Дата документу 10.11.2021 Справа № 322/426/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 322/426/21Головуючий у 1-й інстанції Гасанбеков С.С. Повний текст рішення складено 29.07.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/3433/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-3), в якому просила змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача ОСОБА_2 на підставі постанови Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2021 року на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатись ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі з 1/8 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, на 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , двадцяти трьох років або припинення навчання.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що 03 листопада 2001 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Від спільного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

За виконавчим листом № 2-298/2005 від 24.03.2005, виданим Новомиколаївським районним судом Запорізької області, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягувалися аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно починаючи з 17 січня 2005 року, і до досягнення дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 виповнилося 18 років і стягнення аліментів на його утримання на підставі вищезазначеного виконавчого листа суду було припинено. На даний час ОСОБА_3 навчається на третьому курсі денного відділення Відокремленого структурного підрозділу «Оріхівського коледжу ТДАТУ імені Дмитра Моторного». В період навчання ОСОБА_3 проживає в гуртожитку, за проживання в якому позивач сплачує грошові кошти в розмірі 392 грн. на місяць.

За твердженням позивача, витрати, пов`язані з навчанням сина повністю несе вона, відповідач у витратах, пов`язаних з навчанням сина, жодної участі не бере.

Позивач не в змозі самостійно утримувати та навчати сина, оскільки на даний час працює молодшою медсестрою в КНП «Новомиколаївська ЦРЛ» і отримує 0,75 посади молодшої медичної сестри, інших видів доходу не має. У зв`язку з цим позивач разом з сином опинилися у скрутному матеріальному становищі та потребують матеріальної допомоги.

На підставі вказаних доводів постановою Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2021 року (а.с. 14-16, головуючий суддя (суддя-доповідач) Кочеткова І.В., судді-члени колегії Кримська О.М., Дашковська А.В., справа ЄУН 322/1022/20) було стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатись ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Позивач зазначала, що на даний час розмір аліментів, який був визначений постановою Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2021 року, значно менший за прожитковий мінімум як для дитини, так і для працездатної особи.

Аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін та прожиткових мінімумів, недостатні для матеріального утримання сина, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище.

Позивач стверджує, що відповідач додаткової матеріальної допомоги на утримання сина на даний час не надає. Відповідач на даний час працює на посаді «волочильника» в ТОВ «Крок Г.Т.» та має середню заробітну плату в розмірі 7548,98 грн., що в свою чергу становить майже чотири прожиткові мінімуми для працездатних осіб, вказаний факт був підтверджений в судовому засіданні відповідачем та відповідною довідкою, при розгляді справи про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. Відповідач інших дітей не має. Аліментів нікому не сплачує, а отже має можливість надавати грошову допомогу на утримання сина до закінчення ним навчання.

Позивач вважала, що у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та дохід відповідача, наявні підстави для подання до суду заяви про зміну розміру аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Гасанбекова С.С. (а.с. 18).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 23) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29 липня 2021 року (а.с. 37-39) у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 42-44) просила рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позов позивача задовольнити повністю.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 46).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 у цій справі відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 48).

Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів). Крім того, суддя-доповідач перебувала у додатковій відпустці у жовтні 2021 року (а.с. 52).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі у цій справі, керувався ст.ст. 258, 259, 263 265, 268, 273 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (свідоцтво про народження, копія а.с. 6).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2021 року по справі №322/1022/20 (а.с. 14-16, головуючий суддя (суддя-доповідач) Кочеткова І.В., судді-члени колегії Кримська О.М., Дашковська А.В.) було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатись ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 28 жовтня 2020 року до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років або припинення навчання.

У постанові Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2021 року по справі №322/1022/20 суд встановив, що ОСОБА_3 є студентом другого курсу денного відділення Відокремленого структурного підрозділу «Оріхівського коледжу ТДАТУ імені Дмитра Моторного», навчається за рахунок бюджету з 01.09.2019 по 30.06.2021, що підтверджується довідкою № 219 від 29.05.2020. Довідкою № 129 від 03.07.2020 цього ж навчального закладу підтверджується, що ОСОБА_3 мешкає у гуртожитку Оріхівського коледжу, плата за проживання в гуртожитку становить 392,00 грн. за місяць. Позивач працює в КНП Новомиколаївська ЦРЛ молодшою медсестрою, її середній заробіток у 2020 році становив 4329 грн. Відповідач працює у ТОВ «Крок Г.Т.» волочильником, його середній заробіток за 2020 рік становить 7549 грн.

При цьому, судом першої інстанції було правильно встановлено, що будь-яких нових обставин, порівняно з тими, що були встановлені Запорізьким апеляційним судом у постанові від 10.03.2021 по справі № 322/1022/20, позивач у цій справі не наводить.

Так, суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_3 продовжує навчання на третьому курсі денного відділення Відокремленого структурного підрозділу «Оріхівський фаховий коледж ТДАТУ імені Дмитра Моторного», навчається за рахунок бюджету з 01.09.2019 по 30.06.2021, що підтверджується довідкою № 144 від 11.05.2021 (а.с. 10). Довідкою № 123 від 12.05.2021 цього ж навчального закладу підтверджується, що ОСОБА_3 мешкає у гуртожитку Оріхівського коледжу, плата за проживання в гуртожитку становить 392,00 грн. за місяць (а.с. 11). Позивач, так само, продовжує працювати на посаді молодшої медичної сестри (санітарки) в КНП «Новомиколаївська ЦРЛ» з 01.07.2020, що підтверджується довідкою зазначеного закладу охорони здоров`я від 07.05.2021 № 78 (а.с. 12).

Стверджуючи про значне покращення матеріального стану відповідача, позивач не зазначає, в чому саме полягає це покращення, а також не наводить посилання на докази, які б підтвердили цю обставину. Позивач зазначає, що відповідач працює у ТОВ «Крок Г.Т.» волочильником, його середній заробіток становить 7549 грн., тобто ця обставина не зазнала змін з часу розгляду судом іншої справи № 322/1022/20.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилом ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції у цій справі правильно встановив, що позивач не надав суду першої інстанції жодних доказів того, що матеріальний стан відповідача покращився після прийняття Запорізьким апеляційним судом постанови від 10.03.2021 по справі № 322/1022/20, а так само і доказів існування інших, передбачених ст. 192 СК України обставин для зміни розміру аліментів.

Посилання позивача на зміну цін та розмірів прожиткового мінімуму судом першої інстанції до уваги не приймалися, оскільки ці зміни в рівній мірі стосуються як позивача, так і відповідача по справі, а отже самі по собі не можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Виходячи з наведеного, враховуючи те, що обставини, на які посилалася позивач ОСОБА_1 в обґрунтування свого позову, не були підтверджені належними та допустимими доказами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вищезазначеного позову позивача ОСОБА_1 у цій справі.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 дублюють доводи позову позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують фактичних обставин цієї справи, правильно встановлених судом першої інстанції у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 саме факту значного покращення матеріального стану відповідача ОСОБА_2 , що може слугувати підставою для зміни розміру аліментів відповідно до вимог ст. 192 СК України, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі відсутні, і зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що останні не позбавлені права у подальшому окремо від цієї справи вирішувати питання про зміну розміру аліментів (збільшення чи зменшення) в разі зміни обставин, які стали підставою для ухвалення судом рішення про стягнення останніх.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 10.11.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.