Дата документу 10.11.2021 Справа № 316/663/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 316/663/21Головуючий у 1-й інстанції Яцун О.О.
Пр. № 22-ц/807/3549/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кримської О.М., Маловічко С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Великобілозерського районного суду Запорізької області від 23 червня 2021 року про повернення заяви заявникові у справі за заявою заявника ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державна Казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області із вищезазначеною заявою (а.с. 1-5), в якій просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом безспірного списання з рахунку, на якому обліковуються кошти державного бюджету, передбачені на державні видатки за бюджетною програмою КПКВК 3504030, на його користь моральну шкоду в сумі 240000,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї заяви визначено суддю суду першої інстанції Бульба О.М. (а.с. 64).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 квітня 2021 року (а.с. 73) дану справу передано за підсудністю на розгляд до Великобілозерського районного суду Запорізької області. Дана ухвала суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалась і набула законної сили.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї заяви визначено суддю суду першої інстанції Яцун О.О. (а.с. 77).

Ухвалою Великобілозерського районного суду Запорізької області від 23 червня 2021 року (а.с. 85-86) вказану заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі визнано неподаною та повернуто останньому.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, заявник ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 93-99) просив ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 123).

В автоматизованому порядку суддею Кримською О.М. у цій справі замінено суддю-члена колегії Подліянову Г.С. через відпустку 14 і більше днів (а.с. 158-159).

Ухвалою апеляційного суду провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 160), справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України (а.с. 161).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заінтересована особа - Державна казначейська служба України не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі у встановлений апеляційним судом строк станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Однак, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (у Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів). Крім того, суддя-доповідач перебувала у додатковій відпустці у жовтні 2021 року (а.с. 163).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга заявника ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, визнаючи неподаною та повертаючи заяву заявникові у цій справі, керувався ст. 185 ЦПК України та виходив із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких, зокрема, належить відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Ст. 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994 року визначено, що заяву про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури, на вибір громадянина може бути подано до суду за місцем його проживання або за місцезнаходженням відповідного органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури. Сторони в цих справах звільняються від сплати судових витрат.

Відповідно до листа Великобілозерської сільської ради Запорізької області № 0719/02-29 від 30.03.2021 року, ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_1 (а.с.71), а отже, на підставі ч. 4 ст. 28 ЦПК України, дана справа підсудна Великобілозерському районному суду Запорізької області.

В той же час, враховуючи, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994 року не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту, в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) від 20 вересня 2018 року.

Отже, вказану заяву подано до суду без дотримання вимог п.п. 2, 3, 4, 8, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

За змістом п.п. 2, 3, 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Всупереч положенням п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, в позовній заяві відсутнє підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, як зазначено судом першої інстанції, позивачем порушено вимоги п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України щодо зазначення наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява також повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Однак, в позовній заяві вказані відомості відсутні.

Для усунення зазначених вище недоліків позивачу судом першої інстанції було надано строк п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (а.с. 78-79).

Між тим, в визначений термін та на момент постанови цієї ухвали позивачем так і не було виконано вимоги, які зазначені в ухвалі суду першої інстанції від 20 травня 2021 року. Натомість представник позивача Кравцов В.М, який діє на підставі ордера серії АР № 1025032 від 22.03.2021 року, надіслав на адресу суду першої інстанції лист з обґрунтуванням своєї позиції щодо звернення до суду з заявою в порядку, встановленому статтею 13 Закону України № 266/94-ВР (а.с. 81-83).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

За правилами ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.ч. 5, 6 ст. 185 ЦПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Судом першої інстанції роз`яснено право на повторне звернення із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви відповідно до вимог ч. 7 ст. 185 ЦПК України.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Вимогам законності та обґрунтованості вищевказана ухвала суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Дійсно, в силу вимог ст. 5 ч. 1 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб…у спосіб, визначений законом…

Проте, в силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Виключним правом заявника ОСОБА_1 є право звертатись до відповідного суду із вищезазначеною заявою про відшкодування шкоди в порядку кримінального чи цивільного судочинства (окремого чи позовного провадження).

ОСОБА_1 через свого представника у цій справі без зазначення конкретного провадження та норм конкретних процесуальних кодексів (КПК України чи ЦПК України) наполягав на тому, що він подає саме заяву, в якій він є заявником, а Державна казначейська служба України - заінтересованою особою, за результатами розгляду кримінальної справи ЄУН 333/4463/16, в якій відносно нього ухвалений виправдувальний вирок Комунарським районним судом м . Запоріжжя, в порядку, передбаченому ст. 13 Закону України № 266/94-ВР (заява представника на виконання ухвали суду першої інстанції від 20 травня 2021 року - а.с. 81-84).

При вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах, передчасним є висновок Великобілозерського районного суду Запорізької області про:

- повернення заяви заявника у цій справі саме з підстав неусунення ним недоліків, оскільки ОСОБА_1 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 1), зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_3 (а.с.71), начеб - то на думку суду першої інстанції, звернувся до суду першої інстанції у цій справі саме в порядку цивільного судочинства (позовного провадження),

- що дана справа підсудна Великобілозерському районному суду Запорізької області,

- та що взагалі були наявні підстави для залишення вищезазначеної «позовної заяви» ОСОБА_1 без руху ухвалою суду першої інстанції від 20 травня 2021 року, саме з підстав, зазначених у цій ухвалі: недотримання вимог ст. 175 ч. 3 ЦПК України (а.с.78-79).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги заявника ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах.

Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, що перешкоджає подальшому розгляду цієї справи, та в силу вимог ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду (вирішення процесуального питання) до суду першої інстанції.

Крім того, встановлено, що заявник ОСОБА_1 в силу вимог закону був звільнений від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги.

Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного із розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється у подальшому судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 141, 367, 369, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Великобілозерського районного суду Запорізької області від 23 червня 2021 року у цій справі скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 10.11.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кримська О.М.Маловічко С.В.