Справа № 157/1045/20
Провадження №2/157/24/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 січня 2021 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Гамули Б.С.,

з участю: секретаря судового засідання Семенюк О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

представника відповідача

Камінь-Каширської міської ради Остапук С.В.,

представника органу опіки та піклування Голубчук Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5 , Камінь-Каширської міської ради Волинської області, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Камінь-Каширська районна державна адміністрація Волинської області, про скасування рішення про реєстрацію місця проживання,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5 про скасування рішення про реєстрацію місця проживання.

Позов обґрунтовано тим, що 07 липня 2020 року Волинський апеляційний суд залишив без змін рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 квітня 2020 року по справі №157/1818/19, яким суд першої інстанції визнав незаконним і скасував рішення органу приватизації та визнав недійсним свідоцтво на право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане відповідачці ОСОБА_2 . виконавчим комітетом Камінь-Каширської міської ради 04 лютого 1993 року за №84.

На час звернення до суду з позовом про визнання приватизації незаконною в квітні 2019 року у спірній квартирі були зареєстровані три особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . В процесі розгляду справи в суді 10 липня 2019 року ОСОБА_2 , на той час власниця квартири, самовільно зареєструвала у спірній квартирі свою невістку ОСОБА_4 та свого малолітнього внука ОСОБА_5 , які були зареєстровані у власному будинку та продовжують і надалі в ньому проживати.

01 квітня 2020 року судом скасовано правочин рішення органу приватизації й визнано недійсним свідоцтво на право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_2 . Отже відповідачка ОСОБА_2 перестала бути власницею спірної квартири. Позивач, посилаючись на норми ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 236 ЦК України, в яких передбачені наслідки недійсності правочину, вважає, що відповідачка ОСОБА_2 незаконно, без згоди інших співвласників, зареєструвала в спірній квартирі відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків документів, необхідних для реєстрації місця проживання в Україні» затверджено зразок відповідної заяви (додаток 6), в якій передбачена графа «Згода власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання заявника у разі відсутності документів, зазначених як підстава для реєстрації». Підставою для реєстрації місця проживання заявника є ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів, реєстрація місця проживання особи може бути здійснена за згодою всіх власників житла.

ОСОБА_1 зазначає, що згоду на реєстрацію місця проживання відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 він, як співвласник квартири, не давав.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд скасувати рішення органу реєстрації Камінь-Каширської міської ради Волинської області про реєстрацію місця проживання відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 .

Ухвалами суду від 05 листопада 2020 року до участі в даній справі залучено Камінь-Каширську міську раду Волинської області як співвідповідача та орган опіки і піклування Камінь-Каширську райдержадміністрацію Волинської області як третю особу на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Пояснив, що реєстрація місця проживання відповідачки ОСОБА_4 та її малолітнього сина ОСОБА_5 у спірній квартирі порушує його житлові права, оскільки була здійснена лише зі згоди відповідачки ОСОБА_2 та без дозволу інших мешканців, зокрема його, який зареєстрований у цій квартирі разом зі своєю малолітньою дочкою ОСОБА_6 . Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають у власному житловому будинку по АДРЕСА_2 , а їх реєстрація у квартирі АДРЕСА_1 є лише формальністю. Натомість позивач іншого житла, окрім цієї квартири, не має, до якої, крім того, його не впускають відповідачі. З приводу цього спору в провадженні суду перебуває справа за його позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що на момент реєстрації місця проживання ОСОБА_4 та її малолітнього сина ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 відповідачка ОСОБА_2 була її одноосібною власницею, а тому мала право зареєструвати в цьому житлі свою невістку та внука, розпоряджаючись своїм майном на власний розсуд.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги також не визнала. Пояснила, що в належній ОСОБА_2 квартирі вони разом із чоловіком ОСОБА_7 робили ремонт, а під час перебування ОСОБА_2 у Республіці Італія вони здійснювали та здійснюють до цього часу догляд за квартирою, а тому вважає, що має право бути зареєстрованою в цій квартирі.

Представник відповідача Камінь-Каширської міської ради Остапук С.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначила, що 10 липня 2019 року до міської ради звернулася ОСОБА_4 із заявами про зняття з реєстрації та реєстрацію свого місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 та з такими ж заявами щодо свого малолітнього сина ОСОБА_5 . До заяв були додані всі необхідні, передбачені Правилами реєстрації місця проживання, документи, а саме: свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_2 , паспорт, свідоцтво про народження малолітнього ОСОБА_5 та квитанції про сплату адміністративного збору. Згоду на реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі надав син відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_7 , який діяв на підставі її довіреності на право управління вказаним нерухомим майном. Оскільки заяви та додані до них документи відповідали Правилам реєстрації місця проживання, тому було прийнято рішення про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у зазначеній вище квартирі.

Представник третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_8 у судовому засіданні повідомила, що орган опіки та піклування Камінь-Каширська райдержадміністрація не заперечує щодо скасування рішення про реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 за умови, якщо дитина буде забезпечена іншим житлом.

Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов є безпідставним і до задоволення не підлягає.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Складовими права на житло є забезпечення умов з приводу можливості кожного громадянина мати житло і гарантовану непорушність права користування житлом.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У відповідності до статті 4 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» законодавство про свободу пересування та вільний вибір місця проживання складається з Конституції України, цього Закону, інших законів та міжнародних договорів України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші норми, ніж ті, що містяться у цьому Законі, застосовуються норми міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Порядок реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання особи визначений у статтях 6 та 7 Закону, де зазначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку.

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подаються: свідоцтво про народження; квитанція про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі). Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Зняття з реєстрації місця проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування. Разом із заявою особа подає: документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У відповідності до ст. 9-1 Закону орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру згідно зі ст. 10 Закону встановлюються Кабінетом Міністрів України. Такі правила були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, пунктом 18 яких встановлено перелік документів, необхідних для реєстрації місця проживання особи. Зокрема зазначено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: 1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8; 2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами; 3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу); 4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах); проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби); 5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); 6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

У разі подання заяви представником особи, крім зазначених документів, додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли заява подається законними представниками малолітньої дитини батьками (усиновлювачами). Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

Із наданих Камінь-Каширською міською радою матеріалів реєстраційних справ встановлено, що 10 липня 2019 року до міської ради, як до органу реєстрації, звернулася ОСОБА_4 із заявами про зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання її та її малолітнього сина ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 . Разом із заявами ОСОБА_4 подала власний паспорт громадянина України, свідоцтво про народження ОСОБА_5 , квитанції про сплату адміністративного збору та документ, що підтверджує право на проживання в житлі, а саме свідоцтво про право власності на вказану вище квартиру, видане виконкомом Камінь-Каширської міської ради Волинської області ОСОБА_2 04 лютого 1993 року за №84. Згода на реєстрацію ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вказаній вище квартирі була надана представником власниці житлового приміщення за довіреністю ОСОБА_7 , що підтверджується наявними в матеріалах реєстраційних справ копіями паспорта ОСОБА_7 та виданої на його ім`я довіреності ОСОБА_2 на право управління нерухомим майном, посвідченої приватним нотаріусом Камінь-Каширського районного нотаріального округу Горбачук А.А. 20 лютого 2015 року.

Отже, відповідачка ОСОБА_4 , звернувшись до органу реєстрації із заявами про реєстрацію її та її малолітнього сина ОСОБА_5 місця проживання в спірній квартирі, подала всі необхідні документи, що передбачені статтями 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207. Таким чином за відсутності підстав для відмови особі в реєстрації її місця проживання Камінь-Каширська міська рада зареєструвала відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 .

Крім того, судом встановлено, що рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 квітня 2020 року було визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради Волинської області від 04 лютого 1993 року №85 «Про передачу ОСОБА_2 у власність квартири АДРЕСА_1 », а також визнано недійсним свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 , видане виконавчим комітетом 04 лютого 1993 року ОСОБА_2 , яке посвідчує право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Рішення суду набрало законної сили 07 липня 2020 року.

Визнання недійсним правовстановлюючого документу, що підтверджував право приватної власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом, який позивач обґрунтовує необхідністю захисту його житлових прав, які він вважає порушеними відповідачкою ОСОБА_2 внаслідок реєстрації у спірній квартирі відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Отже, підставою для захисту цивільного права особи в судовому порядку є доведення перед судом факту його порушення іншою особою. Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, не довів, що його майнові права будь-яким чином порушені внаслідок реєстрації місця проживання відповідачів у спірній квартирі. Як було констатовано судом, реєстрація місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відбулася відповідно до встановленого законом порядку. Підстав для визнання її незаконною судом не встановлено. ОСОБА_1 не вказав у позові та не довів у судовому засіданні, в який спосіб порушується його право на проживання в житловому приміщенні, в якому поряд із ним зареєстровані інші особи.

Також суд вважає безпідставними доводи позивача про необхідність застосування при вирішенні цього спору передбачених статтями 216 та 236 ЦК України наслідків недійсності правочину, яким ОСОБА_1 вважає рішення органу приватизації про передачу в приватну власність ОСОБА_2 спірної квартири, яке судом було визнано незаконним.

У відповідності до положень статей 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зі змісту наведених вище норм закону слідує, що однією з основних ознак правочину є його добровільність, тобто взаємне вільне волевиявлення сторін на його укладення. Натомість приватизація особою житлового приміщення, яким вона користується, регулюється Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», де в статті 1 зазначено, що приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Поряд із цим у ч. 1 ст. 5 Закону зазначено, що коли загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Отже, приватизація об`єктів державного житлового фонду хоча і має ознаки правочину, оскільки є відчуженням нерухомого майна шляхом безоплатної його передачі користувачам, однак не носить характеру добровільності сторін у правочині, оскільки бажанню наймача житла приватизувати його відповідає обов`язок, а не право органу приватизації винести відповідне рішення за умови дотримання наймачем вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Таким чином, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що правових підстав для задоволення даного позову немає.

Керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 15, 16, 202, 203 Цивільного кодексу України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5 , Камінь-Каширської міської ради Волинської області, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Камінь-Каширська районна державна адміністрація Волинської області, про скасування рішення про реєстрацію місця проживання відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування, ім`я, місцезнаходження, місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін: позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ; відповідачка ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ; відповідач Камінь-Каширська міська рада Волинської області, вул. Воля, 2, м. Камінь-Каширський, Волинська область, 44501, ; третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Камінь-Каширська районна державна адміністрація Волинської області, вул. Воля, 2, м. Камінь-Каширський, Волинська область, 44501, .

Головуючий: Б. С. Гамула