РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Добровчан К.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу № 569/20254/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

28 жовтня 2019 року в провадження судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_4 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач вказує, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 серпня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Страховик виплатив позивачу страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб в сумі 22 000,00 грн. Однак виплачене позивачу страхове відшкодування не покриває в повній мірі завдану йому шкоду у вигляді реальних збитків. Різниця між фактичним розміром шкоди понесеним позивачем та страховою виплатою становить 28657,60 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Крім цього, вказує, що їй неправомірними діями відповідача було завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок пошкодження її автомобіля, що зумовило незручності та зміну звичайного ритму життя, а тому відповідач завдав їй моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 15 000,00 грн.

Ухвалою судді ОСОБА_4 від 04 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 8 вересня 2020 року суддя ОСОБА_4 звільнена у відставку.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 вересня 2020 року справа № 569/20254/19 розподілена судді Рівненського міського суду Рівненської області Кучиній Н.Г.

Ухвалою від 30 вересня 2020 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених у позові.

Відповідачем відзиву на позов надано не було, в судове засідання 26.10.2020 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду через електронну адресу суду заяву (від 26.10.2020 р.) про відкладення розгляду справи на один місяць, посилаючись, зокрема, і на ту підставу, що в даний час перебуває в м. Києві на заробітках і через введення в країні карантину. Разом із тим, від сторони відповідача неодноразово приходили заяви про відкладення розгляду справи, які судом були задоволені, а саме: заява від 26.11.2020 р., у зв`язку з перебуванням на самоізоляції через захворювання на ковід, заява від 05.01.2021 року, у зв`язку з перебуванням на лікуванні у Києві, при цьому жодного разу не долучив докази поважності неявки в судові засідання. Крім того, суд зауважує, що 28.12.2020 року надійшла ще одна заява від відповідача про розгляд справи у його відсутність та не заперечує проти задоволення позову, яку заявою про відкладення від 05 січня 2021 року просив вважати такою, що помилково подана.

При вирішенні питання про розгляд справи у відсутності відповідача, судом береться до уваги та обставина, що справа вже протягом тривалого часу, а саме з жовтня 2019 року, перебуває в провадженні суду, судом неодноразово задовольнялись клопотання сторони відповідача про відкладення розгляду справи. Суд визнає причини неявки відповідача в судове засідання такими, що не є поважними причинами, його дії вказують на зловживання ним своїми процесуальними правами та ухилення від виконання покладених обов`язків, що негативно впливає на принципи цивільного процессу, зокрема, рівності сторін, призводить до невиправданого затягування розгляду справи за відсутності для цього суттєвих передумов.

Суд також приймає до уваги, що відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши вступне слово сторони позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 травня 2019 року, о 20 год. 00 хв., водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем "Форд", номерний знак НОМЕР_1 , в м.Рівне по вул. Крушельницької, при виїзді на нерегульоване перехрестя з другорядної дороги на головну, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», а саме не надав перевагу автомобілю «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , що рухався по вул. Приходька. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 серпня 2019 року у справі №569/8983/19 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

За таких обставин, факт винуватості гр. ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 06 серпня 2019 року, є встановленим і доказуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Позивач ОСОБА_1 є власником пошкодженого в ДТП транспортного засобу «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Транспортний засіб "Форд", номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 був застрахованим в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус».

У звязку із настанням страхового випадку Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» виплатило позивачу страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб в сумі 22 000,00 грн., де згідно ремонтною калькуляцією від 23.05.2019 року розмір матеріального збитку (з врахуванням зносу деталей, що змінюються) становить 50 657 грн. 60 коп. за вирахуванням безумовної франшизи.

Позивач визначила, що виплачене їй страхове відшкодування не покриває в повній мірі завдану їй шкоду у вигляді реальних збитків, різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 28657 грн. 60 коп., яку вона, просить стягнути з ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 22 000,00 грн. Предметом спору є відшкодування моральної шкоди та недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_3 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_3 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суд приймає за основу ремонтну калькуляцію № GL - 8910 від 23.05.2019 року, використану Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» при визначенні страхового відшкодування з яким ОСОБА_3 погодився та не оспорював у встановленому порядку.

Будь-яких доказів на спростування розміру шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, стороною відповідача не надавалось.

Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача, в матеріалах справи відсутні.

Так, згідно із ремонтною калькуляцією № GL - 8910 від 23.05.2019 року, вартість відновлювального ремонту склала 50657,60 грн., а вартість матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та суми франшизи) 22000,00 грн.

Страховиком виплачено ОСОБА_1 22 000,00 грн (із розрахунку 50657,60 грн майнового збитку з урахуванням зносу та франшизи).

За таких обставин, вимоги про стягнення майнової шкоди знайшли своє підтвердження в судовому засіданні належними доказами.

Таким чином розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 становить 28657,60 грн із розрахунку 50657,60 грн. - 22000,00 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до положень п.9 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від31березня 1995року №4 «Про судову рактику в справах про відшкодування моральної(немайнової)шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода полягає:

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Аналогічні роз`яснення містяться у постанові ПВС України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та81ЦПК України.

Позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди перенесла стрес, нервувала та перебувала у моральних переживаннях у зв`язку з пошкодженням її майна. Крім того, внаслідок цього, також зірвалися життєві плани, було порушено активне громадське життя.

Вина відповідача ОСОБА_3 у скоєнні ДТП є доведеним фактом.

Оскільки суд прийшов до висновку, що неправомірними діями відповідача була заподіяна позивачу матеріальна шкода, тому суд вважає, що заподіяння матеріальної шкоди як наслідок спричинив заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 , які виразились у глибокому емоційному переживанні, розумінні нанесення шкоди майну через що позивачу довелося змінювати звичний спосіб життя.

За таких обставин, підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди наявні.

Проте розмір, визначений позивачем у сумі 15 000,00 грн., суд вважає завищеним і таким, що не відповідає характеру та ступеню завданої моральної шкоди.

Враховуючи характер, обсяг моральних страждань, яких зазнала позивач, виходячи із засад розумності, справедливості та співмірності, суд визначає розмір відшкодування з відповідача на користь позивача в сумі 5 000 грн .00 коп.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 28657 грн 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 768 грн 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Рівненського міського суду Н.Г. Кучин