У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 184/635/20

Номер провадження 2/184/20/21

06 січня 2021 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

при секретарі Михайлової Т.В.,

за участю представників відповідача Бучацької А.В., Василюхи Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров клопотання представника відповідача про призначення комплексної судової медично-психологічної експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» «про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві у розмірі 190 000,00 грн..

В своїй позовній заяві позивач зазначає про те, що з 18.12.1979р. по 24.12.2008р. він працював у відповідача помічником машиніста екскаватора, а потім і машиністом екскаватора в Чкаловському кар`єрі. 24.12.2008р. звільнився за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за віком згідно ст.38 КЗпП України. 07.09.2010р. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання за діагнозом: «Вібраційна хвороба другої ст.: синдроми церебрально-периферичної ангіодиностії; вегетативно-сенсорної полі невропатії, в сполученні з синдромом полірадикулопатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та попереково-крижовому рівнях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу з гіпотрофією м`язів плечового поясу, деформуючого артрозу, в сполученні з пері артрозом ліктьових та колінних суглобів та вазомоторно-трофічним порушенням на кистях, гіпотрофією міжпястних м`язів справа». 02.11.2010 року висновком МСЕК йому первинно було встановлено 50% професійної втрати працездатності та визнано інвалідом 3 групи безстроково. Внаслідок того, що він тривалий час пропрацював в шкідливих умовах, а саме: на роботі підпадав під вплив виробничого шуму, отримав професійні захворювання, втратив працездатність, став інвалідом, тому йому завдано моральну шкоду. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що він вимушений був піти на пенсію, протягом тривалого часу фізично та морально страждає; порушено його звичний уклад життя; змушений часто звертатися в лікувальні заклади. Тому, просить суд стягнути з відповідача на його користь 190 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

18.11.2020 року до суду надійшло клопотання АТ "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" про призначення комплексної судової медично-психологічної експертизи.

В судовому засіданні представники відповідачів підтримали клопотання про призначення комплексної судової медично-психологічної експертизи та просять його задовольнити.

В судове засідання позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені.

Суд, вислухавши думку представників відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає що клопотання про призначення комплексної судової медично-психологічної експертизи задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЦПК України, способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

В своєму клопотанні про представник відповідача посилається на те, що у відповідності до вимог діючого законодавства України, АТ «ПГЗК» створювало та створює на робочих місцях та в кожному структурному підрозділі гідні умови праці відповідно до нормативно-правових актів, в т.ч. Закону України «Про охорону праці», КЗпП України, а також забезпечує додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. В період роботи на Комбінаті Позивач систематично проходив періодичний медичний огляд відповідно умов діючого на Комбінаті колективного договору та наказу МОЗ України №45 від 31.03.1994 року та додатків №1, №2 наказу МОЗ СРСР №555 від 29.09.1989 року. За весь час роботи Позивач із скаргами на стан свого здоров`я не звертався, підозр на профзахворювання при проходженні періодичного медичного огляду виявлено не було, що підтверджується картками працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду. Крім того, Позивач за весь час роботи забезпечувався спецодягом згідно з Типовими галузевими нормами безкоштовної видачі спецодягу, спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту. Згідно абзацу 2 пункту 5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:- наявність такої шкоди; - протиправність діяння її заподіювана; - наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана; - вини останнього в її заподіянні. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004р. №1112 зі змінами і доповненнями (далі - Порядок №1112) п. 69 передбачено, що віднесення захворювання до професійного проводиться відповідно до процедури встановлення зв`язку захворювання з умовами праці згідно з додатком 13. У пунктах 1, 3, 4 додатку 13 до Порядку №1112 вказується на те, що професійний характер захворювання (отруєння) встановлюється експертною комісією спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу, склад якої затверджує керівник цього закладу. З Акту проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.10.2010 року вбачається, що ОСОБА_1 , який, відчуваючи погіршення стану здоров`я під час виконання професійних обов`язків, не звертався до керівництва кар`єру з проханням перевести його на роботу без шкідливих виробничих факторів, чим порушив вимоги п. 1.6 Інструкції з охорони праці №50 для машиніста і помічника машиніста роторного екскаватора. Таку поведінку Позивача, а саме недбале ставлення до стану його та свідоме небажання змінювати місце роботи й посаду можна кваліфікувати як грубу необережність, адже за ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується. Груба необережність має місце, коли особа не бажала настання несприятливих наслідків, але передбачала і ставилася до цього байдуже або намагалася їх самовпевнено уникнути. Отже, Відповідач вважає, що виникнення хронічного професійного захворювання у Позивача сталося в тому числі й за його грубої необережності, коли він не бажав настання несприятливих наслідків, але передбачав і ставився до них байдуже. Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення моральної шкоди лише 29.03.2020р., тобто через 12 років після звільнення. Тому, виникає питання, чи є у позивача професійне захворювання, та право у позивача шмагати моральну шкоду у зв`язку з отриманим професійним захворюванням? В жодному наявному в матеріалах справи письмовому документі не вказується на те, що позивач у зв`язку з отриманим професійним захворюванням також отримав моральні страждання. Отже, факт спричинення моральної шкоди позивачеві не встановлений та не підтверджується належними доказами, крім того Позивач не надав ні суду, ні Відповідачу розрахунок розміру відшкодування моральної шкоди, необхідність якого підтверджується висновком Постанови Великої палати Верховного суду у справі №2-1/07 від 28.02.2018р. Для з`ясування, чим саме підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі та інші важливі питання, вважає, що необхідні спеціальні знання експертів. Тому просить призначити по справі комплексну судову медично-психологічну експертизу, проведення якої доручити судовим експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи із залученням фахівців Клініки професійних захворювань державної установи «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України». На вирішення судово-медичної експертизи поставити наступні питання: 1. Чи є ситуація, що досліджується, психотравмувальною для ОСОБА_1 .? 2. Якщо так, то чи завдані ОСОБА_1 (моральна шкода)? 3. Чи спричинені ОСОБА_1 (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджується. Якщо ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання ОСОБА_1 (моральної шкоди)? 4. Яка причина та час виникнення та розвитку (період формування) у ОСОБА_1 професійного захворювання. 5. Чи існує прямий причинний зв`язок виявлених у ОСОБА_1 захворювань із професійним? 6. Чи є виліковними виявлені у ОСОБА_1 захворювання? 7. Чи могли викликати душевні страждання та переживання, отриманні ОСОБА_1 захворювання на АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК»? 8. Чи привели ці ушкодження здоров`я до фізичного болю та страждань? Чи підлягало та підлягає ушкодження здоров`я відновленню і якщо так, то протягом якого часу та які зусилля необхідно для цього прикладати? 9. Чи привели і приводять, і якщо так, то до яких вимушених істотних змін в житті ОСОБА_1 порушення звичного укладу життя вищевказані події, пов`язані з триманням третьої групи інвалідності. Яка тривалість цих вимушених змін? 10. Який характер душевних і фізичних страждань та переживань, їх глибина та тривалість, які поніс ОСОБА_1 у зв`язку отриманням третьої групи інвалідності? 11. Який дійсний процент втрати працездатності складає у ОСОБА_1 .? 12. Чи дійсно втрата працездатності ОСОБА_1 пов`язана із професійною діяльністю на АТ «ПГЗК»?

Суд вважає, що клопотання представника відповідача про призначення комплексної судової медично-психологічної експертизи задоволенню не підлягає, оскільки з матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог ОСОБА_1 є відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.

Згідно з ч. 2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Відповідно дост.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Отже, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Пленум Верховного суду України, в Постанові №5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», а саме в п. 17 роз`яснив, що при вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 143-150 ЦПК (в попередній редакції), Законом України від 25 лютого 1994 року №4038-ХІІ "Про судову експертизу", Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року №53/5, разом з Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень. Відтак, при ухваленні рішення щодо призначення судової експертизи в справі суд, з метою правильного та оперативного виконання судового рішення, повинен керуватися положеннями діючого, на момент вчинення відповідної процесуальної дії, законодавства, з обов`язковим врахуванням додаткових інструкцій, роз`яснень, правил, які регулюють відповідне питання.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Висновок експерта є одним із видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів. Тому розглядаючи клопотання про призначення експертизи суд має його задовольнити саме у випадку, якщо обставини, про з`ясування яких заявлене клопотання, мають значення для справи та якщо їх з`ясування потребує спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо та лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі.

Предметом судово-психологічної експертизи є питання про діяльність осіб, індивідуально-психологічні властивості яких не виходять за межі норми (особливості сприйняття певних явищ за даних умов, здатність адекватно їх оцінювати тощо).

Судово-психологічна експертиза - має проводитись з реципієнтами на добровільній основі.

Однак, із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 своєї згоди на призначення та проведення психологічної експертизи не давав, навпаки, категорично і заперечуючи проти проведення такої експертизи.

Крім того, не можна віднести до компетенції судово-психологічної експертизи вирішення питання про ймовірне заподіяння особі моральної шкоди.

При цьому, згідно статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з і протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або і юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, . яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи вищенаведені положення ст.23 ЦК України, визначення розміру моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам належить до компетенції суду.

Так, у п.6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 №35-13/797) зазначено, що «моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи». Отже, будь-яка компенсація не може бути сумірною стражданням. Відповідно, будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Відповідно до інформації з Реєстру методик проведення судових експертиз Мін`юсту, 29.01.2016 року прийнято рішення про припинення застосування «Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань» (автор - професор О.Ерделевський).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 103, 104, 107, 108, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача про призначення комплексної судової медично-психологічної експертизи відмовити.

Ухвала суду відповідно до ст. 353 ЦПК України оскарженню не підлягає і заперечення до неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш