Справа № 489/4797/21
Номер провадження 2/489/2248/21
25 жовтня 2021 року місто Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді Кокорєва В. В.,
за участі секретаря судового засідання Плаксіної В. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), ОСОБА_3 (далі - відповідач 2) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
В липні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідачі зареєстровані, проте не проживають в ньому понад один рік, не сплачують комунальні послуги, не приймають участі в утриманні житла, їх особистих речей в будинку не має. Факт реєстрації відповідачів в будинку порушує його право на вільне розпорядження і користування майном.
Просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (далі - домоволодіння).
Позивач до суду не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду не заперечував.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Правом подачі відзиву не скористалися.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, вирішено проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.
Відповідно до Договору дарування від 06.02.2002, ОСОБА_4 , який діяв в інтересах ОСОБА_5 , подарував ОСОБА_1 домоволодіння за вказаною вище адресою.
Відповідно до Відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 22.07.2021, наданих Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, за вищевказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Відповідно до Акту про не проживання від 30.06.2021, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з травня 2020 не проживають у вказаному домоволодінні. Крім того, відповідачі вивезли з вказаного будинку усі належні їм речі.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно з вимогами ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В судовому засіданні встановлено, що відповідачі зареєстровані в будинку за адресою: АДРЕСА_1 та з моменту їх реєстрації у вказаному житлі вони набули право користування ним. Але з травня 2020 відповідачі не реалізовують своє право користування вказаним житлом і на даний час фактично проживають за іншою адресою та будь-яких правочинів стосовно володіння та користування будинком позивача відповідачі не укладали.
Таким чином, на підставі наведеного суд вважає за можливе позов задовольнити, визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2-13, 259, 263-268 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_2 .
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач 1: ОСОБА_2 , остання відома адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач 2: ОСОБА_3 , остання відома адреса: АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення - з моменту складення повного тексту рішення.

Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено - 11.11.2020.

Суддя В. В. Кокорєв