П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2021 року місто Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Головачова Я. В., Нежури В. А.,
за участю секретаря судового засідання Яворської А. А.,
вивчивши апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Калініченко О. Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур, третя особа Київське квартирно-експлуатаційне управління, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
У травні 2020 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України в особі об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур, третя особа Київське квартирно-експлуатаційне управління про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур, оформлене протоколом № 8 від 17 квітня 2019 року в частині відмови ОСОБА_1 змінити дату зарахування на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 10 травня 1992 року; зобов`язання Міністерства оборони України змінити дату зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 з 03 березня 1995 року на 10 травня 1992 року та поновити його у загальній черзі на отримання житла з 10 травня 1992 року; зобов`язання Міністерства оборони України внести зміни до житлових облікових документів ОСОБА_1 , щодо черги на отримання житла до списку військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов у гарнізоні міста Києва, з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку, тобто з 10 травня 1992 року.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу офіцером у військовій частині № НОМЕР_1 , яка знаходилася у Старокостянтиніві Хмельницької області.
10 травня 1992 року позивача зараховано на квартирний облік військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов, для отримання житлового приміщення.
Відповідно до наказу МОУ № 241 від 29 травня 2001 року позивач був переведений для подальшого проходження військової служби з військової частини НОМЕР_2 до міста Києва офіцером відділу виховної роботи озброєння МОУ до військової частини НОМЕР_3 ЦНДІ, проте не був забезпечений житлом.
Згідно наказу № 84 від 30 квітня 2013 року позивач був звільнений в запас і наданий час перебуває на пенсії.
На звернення позивача з листом про внесення відповідних змін до облікової справи в частині дати зарахування на квартирний облік в гарнізоні міста Києва, у загальній черзі з 03 березня 1995 року на 10 травня 1992 року у зв`язку з урахуванням попереднього часу перебування на обліку в іншому гарнізоні, відповідачем була надана відповідь у вигляді витягу із протоколу № 8 від 17 квітня 2019 року, в якому зазначено, що позивач за час проходження служби змінював гарнізон і на виконання пункту 2 Положення про порядок забезпечення житловою площею в ЗСУ, затвердженого наказом МОУ від 03.02.1995 року № 20, було змінено дату зарахування з 10 травня 1992 року на 03 лютого1995 року.
Зазначені дії позивач вважає незаконним у зв`язку з чим, останній був змушений звернутися до суду.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року (а.с. 53-58) позов ОСОБА_1 , задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України в особі об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур, оформлене протоколом № 8 від 17 квітня 2019 року в частині відмови ОСОБА_1 змінити дату зарахування його та членів його сім`ї на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 10 травня 1992 року; зобов`язано Міністерство оборони України в особі об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур вирішити питання зміни дати зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 з 03 березня 1995 року на 10 травня 1992 року та поновлення його у загальній черзі на отримання житла з 10 травня 1992 року з внесенням відповідних змін в облікові документи щодо зарахування на квартирний облік.

Стягнуто на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 02 липня 2021 року Міністерство оборони України направило апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову, відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що про факт зарахування позивача на квартирний облік з 03 березня 1995 року останньому було відомо ще у 2003 році, з чим останній погоджувався. Проте у позовній заяві позивач зазначає, що підставою та моментом з яких останньому стало відомо про зарахування його на квартирний облік з 03 березня 1995 року є отримання 09 січня 2020 року від Київського КЕУ довідки № 27667, чим вводить суд в оману. Таким чином, судом було неправильно визначено початок відліку строку протягом якого позивач міг звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Скаржник зазначає, що згідно матеріалів облікової справи, військовослужбовець ОСОБА_1 у розпорядженні Командувача військами ПрикВО (військова частина № НОМЕР_1 ) перебував з 08 лютого 1992 року по 24 листопада 1992 року. Доказів на підтвердження того, що позивача було зараховано на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов саме з 10 травня 1992 року, матеріали справи не містять. Крім того, в в матеріалах справи відсутній рапорт та протокол про зарахування позивача на квартирний облік з 10 травня 1992 року, що позбавляє суд можливості перевірити законність рішення прийнятого житловою комісією, а питання законності застосування відповідачем положень наказу Міністерства оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року, за відсутності вищевказаних документів, є передчасним.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

07 жовтня 2021 року від позивача на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з відповідними підтвердженнями про направлення його усім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Позивач зазначає, що ним оскаржується рішення житлової комісії МОУ та безпосередньо підпорядкованих структур, яке оформлене протоколом № 8 від 17 квітня 2019 року, а відтак, строк позовної давності останнім не пропущено.

На думку позивача, наявна в матеріалах справи довідка зарахування на квартирний облік від 10 травня 1992 року, видана йому військовою частиною НОМЕР_2 під час проходження ним військової служби у військовій частині № НОМЕР_1 , є достатнім доказом на підтвердження зарахування його на квартирний облік з 10 травня 1992 року.

20 жовтня 2021 року від третьої особи на адресу Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення з відповідними підтвердженнями про направлення їх усім учасникам справи.

З вказаних письмових пояснень вбачається, що ККЕУ погоджується з доводами апеляційної скарги та просить її задовольнити.

ККЕУ зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження зарахування його на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов саме з 10 травня 1992 року, а саме рапорту та протоколу про зарахування на квартирний облік.

На думку ККЕУ рішення щодо відмови у перенесенні дати зарахування позивача на квартирний облік було прийнято з урахування норм права, яка підлягали застосування до зазначених правовідносин. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження дійсного порушення його прав чи інтересів.

У судовому засіданні представник третьої особи Науменко Я. М. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Скаржник та позивач до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення судових повісток-повідомлень на їх електронні адреси у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши заперечення представника третьої особи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії та в частині зобов`язання змінити дату зарахування на квартирний облік суд першої інстанції виходив з того, що позивача було зараховано на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_2 з 10 травня 1992 року, що підтверджується довідкою № 27, а відтак, датою зарахування останнього на квартирний облік повинна бути саме 10 травня 1992 року.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання внести зміни до житлових облікових документів позивача, суд першої інстанції виходив з того, що це є втручанням у діяльність житлової комісії при новому вирішенні цього питання, а також є похідними від вищевказаних позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу 05 серпня 1981 року. З 08 лютого 1992 року по 24 листопада 1992 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 40).
З 10 травня 1992 року ОСОБА_1 перебував на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_2 з складом сім`ї - 4 особи (а.с. 10).

Наказом Міністерства оборони України № 241 від 29 травня 2001 року ОСОБА_1 переведено для подальшого проходження військової служби з військової частини НОМЕР_2 м. Старокостянтинів до м. Києва офіцером відділу виховної роботи озброєння Міністерства оборони України. Житлом у м. Києві ОСОБА_1 не забезпечений (а.с. 11).

Наказом Міністерства оборони України № 78 від 30 лютого 2013 року полковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас. Постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався (а.с. 12).

Згідно довідки № 27667 від 09 січня 2020 року полковник запасу ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у ЖК гарнізону м. Києва з 03 березня 1995 року (а.с. 13).

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до голови житлової комісії гарнізону міста Києва із листом, у якому просив розглянути питання щодо перенесення та зміни дати зарахування його на квартирний облік, визначивши такою датою 10 травня 1992 року (а.с. 14).

У задоволенні листа полковника запасу ОСОБА_1 щодо зміни дати зарахування на квартирний облік в гарнізоні міста Києва у загальній черзі з 03 березня 1995 року на 10 травня 1992 року, відмовлено (а.с. 15).

За змістом пункту першого та третього статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.. Особам, звільненим з військової служби і визнаним інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час виконання обов`язків військової служби, або захворювання, одержаного під час проходження військової служби, жилі приміщення в населених пунктах, обраних ними для проживання з урахуванням встановленого порядку, надаються позачергово за рахунок військових формувань або органів виконавчої влади, в яких вони перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до вимог пункту 26 Порядку № 1081 затвердженого на виконання статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку.

Згідно з пунктом 32 Порядку № 1081 черговість надання житла визначається за часом і зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

Пунктами 11, 17 Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 23 грудня 1992 року № 220 (та в подальшому викладеного в новій редакції на підставі наказу Міністра оборони України від 03 грудня 1995 року № 20) визначено, що військовослужбовці беруться на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини. На засіданні комісії має право бути присутнім військовослужбовець, відносно якого вирішується питання прийняття на квартирний облік. В рішенні вказується дата прийняття на облік, склад сім`ї, підстави для прийняття на облік, вид черги надання житлових приміщень (загальна черга, в першу чергу), а у випадку відмови в прийнятті на облік підстави відмови з посиланням на відповідну норму житлового законодавства. Датою постановки на квартирний облік вважається день, коли було винесене рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік. День прийняття на квартирний облік визначає місце військовослужбовця на одержання житлового приміщення.

Військовослужбовцям, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються згідно з чергою. Порядок визначення черговості надання жилих приміщень військовослужбовцям встановлюється Житловим кодексом України, іншими актами законодавства України та цим Положенням. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом прийняття на облік (внесення до списків осіб, які користуються правом першочергового та позачергового отримання жилих приміщень).

Відповідно до ст. 39 ЖК УРСР громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. Рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Абзацом 1 ст. 43 ЖК УРСР визначено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Згідно абз. 5 п. 11 Положення про порядок забезпечення житловою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони Українивід 03 лютого 1995 року № 20, перебування військовослужбовця на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень.

Згідно з абзацами 1, 2 пункту 2.14 Інструкції № 737 у редакції, чинній станом на 16 лютого 2017 року, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем проходження служби разом з членами їх сімей зі збереженням часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання жилого приміщення. У разі якщо військовослужбовець, крім військовослужбовців у військових частинах, пункти постійної дислокації яких розташовані на територіях районів проведення антитерористичної операції, а також у разі проходження військової служби у військових частинах, які булисформовані під час особливого періоду без визначення пункту постійної дислокації, не перебував на обліку за одним із місць проходження військової служби, попередній час перебування його на обліку зберігається, якщо період проходження військової служби в цьому населеному пункті не перевищував шести місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, з 05 серпня 1981 рокуОСОБА_1 був призваний на військову службу Голованівським РВК Кіровоградської області.

Під час проходження служби ОСОБА_1 був неодноразово переведений до різних військових частин, зокрема, військової частини НОМЕР_4 , військової частини польова пошта НОМЕР_5 , військової частини польова пошта НОМЕР_6 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_7 , військової частини НОМЕР_8 , військової частини НОМЕР_2 .

10 травня 1992 року ОСОБА_1 зараховано на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_2 з складом сім`ї - 4 особи.

Наказом Міністерства оборони України № 241 від 29 травня 2001 року ОСОБА_1 переведено для подальшого проходження військової служби з військової частини НОМЕР_2 до міста Києва офіцером відділу виховної роботи озброєння Міністерства оборони України. Житлом у місті Києві ОСОБА_1 не забезпечений.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 був зарахований на квартирний облік з 10 травня 1992 року під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 та а подальшому був неодноразово переведений до різних військових частин, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині зміни дати зарахування на квартирний облік позивача та в частині визнання протиправним та скасування рішення оформленого протоколом № 8 від 17 квітня 2019 року в частині відмови змінити дату зарахування позивача та членів його сім`ї на квартирний облік.

Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання внести зміни до житлових облікових документів, оскільки задоволення вищевказаних позовних вимог, саме по собі передбачає обов`язок Міністерства оборони України внести зміни до житлових облікових документів позивача.

Посилання скаржника на відсутність доказів на підтвердження факту зарахування позивача на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов саме з 10 травня 1992 року, спростовується довідкою № 27 наданою підполковнику ОСОБА_1 . Хмельницькою квартирно-експлуатаційною частиною (а.с. 10).

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на відсутність в матеріалах справи рапорту та протоколу про зарахування позивача на квартирний облік з 10 травня 1992 року, як на підставу для задоволення апеляційної скарги, оскільки надана позивачем довідка № 27 (а.с. 10) містить відомості про зарахування позивача квартирний облік з 10 травня 1992 року. Зазначена довідка могла бути видана позивачу лише на підставі поданого ним рапорту на підставі якого приймалося рішення відповідною житловою комісією оформлене протоколом, про зарахування на квартирний облік позивача. Зазначена довідка сторонами не спростована, а відтак, є належним доказом по даній справі.

Щодо посилання скаржника на звернення позивача до суду з даним позовом з пропуском строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття

257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем оскаржується рішення житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур, оформлене протоколом № 8 від 17 квітня 2019 року, а з позовною заявою позивач звернувся у травні 2020 року, тобто в межах строку встановленого ст. 257 ЦК України.

Посилання скаржника на те, що про факт зарахування позивача на квартирний облік з 03 березня 1995 року останньому було відомо ще у 2003 році, не спростовує висновки суду першої інстанції, оскільки в даному випадку оскаржуване позивачем рішення було затверджено протоколом № 8 від 17 квітня 2019 року. Позовні вимоги щодо зобов`язання позивача змінити дату зарахування на квартирний облік та внести змінити до житлово-облікових документів позивача, є фактично, похідними вимогами від позовної вимоги щодо скасування рішення, а відтак, строк позовної давності позивачем не пропущено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Я. В. Головачов

В. А. Нежура