КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №370/163/21 Головуючий 1 інстанція - Мазка Н.Б.
Провадження №22-ц/824/8756/2021 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мостова Г.І., Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в особі представника - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 07 квітня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

15 січня 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - АТ КБ «ПриватБанк»,) звернулося до Макарівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н 27.03.2018 року у розмірі 21 884,53 грн станом на 12 листопада 2020 року, та судового збору у розмірі 2102 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 27 березня 2018 року відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим того ж дня підписала заяву. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість, яка станом на 12 листопада 2020 року становить 21 884,53 гривень.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 07 квітня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом зазначено, що 27 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим того дня підписала відповідну заяву. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає з банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до розрахунку позивача, вбачається, що заборгованість відповідача становить 21884,53 гривень, з яких: 15 207,82 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі:

- 00,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту;

- 15207,82 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 00,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками;

- 6676,71 гривень - заборгованість за простроченими відсотками;

- 00,00 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625;

- 00,00 гривень - нарахована пеня;

- 00,00 гривень - нарахована комісія.

Суд першої інстанції зауважив, що як вбачається з вимог, викладених у позові, у відповідача відсутня заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за нарахованими відсотками, проте, є заборгованість за простроченим тілом кредиту.

У відповідності до статті 536 ЦК України, проценти є платою за користування чужими коштами.

Згідно до Умов та правил надання банківських послуг, проценти нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом, однак, з позовної заяви вбачається, що залишку заборгованості за тілом кредиту у відповідача немає, відповідно, немає і заборгованості за нарахованими відсотками. Умови та правила надання банківських послуг не містять визначення поняття «прострочене тіло кредиту».

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів, яким чином була нарахована заборгованість за простроченим тілом кредиту та чим вона відрізняється від заборгованості за тілом кредиту, яка дорівнює 00,00 гривень, крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості, не завірений належним чином печаткою юридичної особи, у зв"язку з чим, не є допустимим і належним доказом обставин, викладених у позовній заяві.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не обґрунтовано заявлені ним позовні вимоги, а тому, позов не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк», подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також не врахування правових висновків Верховного Суду при його ухваленні.

При цьому, апелянт просить скасувати заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 07 квітня 2021 року, і ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в частині його оскарження та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 27 березня 2018 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якого відповідачка отримала кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом ( а.с. 15 ).

Ця анкета-заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, із якими вона ознайомлена, як зазначено в анкет-заяві, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг ( там же ).

До позовної заяви банк додав довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна ГОЛД» ( а.с. 16-17 ).

Також до анкети-заяви банком було додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» ( а.с. 18 ), та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку( а.с. 19-62 ).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що по картковому рахунку № НОМЕР_1 27 березня 2018 року кредитний ліміт встановлено 500,00 грн, 13 липня 2018 року кредитний ліміт збільшено до 14 000,00 грн, 13 травня 2019 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн ( а.с. 13 ).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк»( а.с. 14 ) ОСОБА_1 було видано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 з терміном дії до 02/22 ( дата відкриття 27 березня 2018 року ), № НОМЕР_2 з терміном дії до 09/22 ( дата відкриття 22 жовтня 2018 року ).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, що доданий до позовної заяви, станом на 12 листопада 2020 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі21884,53 гривень, з яких: 15 207,82 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі:

- 00,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту;

- 15207,82 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 00,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками;

- 6676,71 гривень - заборгованість за простроченими відсотками;

- 00,00 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625;

- 00,00 гривень - нарахована пеня;

- 00,00 гривень - нарахована комісія ( а.с. 9-10 ).

Крім того, позивачем до суду надано виписку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 станом на 16 листопада 2020 року ( а.с. 11-12 ).

15 січня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк`звернулося до суду із названим позовом ( а.с. 1-5 ).

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав зазначені докази по справі.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 07 квітня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ( а.с. 88-90 ).

При вирішенні зазначеного спору між сторонами суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати наступне правове обґрунтування свого рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( частина перша статті 1048 ЦК України ).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

У відповідності до статті 536 ЦК України, проценти є платою за користування чужими коштами.

Поняття «Прострочене тіло кредиту» у Умовах та правилах надання банківських послуг відсутнє.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача є безпідставними і необґрунтованими, оскільки позивач не довів правових підстав щодо стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором.

З такими висновками суд першої інстанції погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства виходячи з наступного.

З розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача відсутня заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за нарахованими відсотками, проте є заборгованість за простроченим тілом кредиту. При цьому, поняття «Прострочене тіло кредиту» не передбачено законодавством України, а також Умовами та правилами надання банківських послуг.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача суд апеляційної інстанції вважає неналежним і недопустимим доказом, оскільки позивачем не доведено правильність і законність нарахованої заборгованості за простроченим тілом кредиту, крім того, цей розрахунок заборгованості оформлений неналежним чином, а тому є неналежним і недопустимим доказом.

Таким чином, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, ст.ст. 207, 633, 634, 639, 640, 642, 1046, 1048, 1054, 1069 ЦК України, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 12, 83, 263 ЦПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також неврахування зазначених ним правових висновків Верховного Суду при його ухваленні, з точки зору суду другої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді другої інстанції.

Інші доводи апеляції, зокрема, про те, що суд першої інстанції поклав на сторону позивача надзвичайний та заздалегідь недосяжний стандарт доказування, який призвів до порушення права позивача на справедливий суд, з точки зору суду другої інстанції, правового значення для правильного вирішення заявлених апеляційних вимог не мають, а тому - не спростовують законність та обґрунтованість заочного рішення Макарівського районного суду Київської області від 07 квітня 2021 року.

Відтак, викладені у апеляції доводи, суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 77-82, 263, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 07 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 03.11.2021 року

Головуючий Є.М. Суханова

Судді: В.І. Олійник

Г.І Мостова