Постанова

Іменем України

11 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 674/395/19

провадження № 61-11705св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Агрохолдинг Авангард»,

третя особа - Філія «Птахофабрика «Авіс» Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард»,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2020 року в складі судді Артемчук В. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 липня 2020 року в складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Грох Л. М., Костенка А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» (далі - ПрАТ «Агрохолдинг Авангард») та просила поновити її на посаді лікаря із загальної гігієни відділу контролю якості Філії «Птахофабрика «Авіс» ПрАТ «Агрохолдинг Авангард» і стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, щоз 01 серпня 2017 року вона працювала на посаді лікаря із загальної гігієни відділу контролю якості Філії «Птахофабрика «Авіс» ПрАТ «Агрохолдинг Авангард».

Наказом № 271к від 06 серпня 2018 року її звільнено з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків.

Вказувала, що звільнення є незаконним, оскільки вона не допускала порушення трудової дисципліни, а відповідач не дотримався порядку розірвання трудового договору.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 23 липня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовлячи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 проведено відповідачем з дотриманням вимогу закону.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 липня 2020 року й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

- застосування норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 499/78/17-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки наявним у справі доказам, не врахували ступінь тяжкості вчиненого проступку й заподіяну ним шкоду, обставин, за яких вчинено проступок та її попередню роботу, не перевірили, чи дійсно невиконання нею трудових обов`язків було без поважних причин, внаслідок чого необґрунтовано відмовили в задоволенні її позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

05 лютого 2021 року справа № 674/395/19 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, та якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Установлено, що наказом № 354к від 01 серпня 2017 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду лікаря з загальної гігієни відділу контролю якості Філії «Птахофабрика «Авіс» ПрАТ «Агрохолдинг Авангард» з 01 серпня 2017 року.

Згідно з посадовою інструкцією лікаря із загальної гігієни № 2225.2 відділу контролю якості, з якою ОСОБА_1 ознайомлена 02 серпня 2017 року, на лікаря із загальної гігієни покладено, зокрема, обов`язки по прийняттю участі в складанні програм навчання працівників по санмінімуму (пункт 2.5); здійснення контролю за дотриманням працівниками підрозділів підприємства правил і норм з охорони здоров`я, виробничої санітарії, надання працівникам встановлених пільг і компенсацій за умовами праці (пункт 2.7); здійснення відомчого контролю за дотриманням чинного законодавства, міжгалузевих та інших нормативних актів, виконанням працівниками посадових та робочих інструкцій з питань охорони здоров`я (пункт 2.15); надавати заявки на придбання необхідних ресурсів (дезінфікуючих, миючих, притирального інвентарю та медичних препаратів для аптечок) (пункт 2.18); терміново повідомляти безпосереднього керівника та керівника групи безпечності про проблеми, виявлені в СУБХП чи фактори, які можуть вплинути на безпечність продукту (пункт 2.24) тощо.

Наказом Філії «Птахофабрика «Авіс» ПрАТ «Агрохолдинг Авангард» № 3д від 06 березня 2018 року за неналежне виконання посадових обов`язків, перевищення повноважень, передбачених посадовою інструкцією, ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Вказаним наказом позивача попереджено, що в разі повторного порушення посадових обов`язків буде розглянуто питання про звільнення згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

Підставою для винесення догани ОСОБА_1 були, зокрема, службова записка ревізора ОСОБА_2 від 05 березня 2018 року, відповіді на запитання, які містяться у пояснювальній записці ОСОБА_1 на ім`я директора Філії від 05 березня 2018 року.

В акті від 06 березня 2018 року зафіксовано відмову ОСОБА_1 від підписання відмітки про ознайомлення з наказом про оголошення догани.

З метою перевірки виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків роботодавцем було створено відповідну робочу комісію, за результатами роботи якої виявлено порушення в роботі позивача, про що свідчать наказ № 64 від 04 квітня 2018 року «Про усунення недоліків» та підготовлені відповідні запитання з метою аналізу виявлених недоліків в роботі працівника, які ОСОБА_1 особисто отримала 04 квітня 2018 року.

У доповідних записках від 08 травня 2018 року на ім`я директора Філії головний технолог та головний лікар ветеринарної медицини вказали на невиконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків та ненадання нею відповіді на питання щодо виявлених недоліків у роботі.

Наказом директора філії № 86 від 10 травня 2018 року для перевірки виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків було створено комісію в складі головного технолога, ревізора, інспектора СБ, лікаря ветеринарної медицини.

Актом обстеження санпропускника ДСЯ-2 НЗ-2 та НЗ-3 на предмет дотримання ветеринарно-санітарних правил і норм та гігієни персоналу від 11 травня 2018 року комісією було встановлено порушення у функціонуванні санпропускника у відповідності з вимогами Ветеринарно-санітарних правил № 53, невиконання вимог щодо дотримання гігієни персоналом підприємства. Зокрема, було допущено порушення пункту 3.2. Ветеринарно-санітарних правил для птахівницьких господарств і вимоги до їх проектування, затверджених наказом головного державного інспектора ветеринарної медицини України від 03 липня 2011 року № 53.

В акті від 14 травня 2018 року комісією було виявлено ряд недоліків щодо ведення документації лікарем із загальної медицини ОСОБА_1 .

В службовій записці від 14 травня 2018 року ревізор Філії ОСОБА_2 повідомила директора Філії ОСОБА_3 про численні порушення, виявлені в роботі ОСОБА_1

15 травня 2018 року в позивача було взято пояснювальну записку та пояснення щодо обставин, викладених у службовій записці.

З 16 травня 2018 року по 04 серпня 2018 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному.

Наказом № 271к від 06 серпня 2018 року, виданим директором Філії «Птахофабрика «Авіс», ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади з 06 серпня 2018 року на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, за систематичне невиконання нею без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно з актом від 06 серпня 2018 року, складеним посадовими особами Філії, ОСОБА_1 ознайомлена з матеріалами перевірки щодо дотримання нею посадових обов`язків лікаря із загальної гігієни та з наказом № 271к від 06 серпня 2018 року про звільнення, від підпису відмовилася.

Відповідно до актів інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 27 червня 2018 року № 22-21/1322-ІВ та від 04 вересня 2018 року № 22-21/8406-ІВ, проведеного за зверненнями ОСОБА_1 , Управлінням держпраці у Хмельницькій області було виявлено наступні порушення вимог трудового законодавства при звільненні позивача: порушення строків видачі трудової книжки та видачі звільненому працівникові копії наказу про звільнення; виплата компенсації за невикористані дні відпустки ОСОБА_1 в сумі 1 203, 91 грн проведена 08 серпня 2018 року, а не в день звільнення, 06 серпня 2018 року. Вказані порушення були усунені Філією, дублікат втраченої трудової книжки ОСОБА_1 було надіслано їй 09 серпня 2018 року, а копію наказу про звільнення надіслано 05 вересня 2018 року та отримано нею 07 вересня 2018 року. Водночас обставини, викладені у зверненні позивачем, зокрема щодо виконання роботи не передбаченої трудовим договором у ході інспекційного відвідування не знайшли свого підтвердження.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення до працівника, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

У справах про поновлення на роботі особи, звільненої за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Установивши, що позивач не виконувала без поважних причин обов`язки, покладені на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, що підтверджено наданими відповідачем актами, службовими, доповідними записками й не спростовано нею, врахувавши, що до ОСОБА_1 раніше застосовувалось дисциплінарне стягнення за невиконання трудових обов`язків, перед звільненням відповідач отримав її письмові пояснення, врахував обставини, ступінь тяжкості вчиненого проступку, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивача відбулось з дотриманням закону, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про поновлення її на роботі та похідних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Висновки судів не суперечать висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 499/78/17-ц, а тому доводи касаційної скарги в цій частині безпідставні.

Інші аргументи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 липня 2020 року без змін.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко