КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/5093/2021 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мостової Г.І., Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Київтеплоенерго» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київтеплоенерго» про зобов`язання провести перерахунок розміру плати за централізоване опалення, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Київтеплоенерго» про зобов`язання провести перерахунок розміру плати за централізоване опалення.

В обґрунтування позову зазначив, що є власником квартири АДРЕСА_1 . З листопада 2015 року у квитанціях на оплату послуг з централізованого опалення почав здійснюватися розподіл за надання послуг за опалення безпосередньо квартири та опалення місць загального користування. Вказав, що будинок АДРЕСА_2 обладнаний окремим виходом для надання послуг з опалення місць загального користування, тобто надання послуг з опалення місць загального користування здійснюється за умови окремого включення такого виходу. Починаючи з опалювального періоду 2016-2017 років включення опалення місць загального користування не здійснювалося, про що ЖЕО повідомило Комунальне підприємство «Київтеплоенерго». Проте, Публічне акціонерне товариство «Київенерго» продовжило в квитанціях окремо нараховувати оплату за опалення місць загального користування, однак позивач сплачував тільки за надання послуг з централізованого опалення квартири, що потягло за собою виникнення заборгованості. ОСОБА_1 неодноразово звертався до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» з проханням здійснити перерахунок, проте йому було відмовлено у перерахунку. На час опалювального періоду 2018-2019 років змінився виконавець послуг - Комунальне підприємство «Київтеплоенерго» (відповідач), до якого перейшло право вимоги щодо боргових зобов`язань споживачів перед Публічним акціонерним товариством «Київенерго» і який також був повідомлений ЖЕО про відключення опалення місць загального користування у вказаному будинку. Відповідач продовжив нараховувати кошти за опалення місць загального користування, незважаючи на те, що такі послуги не надавались. З цього питання складалися акти-претензії. У виставлених відповідачем рахунках з показниками лічильників по його квартирі постійно завищувалася сума за надані послуги по опаленню, яка за три роки склала 1 680,13 грн. Сума за опалення місць загального користування в будинку за період з жовтня 2016 року - березень 2017 року, жовтня 2017 року - березень 2018 року, листопада 2018 року - березень 2019 року, яка була йому нарахована згідно квитанцій до сплати, становить 6 205,97 грн.

З урахуванням викладених обставин, позивач просив суд зобов`язати Комунальне підприємство «Київтеплоенерго» провести перерахунок розміру плати за централізоване опалення по квартирі АДРЕСА_1 , шляхом зменшення загальної суми заборгованості на суму 7 886,10 грн, що складається з таких сум: 6 205,97 грн - сума заборгованості за опалення МЗК, в тому числі за 2016/2017 роки - 1 974,64 грн, 2017/2018 роки - 1 826,87 грн, 2018/2019 роки - 2 404,46 грн; 1 680,13 грн - сума помилково нарахованої заборгованості.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київтеплоенерго» про зобов`язання провести перерахунок розміру плати за централізоване опалення задоволено частково.

Зобов`язано Комунальне підприємство «Київтеплоенерго» провести перерахунок розміру плати за централізоване опалення по квартирі АДРЕСА_1 (особовий рахунок НОМЕР_1 ), власник квартири ОСОБА_1 , в частині оплат за місця загального користування за опалювальні періоди 2016-2017 роки; 2017-2018 роки; 2018-2019 роки, згідно вимог законодавства України.

Стягнуто з Комунального підприємства «Київтеплоенерго» в дохід держави судовий збір 768, 40 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції відповідач - Комунальне підприємство «Київтеплоенерго», подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав, що частково задовольняючи позов суд першої інстанції не врахував, що Комунальне підприємство «Київтеплоенерго» не є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Київенерго», а тому не може нести відповідальність за зобов`язаннями, які виникли в результаті надання Публічним акціонерним товариством «Київенерго» послуг з централізованого опалення. Суд не взяв до уваги, що відповідач став виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води лише з 01.05.2018, а тому питання щодо перерахунку послуг та наявності централізованого опалення у місцях загального користування у будинку позивача до 01.05.2018 не належить до компетенції відповідача. Суд поставився упереджено до доказів наданих відповідачем та не надав їм належної оцінки. Суд не врахував, що позивачем не було надано доказів на порушення відповідачем його прав.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 зазначив, що аргументи викладені у апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду, а тому вважає відсутніми підстави для задоволення аеляційної скарги. Зазначив, що відповідач, зазначаючи, що плата за опалення місць загального користування повинна нараховуватися завжди, не надав відповіді чому та з яких підстав плата за опалення місць загального користування не нараховувалося у квітні 2018 року, у жовтні 2018 року, у квітні 2019 року. Відповідно до положень Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення та інших нормативних - правових актів, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, забороняється самовільне відключення від мереж централізованого опалення саме квартири споживача, а не інших приміщень. У даному випадку мало місце відключення опалення саме місць загального користування, а не окремої квартири. Отже відключення опалення місць загального користуванняне може вважатися таким, що порушує встановлений порядок відключення та є самовільним. Позивач у відзиві зазначив, що відповідач безпідставно вказує на те, що не є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Київенерго», що спросується договором про відступлення права вимоги від 11.10.2018 за №602-18.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Частково задовольнячи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав їх доведеними та обґрунтованими, такими, що повністю узгоджуються із матеріалами справи та наданими позивачем доказами на підтвердження обставин, викладених у позові.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними та обґрунтованими, відповідають встановленим у справі обставинам, з огляду на наступне.

Так, правовідносини між виконавцем послуг та споживачем в сфері надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила №630), Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженоюнаказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року №359 (далі - Методика) та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до пункту 1.4. Методики кількість теплової енергії на опалення місць загального користування окремо не визначається, а входить до загальної кількості теплової енергії, виставленої до плати за опалення у таких випадках: якщо в багатоквартирному будинку незалежно від наявності або відсутності загальнобудинкового обліку теплової енергії відсутні суб`єкти господарювання, помешкання з індивідуальним опаленням, усі житлові квартири не обладнані приладами обліку витрат теплової енергії на опалення.

Пункти 2.2.1. і 2.2.2. Методики визначають формули розподілу визначених величин теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування, між окремими помешканнями будинку.

У пункті 2.1.4. Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року №4 наведено формулу загальної кількості теплової енергії на опалення МЗК.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

У 2011 році між позивачем та Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення квартири.

З 01 грудня 2014 року між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» укладено Договір про співпрацю та з 31 березня 2015 року підписано договір про надання послуг, що підтверджується листами Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» відділення «Лівобережне».

У даних листах наявна інформація про відключення місць загального користування по житлових будинках, серед яких є будинок АДРЕСА_2 , по якому за опалювальні періоди 2016-2017, 2017-2018 рр., 2018-2019 опалення місць загального користування не було.

Будинок АДРЕСА_2 обладнаний одним загальнобудинковим приладом як на опалення, так і на гарячу воду (відповідь ЖЕО віж 30 березня 2018 року №110/823-Д-30/1).

Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно з ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг, серед іншого, відносяться послуги з постачання теплової енергії.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено права та обов`язки споживачів, серед яких: споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; має право на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості.

За положеннями ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а такожвивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкцій, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг.

Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такому праву відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, які їм надавалися.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та інші споживачі складали акти-претензії щодо відсутності опалення місць загального користування, направляли їх відповідачу.

Отже, обов`язок споживача оплачувати послуги виникає лише у разі отримання ним певних послуг.

Судом встанволено, що послуга з опалення місць загального користування може включати в себе не лише пряме (через опалювальні пристрої) постачання теплової енергії в місця загального користування, а й послугу опалення місць загального користування шляхом підтримання температури в місцях загального користування за рахунок теплопередачі крізь огороджувальні конструкції житлових приміщень.

Комунальним підприємством «Київтеплоенерго» не надано доказів на підтвердження здійснення опалення місць загального користування вказаного будинку у зазначені періоди і це відбувалося за рахунок теплопередачі крізь огороджувальні конструкції житлових приміщень. Відповідачем не надано у розпорядження суду відповідного розрахунку такої послуги, не зазначено формул, за якими здійснюється саме такий розрахунок.

Відповідно до положень Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення та інших нормативних - правових актів, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, забороняється самовільне відключення від мереж централізованого опалення саме квартири споживача, а не інших приміщень. У даному випадку мало місце відключення опалення саме місць загального користування, а не окремої квартири. Отже, відключення опалення місць загального користуванняне може вважатися таким, що порушує встановлений порядок відключення та є самовільним.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача провести перерахунок розміру плати за централізоване опалення по квартирі АДРЕСА_1 в частині оплат за місця загального користування за опалювальні періоди 2016-2017 роки; 2017-2018 роки; 2018-2019 роки, згідно вимог законодавства України.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, відповідач не є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Київенерго» колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.19 Закону України«Про житлово-комунальні послуги», Публічне акціонерне товариство «Київенерго» надавало послуги з централізованого опалення споживачам в квартирі будинку АДРЕСА_2 в межах балансової належності.

Згідно п.п. 3.4.3 тп п. 4.6 Договору №602-18 про відсутпленняправ вимоги(цесії) від 11.10.2018 від Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Комунального підприємства «Київтеплоенерго» перейшло право вимоги за борговими зобов`язаннями споживачів послуг з централізованого опалення, а також відповідачу надано право коригувати розмір основного боргу за додаткового грошового зобов`язання споживача, право вимоги до якого відступлене.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюютьсяЗаконом України «Про теплопостачання»,Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженоїнаказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами.

Відтак доводи апеляційної скарги в частині відсутності у відповідача права на здійснення відповідного перерханку позивачу спростовуються зазначеним вище, оскільки до Комунального підприємства перейшов обов`язок виконати перерахування заборгованості згідно договору про відступлення прав вимоги від 11.10.2018.

Зокрема, суд апеляційної інстанції звератє увагу, що постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року, прийнятою за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , встановлено, що Комунальне підприємство «Київтеплоенерго» підтвердило належними та допустимими доказами здійснення опалення місць загального користування будинку АДРЕСА_2 , де мешкає позивач, у періоди 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019 мало місце та відбувалося за рахунок теплопередачі крізь огороджувальні конструкції житлових приміщень не було надано і відповідного розрахунку саме такої послуги, не зазначено формул, за якими здійснюється саме такий розрахунок. При наявності підстав нарахування позивачу оплат за послугу з опалення місць загального користування, яке відбувалося за рахунок теплопередачі крізь огороджувальні конструкції житлових приміщень, при здійсненні розрахунку мають враховуватися і наступні факти: відключення опалення місць загального користування та те, що загальнобудинковий лічильник в будинку АДРЕСА_2 одночасно рахує та не розподіляє окремо кількість енергії витраченої на опалення та кількість енергії витраченої на гаряче водопостачання. Суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача провести перерахунок розміру плати за централізоване опалення по квартирі АДРЕСА_1 в частині оплат за місця загального користування за опалювальні періоди 2016-2017 роки; 2017-2018 роки; 2018-2019 роки, згідно вимог законодавства України.

Зазначена постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили.

Загалом доводи апеляційної скарги Комнуального підприємства «Київтеплоенерго» ідентичні доводам, викладеним відповідачвем у відзиві на апеляційну скаргу позивача. Судом апеляційної інстанції було надано їм належну оціну та наведено обгрутновані висновки, посилаючись на які суд не прийняв їх до уваги, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції.

У свою чергу, відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано відповідачем до апеляційної скарги, не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.7,367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 03.11.2021.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Г.І. Мостова

В.І. Олійник