Провадження №2/522/7061/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі

головуючого судді - Шенцевої О.П.,

при секретарі Кісліної В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання договору міни нерухомого майна дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Одеської міської ради про визнання договору міни дійсним, в якому просить суд визнати дійсним договір міни нерухомого майна № 27612 від 16 січня 2001 року, а саме квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 56.8 кв.м., яка складається з 3-х кімнат жилою площею 38,6 кв.м., укладений на Одеській товарній біржі, між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діяв від свого імені зі згоди матері ОСОБА_1 з однієї сторони, та ОСОБА_4 з іншої сторони, зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 27612 від 16 січня 2001 року, який зареєстрований «Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» про що 24 січня 2001 року, зроблено запис в реєстрову книгу №385 пр.стр.144, р.№ 462.

Представник позивачів ОСОБА_3 , подала заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідач до судового засідання не з`явився будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відзив у визначений судом строк відповідач не подав.

У разі неявки в судове засідання всіх учасни ків справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, пояснення сторін, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Судом встановлено, що 16 січня 2001 року, на Одеській товарній біржі, було укладено договір міни нерухомого майна № 27612, відповідно до умов якого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діяв від свого імені зі згоди матері ОСОБА_1 передали, а ОСОБА_4 прийняла 2/3 частки квартири загальною площею 35,4 кв.м, яка складається з 2-х кімнат жилою площею 24,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Натомість в свою чергу, ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діяв від свого імені зі згоди матері ОСОБА_1 прийняли квартиру загальною площею 56.8 кв.м., яка складається з 3-х кімнат жилою площею 38,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 є членами сім`ї першого та другого ступеня споріднення. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно п.2 договору міни нерухомого майна №27612, квартира яка перейшла у власність ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , належала померлій ОСОБА_4 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло р.№ НОМЕР_1 від 17.08.1993 року, виданого Одеським відділенням залізничної дороги, зареєстрованого «Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 27.08.1993 року, в реєстровій книзі №23 пр.стр.156, реєстр.№ 462.

Вказаний договір міни був укладений на Одеській товарній біржі, та відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 27612 від 16 січня 2001 року.

Відповідно до відмітки проставленої на зворотній стороні Договору міни нерухомого майна № 27612 від 16 січня 2001 року, договір було зареєстровано «Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» про що 24 січня 2001 року, зроблено запис в реєстрову книгу №385 пр.стр.144, р.№ 462.

В матеріалах справи наявні оригінали листів Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради», які містять інформацію, що станом на 31.12.2012 року, права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на підставі договору міни № 27612, зареєстрованого на Одеській товарній біржі 16.01.2001 року, зареєстровано «ОМБТІ та РОН» в реєстрову книгу №385 пр.стр.144, р.№ 462, дата реєстрації 24.01.2001 року.

Згідно копій паспортів позивачів, останні проживають та зареєстровані, вже на протязі 20 ти років за адресою: АДРЕСА_3 , що також підтверджується оригіналом листа, Відомостями № В1-17222-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку наданими Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради.

Відповідно до квитанцій сплати житлово-комунальних послуг наданих суду разом з позовною заявою, позивачі систематично сплачують за послуги електропостачання, розподілу газу, управління багатоквартирним будинком та інше, що стосуються квартири АДРЕСА_1 .

Між тим, такий договір сторонами нотаріально посвідчений не був, оскільки, чинним на той час законодавством не було передбачено обов`язкове нотаріальне посвідчення такого договору, а, також договором було встановлено, що договір нотаріальному посвідченню не підлягає.

Тобто, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч.2 ст. 15 Закону України „Про товарну біржу", дозволяло укладати угоди купівлі продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового договору.

Сторони за вищезазначеним договором виконали всі умови договору міни нерухомого майна, у результаті яких наступили юридичні наслідки. Виконання умов договору міни з моменту укладення ніким не спростовано та свідчать про те, що позивачі є добросовісними набувачами нерухомого майна.

Згідно п. 2 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, «нотаріуси не приймають для вчиненім нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону».

Згідно глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України - Право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.

Відповідно до ст. 242, гл.21 ЦК УРСР 1963 року, регулюються правила посвідчення договору міни. Оскільки згідно з нею, до договорів міни застосовуються правила про договір купівлі-продажу.

Відповідно до вимог статті 241 ЦК УРСР 1963 року, за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

На час укладання договору міни нерухомості діяв Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року, який у подальшому втратив чинність з 01.01.2004 року на підставі Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року.

Оскільки в даних правовідносинах наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу - ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" та ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року, Закон України "Про товарну біржу" було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року, тому при вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, вважається правомірним застосування сторонами спірного правочину ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" (як нормативного акта, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення.

Отже, відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону згідно статті 334 ЦК України, та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин згідно статті 5 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє,користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.41 Конституції України, п.2ч.1ст.3 ЦК України та ч.1ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків встановлених Конституцією та Законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, яка діяла під час укладання спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У відповідності до ст. 220 ЦК України «Якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним». Письмовим доказом в даному випадку є договір міни нерухомого майна № 27612 від 16 січня 2001 року, який був укладений на Одеській товарній біржі.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України (в редакції від 16.01.2003 р.), який набрав чинності з 01.01.2004 року, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Окрім того, ст. 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім,ї, інших осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , викладені у позовній заяві підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, 258-259, 263 264, 265, 268, 315, 319, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання договору міни нерухомого майна дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір міни нерухомого майна № 27612 від 16 січня 2001 року, а саме квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 56.8 кв.м., яка складається з 3-х кімнат жилою площею 38,6 кв.м., укладений на Одеській товарній біржі, між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діяв від свого імені зі згоди матері ОСОБА_1 з однієї сторони, та ОСОБА_4 з іншої сторони, зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 27612 від 16 січня 2001 року, який зареєстрований «Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», про що 24.01.2001 року зроблено запис в реєстрову книгу №385 пр., стр.144, р.№ 462.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя

25.10.2021