№ 279/2453/20
провадження 2-сз/201/37/20
УХВАЛА

11 січня 2021 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

за участі секретаря Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про повернення сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29 травня 2020 року звернулася до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду.

29 травня 2020 року справу було передано за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва для розгляду, а суддею Дніпровського районного суду м. Києва справу передано за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

02 листопада 2020 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було відмовлено в задоволені даної заяви.

18 грудня 2020 року ОСОБА_1 до суду через систему «Електронний суд» надіслано заяву про повернення сплаченого судового за подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви у розмірі 420 гривень 40 коп., який сплачено квитанцією № 0.0..1 від 28 травня 2020 року, оскільки в задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено вичерпний перелік випадків повернення сплаченої суми судового збору особі, яка його сплатила.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши матеріали справи та заяви вважаю за необхідне в її задоволенні відмовити, оскільки заявник звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви при цьому до заяви було додано квитанцію № 0.0..1 від 28 травня 2020 року про сплату судового збору за подання зазначеної заяви.

Ухвалою суду від 02 листопада 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовлено, тобто заяву розглянуто по суті, а не повернуто чи інше, а тому відсутні передбачені законом підстави для повернення судового збору, також не можуть бути взяті до уваги посилання позивача, що судовий збір підлягає поверненню тому, що справа не розглядалася, а позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню заявником не подавався, в зв`язку з тим, що вище зазначене спростовується наведеним та не ґрунтується на вимогах закону, а тому відсутні передбачені законом підстави для повернення суми сплаченого судового збору, згідно квитанції № 0.0..1 від 28 травня 2020 року, за подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 133 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір»,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні заяви про повернення сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Ухвала згідно ст. 353 ЦПК України оскарженню не підлягає.

Суддя