені, для суспільних потреб чи за рішенням суду в разі її примусового відчуження з мотивів суспільної необхідності з обов`язковим попереднім і повним відшкодуванням їх вартості.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 9 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Як вбачається з відомостей Державного земельного кадастру земельна ділянка, на якій знаходиться спірне нерухоме майно, має кадастровий номер :08:039:0016, при цьому інформація щодо власника такої земельної ділянки відсутня. Також інформація щодо власника вказаної земельної ділянки відсутня й в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Будь-яких документів, що б спростовували надані відповідачами документи щодо приналежності вказаної земельної ділянки, представник позивача не надав.

Відповідно до доданої до матеріалів справи копії протоколу № 32/1 від 10.01.1961 засідання виконавчого комітету Дзержинської райради депутатів трудящих ОСОБА_3 -батькові ОСОБА_2 дозволено оформити будівництво по АДРЕСА_1 . Крім того, рішенням № 679/4 від 11.10.1960 виконкому Дзержинської райради депутатів трудящих ОСОБА_3 надано дозвіл на оформлення самовільно збудованого будинку та надано в безтермінове користування земельну ділянку, на якій вже збудовано будинок по АДРЕСА_1 . Також вирішено укласти відповідний договір забудови з гр. ОСОБА_3 . У подальшому ОСОБА_2 став спадкоємцем усього майна ОСОБА_3 , у порядку спадкування за законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 79-1 ЗК України визначає, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Таким чином, суд дійшов висновку, що за вказаних вище умов відповідачі не порушили права та законні інтереси позивача.

Також, 12.12.2016 відповідач звертався до позивача із заявою про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Листом від 06.01.2017 вих. № КО-1-53258/1-16.08-39 позивач повідомив відповідача про необхідність надання окремих документів. Відповідачами надані відповідні документи, що вимагалися позивачем.

У подальшому, 17.11.2017 відповідач звернувся до підрозділу позивача із проханням внести зміни до відповідної довідки щодо обліку належного йому гаражу літ. «Д». Листом від 05.12.2017 відповідний підрозділ позивача повідомив про неможливість вчинення вказаних дій.

Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, вже з 12.12.2016 позивач знав та міг знати про наявність на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , невідповідностей, на які він посилається у своїй позовній заяві.

Крім того, відповідно до ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною.

Позивач звернувся до відповідачів із відповідним позовом 22.12.2020 року.

Таким чином, момент початку перебігу строку позовної давності у контексті ч.1 ст. 261 ЦК України збігається з моментом обізнаності особи про порушення її права або навіть об`єктивної можливості довідатись про обставини порушення її прав.

Зазначена правова позиція визначена у постанові Великої палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №372/1036/15-ц. Зокрема, Касаційний суд вказав наступне: «Зазначене свідчить про неправильність застосування судом частини першої ст.261 ЦК України, оскільки за змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма частини першої ст.261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на таку особу».

Оскільки Харківська міська рада як юридична особа набуває та здійснює свої права і обов`язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у відповідній сфері.

З огляду на вказане, позивач пропустив визначений законом строк позовної давності, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне застосувати позовну давність до вимог позивача, заявлених ним в межах цієї судової справи.

Також, суд звернув увагу, що стаття 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже запис про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вноситься до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, скасування записів про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У свою чергу, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.09.2018 у справі №915/127/18 зазначила таке: «Судами також не враховано, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, право або інтерес позивача, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16.

Абзац 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Указані висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду в постановах від 23 червня 2020 року в справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року в справі № 922/3130/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 вересня 2020 року в справі № 914/1201/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19, від 04 листопада 2020 року у справі № 910/7648/19»

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається представник відповідача як на підставу для оскарження позовних вимог знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. 41 Конституції України; ст. ст. 6, 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа державний реєстратор Зміївської міської ради Калініна Людмила Миколаївна, про скасування державної реєстрації прав, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: