Провадження № 2/750/2527/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Лось А.Ю.,

за участі представника позивача Шитікова О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про відшкодування моральної шкоди завданої протиправними діями,

в с т а н о в и в:

12.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання, що порушення законодавства України вчинене Чернігівським обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат встановлене у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 і невиконання судового рішення у строки визначені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання сдових рішень» призвело до заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 40000 грн. та стягнути на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 40000 грн. шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою з єдиного казначейського рахунку України, без утримання з цієї суми при виконанні рішення обов`язкових платежів і зборів, комісійної винагороди.

В обґрунтування позову посилається на вчинення відповідачем протиправних дій, що встановлено рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021, якими завдано моральної шкоди.

Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що одразу після набрання законної сили рішенням суду від 06.04.2021 відповідачем одразу було вчинено дії, спрямовані на його реальне виконання, та виконанно рішення суду ще до звернення поивачу до суду з даним позовом, а також про відсутність належних доказів на підтвердження завдання позивачеві моральної шкоди та необґрунтованість її розміру.

Позивач до суду подав відповідь на відзив, де зазначив, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що виконання судового рішення не позбавляє статутсу потерпілого (жертви) справи «Гавриленко проти України» п.10, «Пиряник проти України» п.13, «Войтенко проти України» п. 19.

У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити.

Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 (адміністративна справа № 620/3512/20), що набрало законної сили 06.05.2021 (а.с. 9,10), визнано протиправними дії відповідача у нарахуванні та виплати недосплаченої частини разової грошової допомоги, як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи яка виплачується до 5 травня за 2020 рік відповідно розміру встановленого ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - розмірі 9464 гривні. Стягнуто з Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_1 недоотриману грошову допомогу до 5 травня як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи за 2020 рік, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням рішення КонституційногоСуду України від 27.02.2020 №3-р/2020, у розмірі 9464 грн.

На виконання рішення суду від 06.04.2021, відповідач 30 квітня 20221 року провів перерахунок разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року, сума доплати становила 9464 грн. 13.07.2021 Головним управлінням Державної казаначейської служби України у Чернігівській області було проведено часткове безспірне списання коштів у сумі 6507 грн. 23 коп. з рахунку Центру на користь позивача. 24.09.2021 було проведено безспірне списання залишку коштів в сумі 2956 грн. 77 коп. з рахунку Центру на користь позивача.

Позивач в своєму позові стверджує, що протиправними діями, встановленими рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021, йому завдано моральної шкоди, яка полягає в порушенні нормальних життєвих зв`язків, втрати звичайного способу життя та необхідністю докладати додаткових зусиль для захисту порушених прав у судах.

Відповідно до приписів статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Виходячи із положень ч.1, ч.2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає в себе, як складові елементи, шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Згідно із частиною другою статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та його вини в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до приписів ч.1,ч.3 статті 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положення ч.1,ч.2,ч.3 статті 89 ЦПК України визначають, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із приписів п.3 ч.2 статті 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Стаття 6 Конституції України визначає, що Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно із статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути, як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", а також особливості їх виконання.

Статтею 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності в зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року №440.

Відповідно до підпункту 2) пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, врегульований Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (далі - Порядок) (пункт 1 Порядку).

У пункті 3 Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

При цьому боржники в контексті пункту 2 Порядку - це визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

У частині другій статті 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Тлумачення статей 2, 11, 172, 1167, 1173 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 року у справі №459/274/17, провадження № 61-25576сво18.

Аналогічної позиції дійшов Чернівський апеляційний суд в постанові від 04.06.2021 по справі № 750/26/21.

Суд вважає доведеним факт завдання відповідачем позивачеві моральної шкоди протиправними діями, встановленими рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 (адміністративна справа № 620/3512/20), яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з порушенням права на належне пенсійне забезпечення, у порушенні звичайного способу життя позивача та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації та відновлення попереднього становища.

Водночас, виходячи із засад розумності та виваженості, а також тієї обставини, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, суд вважає достатньою сатисфакцією завданої позивачеві моральної шкоди стягнення на його користь в розмірі 5000 грн., які слід стягнути звідповідача.

При цьому, суд констатує, що окреме визнання судом, що розглядає цивільну справу, факту завдання позивачеві моральної шкоди протиправними діями відповідача, встановленими в рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021, не відновлює порушених прав позивача, вказана позовна вимога підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (зареєстроване місце знаходження: м. Чернігів, прос. Миру, 116-А; ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 5000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди.

В іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 12.11.2021.

Суддя Л.В. Карапута