Справа № 712/868/19
Провадження № 2/712/100/20
Ухвала

Іменем України

11 червня 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі МОГИЛА І.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси клопотання представника позивача про призначення посмертної судово-психіфатричної експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Кондакова Неля Володимирівна про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 1,1212 га, розташованої в адмінмежах Червонослобідської сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільського господарського виробництва. Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини позивач та відповідач звернулися до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтова О.С. із заявами про прийняття спадщини, однак відповідач подала заповіт в якому мати зробила заповідальне розпорядження на все належне їй майно на сестру ОСОБА_7 , тобто відповідача. Вважає зазначений заповіт недійсним, оскільки померла ОСОБА_8 за віком та станом здоров`я не могла на час його складання належним чином усвідомлювати дії та керувати ними.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявила клопотання про призначення по справі судово-психіатричної експертизи на вирішення якої поставити питання: чи хворіла ОСОБА_6 на момент підписання заповіту 26 березня 2018 року на психічне захворювання , якщо так, то чи була ця хвороба тимчасовою та чи була вона здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував посилаючись на відсутність оригіналів медичних документів, які б підтверджували факт хвороби померлої спавдкодавиці саме на психічну хворобу.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, повідомлялась, належним чином.

Згідно ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

При вирішенні питаня про призначення експертизи, суд повинен керуватись положеннями ЦПК України , Закону України «Про судову експертизу « з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних прав. Судова експертиза повинна призначатись лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі.

Згідно положень частини 1 статі 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 293 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені ( ст. 225 ЦК України ).

Згідно роз`ясень, які містяться у п.п. 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7 заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Заповіт, складений особою до визнання її недієздатною, не може бути змінено чи скасовано її опікуном.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК). Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань.

Для визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними . Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Під час розгляду справи судом було витребувано медичні документи, відносно померлої ОСОБА_6 з Черкаської центральної районної лікарні. На виконання ухвали суду 25.02.2020 року надійшла відповідь за підписом головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Черкаська центральна районна лікарня Черкаської районної ради про неможливість виконання ухвали суду, у зв`язку із відсутністю медичних документів в розпорядженні лікарні, так як ОСОБА_6 на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні не перебувала (а.с. 114).

Також представником відповідача адвокатом Василенко О.В. надано суду відповідь комунального некомерційного підприємства «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» на його адвокатський запит про те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під наглядом лікаря психіатра КНП «ЧОПНД Черкаської обласної ради не перебувала. ( а.с.56).

На запит суду Комунальне некомерційне підприємство « Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради « повідомило про те, що ОСОБА_6 у вказаній лікарні за період з 1983 року на лікуванні не перебувала. (а.с.64) .

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи , суд приходить до наступного.

Таким чином, у зв`язку із відсутністю медичних документів, які б підтверджували доводи позивача про наявність психічних захворювань у померлої, судприходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання предстанвика позивача про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Керуючись ст.ст. 103, 104, 260-261 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 15 червня 2020 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ :