СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/2/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Войтенко Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2020 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

04.01.2021 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Заявник обґрунтовує заяву про забезпечення позову тим, що він звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності. Предметом даного позову є оскаржуваний договір дарування від 09.11.2019 року, відповідно до якого відчужено на користь відповідача квартиру АДРЕСА_1 . Вказує, що при укладенні з ОСОБА_2 зазначеного договору дарування належної йому квартири вважав, що укладає договір довічного утримання. Позивач вважає, що його майнові права є порушеними, він не мав вільного та свідомого волевиявлення під час укладення договору безоплатної передачі у власність ОСОБА_2 , як людина похилого віку, яка за станом здоров`я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погодився на передачу нерухомого майна у власність відповідача лише за умови довічного утримання, укладаючи спірний договір, помилявся щодо правової природи правочину. Також зазначає, що 23.11.2020 року йому стало відомо, що спірна квартира вже не належить ОСОБА_2 , а 24.02.2020 року була передарована сину відповідача ОСОБА_3 . Необхідність забезпечення позову полягає у тому, що є ризик повторного відчуження спірної квартири. Позивач посилається на підстави, що у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, це може значно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали позовної заяви, заяву про забезпечення позову та надані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Обґрунтовуючи подану заяву, заявник вказує, що з 24.02.2020 року власником спірної квартири є син відповідача ОСОБА_3 , при цьому, на підтвердження вказаної інформації заявник надав фрагмент відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що Витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав за бажанням заявника надається у паперовій формі. Такий витяг у паперовій формі надається з проставленням підпису та печатки державного реєстратора чи адміністратора центру надання адміністративних послуг (у разі отримання витягу шляхом звернення до центру надання адміністративних послуг). Рішення державного реєстратора, витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав, отримані в електронній чи паперовій формі за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, мають однакову юридичну силу та використовуються відповідно до законодавства.

Водночас, доданий до заяви фрагмент з витягу не відповідає вищевикладеним вимогам закону, у ньому навіть не вказано дати на яку запитувана інформація є актуальною.

Вказані обставини позбавляють суд можливості перевірити відомості щодо актуального власника спірної квартири, відтак, на даний час підстав для задоволення заяви не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Войтенко