КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Людвик Ірини Василівни на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року (суддя Мазур Ю.Ю.) про відмову в ухваленні додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича, ОСОБА_2 , Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: Департамент з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив:

у грудні 2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року позов задоволено, скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28310323 від 18 лютого 2016р., про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ; скасовано запис про право власності за номером 13314173 (Розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) від 16 лютого 2016р., державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вирішено питання стосовно розподілу судових витрат.

У липні 2021 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення у справі додаткового рішення стосовно позовної вимоги щодо звільнення з-під арешту та зняття заборони на відчуження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника

та оголошення заборони на його відчуження, яка видана 22 лютого 2006р. Державною виконавчою службою у Голосіївському районі м. Києва.

Мотивуючи заяву, позивач зазначала, що 26 червня 2018 року нею до Голосіївського районного суду м. Києва була подана заява про збільшення позовних вимог, однак при постановленні рішення судом не було ухвалено рішення стосовно позовної вимоги про звільнення майна з-під арешту та зняття заборони на відчуження нерухомого майна.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року відмовлено у прийнятті додаткового рішення.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Людвик І.В. просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким постановити додаткове рішення стосовно позовної вимоги щодо звільнення з-під арешту та зняття заборони на відчуження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка видана 22 лютого 2006р. Державною виконавчою службою у Голосіївському районі м. Києва.

Представник позивача посилається на неврахування судом заяви позивача про збільшення позовних вимог, яку вона подала до суду першої інстанції 26 червня 2018 року, прийняття якої підтверджується штампом суду на копії заяви.

Голосіївська районна у місті Києві державна адміністрація, Департамент з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації та Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги шляхом направлення судового повідомлення на офіційні електронні адреси, зазначені в апеляційній скарзі (с.с.184-185, т. 2), у судове засідання своїх представників не направили, клопотання про перенесення розгляду справи не подали, тому колегія суддів відповідно до ст. 372 ЦПК України розглянула справу у відсутність їх представників.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. та ОСОБА_2 про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлялися за зазначеними у апеляційній скарзі адресами, однак судові повістки-повідомлення повернулися до суду без вручення з відмітками листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с.189-190, 191-192, т.2).

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи з вищезазначених норм процесуального права, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. та ОСОБА_2 судове повідомлення отримали, у судове засідання не з`явилися, клопотання про його перенесення не подали, що відповідно до ст. 372 ЦПК України є підставою для розгляду апеляційної скарги у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника - адвоката Людвик І.В., які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона

задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заява, на яку посилається заявник, а саме про збільшення позовних вимог, в матеріалах цивільної справи №752/26511/17 відсутня, а відтак відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Тобто процесуальне законодавство визначає вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, які передбачені ст. 270 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року по справі №1540/4122/18, додатковим судовим рішенням вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази. Разом з тим додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі. Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення. Водночас додаткове рішення може бути ухвалене на підставі лише тих доказів, які досліджувалися під час судового розгляду справи і лише за тими обставинами, які були предметом встановлення та оцінки судом. Додаткова постанова не може виходити за межі спірних правовідносин, встановлювати нові юридичні факти та вирішувати питання, які не входили до предмету спору.

Позивачем до заяви про постановлення додаткового рішення додана копія позовної заяви про збільшення позовних вимог, на якій міститься штамп Голосіївського районного суду міста Києва про отримання заяви 26 червня 2018 року. Зокрема, позивач доповнила свої вимоги та просила про звільнення з-під арешту та зняття заборони на відчуження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка видана 22 лютого 2006р. Державною виконавчою службою у Голосіївському районі м. Києва.

Також у заяві був зазначений новий відповідач - Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Разом з цим, в матеріалах даної цивільної справи вищезазначена заява відсутня, а відтак вона не була предметом судового розгляду, що не заперечували позивач та її представник під час апеляційного розгляду.

Також матеріали справи не містять відомостей, що Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомлявся про судовий розгляд вказаної заяви і йому направлялася копії заяви

про збільшення позовних вимог.

За таких обставин, заява про збільшення позовних вимог не була предметом розгляду суду під час ухвалення основного рішення, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для ухвалення додаткового рішення з приводу позовних вимог, зазначених у заяві про збільшення позовних вимог від 26 червня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував докази, які підтверджують отримання Голосіївським районним судом м. Києва 26 червня 2018 року заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, колегія суддів вважає безпідставними, так як підставою для ухвалення додаткового рішення є розгляд судом до ухвалення основного рішення заявленої позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення. Однак позивач не давала пояснення стосовно збільшених позовних вимог, а суд їх не оцінював, як і не оцінював докази, які підтверджували ці вимоги, у зв`язку із тим, що заява та додатні до неї докази у матеріалах справи відсутні.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказана обставина не є перешкодою для захисту позивачем своїх прав та інтереси, так як вона не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні ухвали про відмову в ухваленні додаткового рішення у даній справі не допустив порушень норм процесуального права, тому підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Людвик Ірини Василівни залишити без задоволення, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк