КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 09 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 10.04.2008 року з відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №001-2008-1125, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 145 770 доларів США, строком до 01 квітня 2032 року, зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом.

Вказує, що позивач свої зобов`язання по даному кредитному договору виконав в повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 06.06.2016 року виникла заборгованість у розмірі 212 994 доларів США 81 центів.

Між позивачем та ОСОБА_1 було укладено Додаткові угоди до Кредитного договору, відповідно до якої ОСОБА_1 встановлено наступні процентні ставки за користування кредитом: від 15.07.2008 року - 13,45% річних; від 01.08.2009 року - 9,42 % річних; від 01.08.2010 року - 14,37% річних; від 01.09.2011 року - 4,61% річних; від 01.09.2012 року - 16,14 % річних; від 13.03.2013 року - 6,0% річних; від 01.03.2014 року - 17,63 % річних; від 01.03.2019 року - 13,45 % річних.

Для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором 10.04.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №046-2008-1125-Р, також 25 серпня 2009 року, 28 вересня 2011 року та 13 березня 2013 року було підписано додаткові угоди до Договору поруки 1.

Крім того, для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором 10.04.2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки

№046-2008-1125-Р/1, також 25 серпня 2009 року, 28 вересня 2011 року та 13 березня 2013 року було підписано додаткові угоди до Договору поруки 2.

Зазначав, що позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, а саме, в порядку передбаченому Кредитним договором видав відповідачу кредитні кошти шляхом банківського переказу коштів на його рахунок, а саме, вказані кошти було перераховано на рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується меморіальним ордером.

В свою чергу, позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно кредитного договору, однак, в порушення умов Кредитного договору та чинного законодавства України відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 09 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість по кредитному договору №001-2008-1125 від 10 квітня 2008 року в сумі 69 960 доларів США, що еквівалентно станом на день винесення рішення 1 956 781 грн. 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 26 145 грн 74 коп.

В іншій частині задоволення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Універсал Банк» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скаргу обґрунтовував тим, що судом першої інстанції в порушення норм ЦІІК України залишено поза увагою додані до позовної заяви докази, які свідчать про факт укладення договорів поруки б/н між ПАТ між ІІАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк) та ОСОБА_4 , а також між ПАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк) та ОСОБА_3 13 березня 2013 року.

Судом першої інстанції помилково встановлено, що у вищевказаних договорах поруки, укладених в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором не вбачається встановлення їх строку дії.

Також вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував чинну судову практику Верховного Суду та позиції, викладені в постановах у справах за №6- 18цс16 від 03.02.2016 року та №751/1644/18 від 27.02.2019 року, яка є обов`язковою для вирішення спору вказаної категорії справ.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Вказував, що аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі №756/12263/15-ц.

Крім того, суд зазначав, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №604/156/14-ц від 10.04.2019 року встановлено, що порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18).

З цих підстав суд відмовив ПАТ «Універсал банк» в задоволенні вимоги про стягнення з поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 001-2008-1125 від 10 квітня 2008 року.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 10.04.2008 року з відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №001-2008-1125, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 145 770 доларів США, строком до 01 квітня 2032 року, зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом.

Пунктом 1.1.1 даного договору передбачено, що за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або термін погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 37, 35 % річних.

Відповідно до п.1.2 Договору строк кредитування за договором становить період: від дати надання кредитором кредиту позичальнику до 01 квітня 2032 року включно (що є датою остаточного погашення всієї суми кредиту). Строки та терміни надання та погашення Кредиту визначається умовами цього Договору.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що цільове призначення кредиту - на придбання майна, а саме: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п.1.5 Договору погашення платежів за Кредитом здійснюється позичальником у валюті кредиту.

За п.5.3.2 Договору відповідач зобов`язався повернути кредит в сумі, вказаній у п.1.1 цього Договору, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, а також у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором сплатити штрафні санкції та інші платежі, у строки та на умовах, що визначені договором.

Пунктом 2.8 Договору визначено, що при надходженні від позичальника коштів в погашення заборгованості позичальника перед кредитором за цим договором виконання зобов`язань позичальника здійснюється у наступній черговості: сплата комісійної винагороди в разі довгострокового погашення кредиту у випадку, визначеному у п. 4.1.1 цього Договору; сплата процентів за користування кредитом понад встановлений строк кредитування або терміни повернення суми кредиту згідно умов графіку погашення (процентів за підвищеною процентною ставкою; сплата нарахованих строкових процентів за користування кредитом за користування кредитом (процентів за базовою процентною ставкою); сплата простроченої заборгованості за кредитом (якщо прострочення буде мати місце); сплата строкової заборгованості за кредитом; штрафні санкції.

Встановлено, що між позивачем та відповідачем-1 було укладено Додаткові угоди до Кредитного договору, відповідно до якої Відповідачу-1 встановлено наступні процентні ставки за користування кредитом: від 15.07.2008 року - 13,45% річних; від 01.08.2009 року - 9,42 % річних; від 01.08.2010 року - 14,37% річних; від 01.09.2011 року - 4,61% річних; від 01.09.2012 року - 16,14 % річних; від 13.03.2013 року - 6,0% річних; від 01.03.2014 року - 17,63 % річних; від 01.03.2019 року - 13,45 % річних.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст.533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Згідно з п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин» у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Так, з матеріалів справи вбачається, що, укладаючи договір, його пунктами 1.1, 1.5 сторони визначили характер грошового зобов`язання та дійшли згоди, що грошовою одиницею виниклих зобов`язань являється долар США та погашення платежів позичальником здійснюється в доларах США.

Частиною 4 ст.263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої палати Верховного суду від 04 липня 2018 року в справі №14-134цс18 містяться висновки щодо можливості ухвалення рішення про стягнення боргу в іноземній валюті.

Так, при розгляді даної категорії справ суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті.

У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню.

Аналогічна правова позиція міститься і в постанові Великої палати Верховного суду від 16 січня 2019 року в справі № 14-446цс18.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №001-2008-1125 від 10 квітня 2008 року загальний розмір заборгованості станом на 06 червня 2016 року становить 212 994, 81 доларів США.

Проте, позивач ПАТ «Універсал банк» просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 001-2008-1125 від 10 квітня 2008 року у розмірі по 69 960 доларів США 00 центів з кожного.

За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до матеріалів справи позивачем ПАТ «Універсал банк» були виконані умови кредитного договору в частині надання кредитних коштів ОСОБА_1 , що підтверджується меморіальним ордером №0462900USD001298 від 10.04.2008 року.

За положеннями ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з вимогами ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі викладеного вище, порядку, умов та обставин укладення Кредитного договору між сторонами, добровільності даних договорів з боку сторін, суд вважав необхідним задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості та процентів за його невиконання в валюті кредитування, тобто в доларах США в розмірі 69 960,00 доларів США.

Щодо вимог ПАТ «Універсал банк» про стягнення з поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з позичальником заборгованості за кредитним договором № 001-2008-1125 від 10 квітня 2008 року у розмірі по 69 960 доларів США 00 центів з кожного, то суд вважав за необхідне відмовити у задоволенні позову до них.

Позивач AT «Універсал Банк» оскаржує рішення в частині позовних вимог до відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і вважає його в цій частині необгрунтованим та таким, що ухвалене на підставі неповного та необ`єктивного з`ясування обставин справи, а також наявних доказів. Крім того, вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором, 10.04.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №046-2008- 1125-Р, також 25 серпня 2009 року, 28 вересня 2011 року та 13 березня 2013 року було підписано додаткові угоди до Договору поруки.

Крім того, для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором, 10.04.2008 року між позивачем, та ОСОБА_5 було укладено Договір поруки № 046-2008-1125-Р/1, також 25 серпня 2009 року, 28 вересня 2011 року та 13 березня 2013 року було підписано додаткові угоди до Договору поруки 2.

Підстави ж для відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до належного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п.4.2 Договорів поруки № 046-2008-1125-Р від 10.04.2008 року та №046-2008-1125-Р/1 від 10.04.2008 року порука припиняється з припиненнямвсіх зобов'язань боржника за основним договором, що забезпечується такою порукою.

З Договорів поруки №046-2008-1125-Р від 10.04.2008 року та № 046-2008-1125-Р/1 від 10.04.2008 року не вбачається встановлення їх строку дії.

Відповідно до ч.4 ст.265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються:

1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;

3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необгрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику;

4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду;

5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування;

6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

В порушення вищевказаної частини статті ЦПК України суд першої інстанції залишив поза увагою факт того, що в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором №001-2008-1125 від 10.04.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є AT«Універсал Банк) та ОСОБА_2 , а також: між ПАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк) та ОСОБА_3

13 березня 2013 року укладались не додаткові угоди до договорів поруки №046-2008-1125-Р та 046-2008-1125-Р/1 від 10.04.2008 року, а фактично нові договори поруки з новими умовами, які в подальшому забезпечують кредитні зобов`язання ОСОБА_1 .

За п.4.2. обох Договорів поруки б/н від 13.03.2013 року із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сторони погодили, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання основного зобов`язання за основним договором не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч.2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, якщо інше не встановлено договором поруки.

За ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Тобто, пред`явивши вимогу до боржника та фінансового поручителя банк установив строк виконання основного зобов`язання - на 61 день з моменту отримання вимоги. Оскільки письмові вимоги позичальнику ОСОБА_1 та поручителям ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були направлені 12.10.2014 року, то строк пред'явлення позову до суду починається від 13.12.2014 року і триває до 13.12.2017 року.

Це узгоджується з правовою позицією Постанови Верховного Суду України у справі за № 6-18цс16 від 03.02.2016 року.

Також, відповідно до правого висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду по справі №751/1644/18 від 27.02.2019 року:

«За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне на задоволення вимог до поручителя.

При цьому за загальним правилом порука припиняється саме після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, і шестимісячний строк для припинення поруки застосовується лише у тому випадку, якщо строк не визначено в договорі.

За ч.1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язано припинення права на позов або на захист порушеного права.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Умовами договорів поруки, які є ідентичними за своїм змістом, встановлено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання терміну виконання позичальником основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, умовами договору поруки установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, ч.4 статті 559 ЦК України, на що суд не звернув уваги.

Також, відповідно до вимог ч.2 статті 1054 та ч.2статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення, повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Умовами кредитного договору було передбачено право банку змінити строк виконання основного зобов'язання шляхом направлення на адресу позичальника відповідної вимоги, а тому банком була направлена вимога про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, в якій зазначено, що термін повернення кредиту визнається, таким, що настав достроково на 61 день з моменту отримання цієї вимоги.

Отже, виходячи з умов кредитного договору та положень статті 559 ЦК України днем настання основного зобов'язання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу 60 календарних днів з дня отримання позичальником, (поручителями) такої вимоги.

Судом не звернуто увагу на пункт 4.2 договорів поруки, де сторони погодили, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання боржником основного зобов'язання за основним договором не пред'явить вимоги до поручителя, ні на направлення банком до відповідачів вимог про зміну терміну виконання основного зобов`язання. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Пунктом 4.2 Договору поруки установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, на що суди повинні звертати увагу та застосовувати саме строк, визначений умовами договору (трирічний строк)».

Відповідно до п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права..

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з наступних підстав.

Судом першої інстанції в порушення норм ЦІІК України залишено поза увагою додані до позовної заяви докази, які свідчать про факт укладення договорів поруки б/и між ПАТ між ПАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк) та ОСОБА_4 , а також між ПАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк) та ОСОБА_3 13 березня 2013 року.

Крім того, судом першої інстанції помилково встановлено, що у вищевказаних договорах поруки, укладених в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором не вбачається встановлення строку їх дії.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував чинну судову практику Верховного Суду та позиції, викладені в постановах у справах за № 6-18цс16 від 03.02.2016 року та №751/1644/18 від 27.02.2019 року, яка є обов`язковою для вирішення спору вказаної категорії справ.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 09 квітня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість по кредитному договору №001-2008-1125 від 10 квітня 2008 року у розмірі 69 960 доларів США.

Стягнути із ОСОБА_2 солідарно із ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість по кредитному договору № 001-2008-1125 від 10 квітня 2008 року у розмірі 69 960 доларів США.

Стягнути зі ОСОБА_3 солідарно із ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість по кредитному договору № 001-2008-1125 від 10 квітня 2008 року у розмірі 69 960 доларів США.

Також, в порядку ст.141 ЦПК України, слід стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «Універсал Банк» судовий збір по 21 454 грн. 78 коп. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 09 квітня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» () заборгованість по кредитному договору № 001-2008-1125 від 10 квітня 2008 року у розмірі 69 960 доларів США.

Стягнути із ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) солідарно із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» () заборгованість по кредитному договору № 001-2008-1125 від 10 квітня 2008 року у розмірі 69 960 доларів США.

Стягнути зі ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) солідарно із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» () заборгованість по кредитному договору № 001-2008-1125 від 10 квітня 2008 року у розмірі 69 960 доларів США.

Стягнути із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) та ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» () судовий збір по 21 454 грн 78 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: