УХВАЛА

05 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 752/10864/19

провадження № 61-17278ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, 3% річних та інфляційних витрат,

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2021 року представник ОСОБА_2 , діюча в інтересах ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку надіслала на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 392 ЦПК України, оскільки скаржником не було зазначено підстави касаційного оскарження.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Касаційна скарга містить посилання на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Аналіз вищевказаної норми дає підстави для висновку, що посилаючись на підставу касаційного оскарження необхідно зазначати норму(и) права, з застосуванням яких судами попередніх інстанцій не погоджується скаржник.

Такі дії необхідні для запобігання двозначності змісту касаційної скарги та надання точнішого правового висновку за результатами касаційного перегляду справи щодо застосування саме цієї норми права у спірних правовідносинах.

Крім того, касаційна скарга містить посилання на те, що суди попередніх інстанцій не надали оцінку заявам відповідачів про застосування строків позовної давності, що відповідає підставі касаційного оскарження, визначеній пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України, проте скаржник на таку підставу не посилається, а суд не уповноважений на власний розсуд визначати додаткові підстави касаційного оскарження. В контексті вимог статей 13, 400 ЦПК України суд касаційної інстанції уповноважений розглядати касаційну скаргу в межах доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, зв`язку з чим не може залишити поза увагою доводи касаційної скарги, підстава касаційного оскарження щодо яких скаржником не була зазначена.

Таким чином, скаржником не виконано в повній мірі вимоги законодавства стосовно зазначення підстав касаційного оскарження, в зв`язку з чим касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу(и) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень, їх відповідне мотивування та норми права, з застосуванням яких скаржник не погоджується.

Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги, відповідне обґрунтування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо) з урахуванням вимог цієї ухвали.

За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та на підставі вимог статей 185, 393 ЦПК України підлягає залишенню без руху.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали до касаційної скарги застосовуються наслідки, передбачені цивільним процесуальним законодавством.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш