Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" жовтня 2021 р. Справа № 686/17373/20

Провадження № 2/596/71/2021

Гусятинський районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого судді Цвинтарної Т.М.
при секретарі судового засідання Перцовій В.В.
за участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

його представника адвоката Квятковського Д.В.

представника третьої особи Лук`янової Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 10 липня 2020 року звернулася до суду з позовом про визначення способу участі відповідача ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_3 та у спілкуванні з ним, шляхом встановлення систематичних побачень та особистого спілкування з сином, а саме: кожної суботи кожного тижня з 13.00 год. до 20.00 год. у присутності матері та без права батька забирати сина з місця його проживання; кожного вівторка кожного тижня з 14.00 год. до 20.00 год. у присутності матері та без права батька забирати сина з місця його проживання; у день народження дитини -24 березня щороку з 18.00 год. до 22 .00 год. у присутності матері та без права батька забирати сина з місця його проживання.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.01.2020 року ОСОБА_2 визнано батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею.

З 11.06.2020 року до 23.06.2020 року їх син перебував у відповідача ОСОБА_2 , який 11.06.2020 року, написавши розписку, пообіцяв до 17.06.2021 року повернути дитину. Проте, станом на 23.06.2020 року відповідач дитини не повернув, на її телефонні дзвінки не відповідав і місцезнаходження їх її не було відомо. У зв`язку із вказаним, вона була позбавлена права бачити свою дитину та знати про її місцезнаходження.

Вказала, що вона, не забороняє відповідачу бачитись із дитиною, але за умови, що вона буде знати про її місцезнаходження та час протягом якого дитину буде її повернуто. Проте, відповідач часто та у не зручний для її сім`ї час відвідує сина, хоче його забирати на тривалий час, несвоєчасно його повертає. Побачення з дитиною, які здійснює відповідач повністю не відповідають інтересам дитини, можуть завдати негативних наслідків його душевному та фізичному розвитку, оскільки дитина є малолітньою, постійно проживає із нею і дуже рідко проживала без неї.

Між ними добровільно не вирішено питання про способи щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Посилаючись на вищенаведене та вимоги ст.ст.12,15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.141, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 24 листопада 2020 року позовну заяву, додані до неї матеріали направлено в орган опіки і піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради для дачі висновку щодо участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним. Крім того, 14.05.2021 року до органу опіки і піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради направлено листа про надання висновку щодо участі батька ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 та спілкуванні з ним.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Крім того, позивачка вказала, що станом на час розгляду справи в суді відповідач ОСОБА_2 не створює проблем у спілкуванні з дитиною. Її позовні вимоги ґрунтуються на тому, щоб забезпечити спокій дитині.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Квятковський Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали, вважають їх безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, посилаючись на обставини, наведені у відзиві на позов, у якому зазначено, що позивач намагається ввести суд в оману, вказуючи на неіснуючі факти і в такий спосіб намагається обмежити права відповідача як батька щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Посилаючись на вимоги ч.ч. 1,2 ст.159 СК України, вважає, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Проте, позивач, звернувшись із вищевказаним позовом до суду, намагається обмежити право батька на спілкування із сином та участі у його вихованні, що є не допустимим.

Також, вважають, що позивачем не подано суду доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, зокрема про те, що відповідач забирав сина і не повертав його позивачці.

Також відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вказав, що саме позивачка йому чинить перешкоди у вихованні сина та спілкуванні з ним. Вважає, що позивачка хоче обмежити його батьківських прав у спілкуванні з сином.

Крім того, вказав, що він не звертався до органу опіки та піклування із заявою з приводу того, що позивачка йому чинить перешкоди у вихованні сина та спілкуванні з ним. Також зазначив, що він не звертався до суду із позовом про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною хоча має намір це здійснити.

Відповідач також вказав, що маючи намір побачитися та поспілкуватися із сином, він неодноразово приходив до школи, де навчається син, однак, йому було відмовлено у побаченні із сином ОСОБА_3 та повідомлено, що матір дитини - ОСОБА_1 заборонила дозволяти побачення батька із сином.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради Лук`янова Н.Л. в судовому засіданні наданий ними до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору відповідно до вимог ч.5 ст.19 Сімейного кодексу України повністю підтримала та заперечила щодо задоволення позову, оскільки орган опіки та піклування вважає недоцільним встановлення способів участі ОСОБА_2 у вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за позовною заявою ОСОБА_1 .. Також вказала, що обстеженням встановлено, що дитина сторін по справі проживає з матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , проте підстави проживання матері з дитиною за вказаною адресою документально не підтверджені.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - сторони по справі з 2012 року по 2016 рік проживали однією сім`єю, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі.

Вищевказані обставини встановлені рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2020 року та сторони їх не оспорюють.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в сторін по справі народився син - ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22 квітня 2013 року, виданим виконавчим комітетом Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області, про що зроблено актовий запис за №3. Запис про батька дитини у графі «батько» в свідоцтві проведено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою - « ОСОБА_4 », у графі мати « ОСОБА_1 ».

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2020 року ОСОБА_2 визнано батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виключено відомості з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про ОСОБА_4 , як батька дитини. Внесено відомості до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішення суду набрало законної сили 28.02.2020 року.

Як слідує з копії довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Хоростківською міською радою від 28.01.2020 року за № 165/2-14 відповідач ОСОБА_2 з 26.05.1998 року по день видачі довідки зареєстрований у АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_3 зареєстровані в АДРЕСА_3 , проте, фактично проживають в АДРЕСА_1 . Вказані факти підтверджуються: довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію, яка видана військовою частиною НОМЕР_2 від 03 вересня 2018 року за №114, довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 877, виданою відділом реєстрації місця проживання управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради від 31.01.2017 року та підтверджено в судовому засіданні позивачем, представником третьої особи.

23 червня 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради із заявою про визначення способу щодо участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 ..

Із копії письмової розписки ОСОБА_2 від 11.06.2020 року вбачається, що останній підтвердив факт взяття свого сина ОСОБА_3 у ОСОБА_1 з метою проведення часу разом із дитиною з 11.06.2020 року по 17.06.2020 року.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування про способи участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце та час їх спілкування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради № 648 від 08 липня 2021 року, орган опіки та піклування, керуючись інтересами дитини, з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини, правом дитини на безперешкодне спілкування з батьками, також з врахуванням того, що мати не має чіткої позиції щодо участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 , а також того, що малолітній ОСОБА_3 не бажає перебувати за місцем проживання батька, вважає недоцільним встановлення способів участі ОСОБА_2 у вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Із зазначеного висновку також вбачається, що під час проведення бесіди мати малолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_1 змінила свою позицію щодо зустрічей батька із сином. Вказала, що вона не проти перебування дитини з ОСОБА_2 без її присутності в другий та четвертий тиждень місяця з 13.00 год. п`ятниці до 13.00 год. неділі за місцем його проживання, щотижня у вівторок з 14.00 год. до 18.00 год. у м.Хмельницькому на вулицях, громадських місцях, на дитячих майданчиках, у розважальних закладах. Тиждень літніх канікул син проводить із батьком. Свята дитина почергово проводить з кожним із батьків. Також зазначено, що ОСОБА_1 вважає, що обов`язково має враховуватись бажання дитини, стан іі здоров`я при зустрічах із батьком.

При бесіді малолітній ОСОБА_3 висловив бажання зустрічатися з батьком у м.Хмельницький у розважальних закладах, на дитячих майданчиках, гуляти вулицями міста. Їхати до нього він не хоче, тому що боїться, що батько його не поверне матері.

Встановлено, що на час розгляду справи в суді стосунки відповідача із сином не покращились, і вони не проводять час разом, оскільки позивач цьому перешкоджає.

Суд, заслухавши позивачку, відповідача, його представника та представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, вважає що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В силу вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно вимог ст.150 Сімейного кодексу України виховання та розвиток дітей є обов`язком батьків.

Відповідно до вимог ст.151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно з вимогами ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Як слідує з вимог ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до вимог ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом встановлено, що сторони спору є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Дитина сторін по справі проживає разом із позивачкою.

Отже, відповідач має беззаперечно право на спілкування із сином, на участь у його вихованні, а позивач, з якою проживає дитина, не має права перешкоджати батькові спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні.

Між сторонами спору існують неприязні відносини, які під час зустрічей переростають у конфлікти, що негативно впливає на стосунки батька із сином.

Проте, батько дитини, який проживає окремо від дитини, не звертався до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні.

Також судом встановлено, що саме відповідачу зі сторони позивачки чиняться перешкоди у спілкуванні з сином. Обсяг спілкування батька з дитиною є не достатнім, зокрема, зустрічі з дитиною відбуваються рідко, з обмеженнями в часі зі сторони позивачки. Позивачка не погоджується відпустити сина окремо від неї з відповідачем.

Однак, позивачка стверджує, що відповідно до норм Сімейного кодексу України, вона має право на звернення до суду із вищезазначеним позовом.

Суд, виходячи з зазначених положень національного та міжнародного законодавства, з такими аргументами позивачки не погоджується.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, встановлені обставини справи, суд вважає, що наведені позивачем в позові обставини не свідчать про створення відповідачем перешкод у спілкуванні позивачки з сином та її участі у вихованні дитини, відтак не є порушенням права позивачки на здійснення своїх особистих немайнових прав щодо дитини, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

При цьому, суд зазначає, що зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення способу участі одного з батьків у вихованні дитини.

Посилання позивачки на те, що зі сторони відповідача немає жодних дій направлених на матеріальне забезпечення їх спільної дитини, останній належним вихованням дитини не займається, власного житла із нормальними умовами проживання для дитини не має, веде антиморальний спосіб життя, що відображається у його поведінці щодо неї, свого батька, суд не приймає до уваги, оскільки вони не мають правового значення при вирішенні даного спору в суді.

Посилання позивачки на те, що відповідач 11.06.2020 року забрав у неї сина, пообіцявши його повернути до 17.06.2020 року, написавши її розписку, проте, не повертав її сина до 23.06.2020 року суд вважає безпідставними, оскільки вони не підтверджені належними доказами та спростовуються матеріалами справи та поясненнями представника третьої особи.

На підставі викладеного, ст.ст. 141,153,157,159 СК України, керуючись ст. ст. 12, 13,80,81,89, 141,259,263- 265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованої в АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителя АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради (адреса місцезнаходження: м. Хмельницький, вул. Гагаріна, 3) про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Гусятинський районний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 05 листопада 2021 року.

Суддя Гусятинського районного суду
Тернопільської області Т.М. Цвинтарна