ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/1658/20Головуючий у 1-й інстанції Парфенюк В.І.
Провадження № 22-ц/817/1006/21 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретаря судового засідання - Сович Н.А.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 - Вонсович Х.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 608/1658/20 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - Вонсович Христини Іванівни на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 червня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб органу опіки та піклування Колиндянської сільської ради Чортківського району Тернопільської області, органу опіки і піклування Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , з участю третіх осіб органу опіки та піклування Колиндянської сільської ради Чортківського району Тернопільської області, органу опіки і піклування Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визначення місця проживання дитини,-.

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третіх осіб: органу опіки і піклування Чортківської районної державної адміністрації Тернопільської області, органу опіки і піклування Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, про визначення місця проживання дитини. В позовній заяві позивачка вказала, що 28 вересня 2010 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 198. Від подружнього життя в них є малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 7 листопада 2018 року шлюб між ними розірвано, питання визначення місця проживання малолітньої дитини під час розірвання шлюбу не вирішувалося. ОСОБА_1 офіційно працює, син перебуває на її повному забезпеченні, нею створені належні умови для проживання та виховання дитини. Між сторонами виник спір щодо місця проживання дитини, який в добровільному порядку вирішити не можуть. ОСОБА_1 просить визначити місце проживання сина ОСОБА_5 з нею.

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третіх осіб: органу опіки і піклування Чортківської районної державної адміністрації Тернопільської області, органу опіки і піклування Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, про визначення місця проживання дитини. У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 вказав, що після розірвання шлюбу син проживав з матір`ю у м. Івано-Франківськ, де син навчається у ЗОШ І-ІІІ ступенів № 18. На період літніх канікул ОСОБА_5 проживав з батьком, бабусею та дідусем у с. Колиндяни Чортківського району. Батько проживає у добрих матеріально-побутових умовах, забезпечений роботою, забезпечував сина усім необхідним, а тому просить визначити місце проживання дитини з ним.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини сторін, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 .

Відмовлено за безпідставністю в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третіх осіб: органу опіки та піклування Колиндянської сільської ради Чортківського району Тернопільської області, органу опіки і піклування Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визначення місця проживання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком.

Процесуальні витрати покладено на сторони в розмірах фактично ними понесених.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 - адвокат Вонсович Х.І. подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржуване рішення суду скасувати та постановити нове, яким зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити, визначивши місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5 разом з батьком.

Посилаючись на норми сімейного кодексу, висновки ВС, ВПВС та Європейського суду з прав людини зазначає, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає не обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Вказує, що він працює у ТОВ "Чортківське АТП 16142" на посаді водія і має офіційний дохід, в той час, як ОСОБА_1 не надала суду доказів працевлаштування і отримання доходу для забезпечення необхідних потреб дитини. Вказує, що всупереч цим обставинами, а також ст. 161 СК України суд безпідставно обрав місце проживання сина разом з матір`ю.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Вонсович Х.І. просила задовольнити апеляційну скаргу з підстав, наведених у ній.

Позивач ОСОБА_1 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Інші сторони по справі до суду не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності сторін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовільнити частково, виходячи з наступного.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, що згідно з рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28.09.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 198. Прізвище позивача після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне « ОСОБА_1 ».

Під час перебування у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою № 160 від 20.07.2020 року, виданою Долинським старостою Олешанської сільської ради ОТГ, ОСОБА_1 не зареєстрована, але проживає за адресою: АДРЕСА_1 і склад її сім`ї такий: батько ОСОБА_8 , мати ОСОБА_9 , брат ОСОБА_7 , брат ОСОБА_6 , син ОСОБА_5 , не зареєстрований, але проживає.

Згідно довідки № 384 від 20.07.2020 року, виданої виконкомом Олешанської сільської ради ОТГ, вбачається, що ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_5 зареєстровані в АДРЕСА_2 , але по місцю реєстрації не проживають.

У відповідності з довідкою № 98 від 21.09.2020 року, виданою Олешанським ліцеєм Тлумацького району Івано-Франківської області, ОСОБА_5 дійсно навчається у 3 класі ліцею з 01.09.2020 року.

Відповідно до письмового висновку органу опіки та піклування Тлумацької районної державної адміністрації про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини від 30.09.2020 року за № 354/01-18/02 орган опіки і піклування, враховуючи думку дитини, виходячи з її інтересів та бажання проживати з матір`ю, яка фактично виховує її, піклується її моральним, фізичним та духовним розвитком, а також беручи до уваги те, що матір може забезпечити гармонійний розвиток сина у безпечному та спокійному середовищі, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості, вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_2 .

Також судом встановлено, що на період літніх канікул дитина ОСОБА_5 проживав разом з батьком в с. Колиндяни Чортківського району Тернопільської області. Батько ОСОБА_2 працює, позитивно характеризується, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, судимості не має.

Комісія з питань захисту прав дитини Колиндянської сільської ради Чортківського району своїм рішенням № 4 від 25.09.2020 року вирішила дати згоду на проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Колиндянської сільської ради Чортківського району про визначення місця проживання малолітньої дитини від 10 грудня 2020 року за № 1007 опікунська рада вважає за доцільне проживання малолітнього сина ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 .

Задовільняючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, та відмовляючи в зустрічному позові суд першої інстанції виходив з інтересів дитини ОСОБА_5 , його сталих соціальних зв`язків за місцем проживання матері, навчання в Олешанському ліцеї Тлумацького району, де він має друзів, а також думки дитини про його бажання проживати разом з матір`ю.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з даним висновком суду .

Однак, як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного рішення суду, у ньому не зазначено конкретного місця, де малолітній ОСОБА_5 буде проживати разом з матір`ю, у зв`язку з чим рішення місцевого суду підлягає зміні в цій частині.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Вирішуючи спір, враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визначення місця проживанняз матір`ю.

Суд встановив, що мати малолітнього ОСОБА_1 не чинить ОСОБА_2 будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні з сином, а також у його вихованні.

Визначаючи місце проживання дитини, надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме, що і батьком, і матір`ю створено належні умови для виховання та розвитку дитини, суд, виходячи із найкращих інтересів дитини, встановивши, що малолітній ОСОБА_5 вже досить тривалий час проживає разом із мамою, визначив місце його проживання саме з матір`ю ОСОБА_1 . Суд на час ухвалення оскаржуваного рішення не встановив обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком, що фактично приведе до зміни місця проживання дитини, буде мати більш позитивний вплив на дитину. За таких обставин суд правильно врахував інтереси дитини, яка проживає в атмосфері любові, турботи, захисту, а тому для зміни місця його проживання вагомі підстави відсутні.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про його здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей апеляційний суд вважає, що суд першої інстанцій, визначаючи місце проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з матір`ю, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме його повноцінному вихованню та розвитку.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не надала суду доказів свого працевлаштування колегія суддів не приймає до уваги, як не обґрунтовані, оскільки згідно з письмового висновку органу опіки та піклування Тлумацької районної державної адміністрації про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини від 30.09.2020 року за № 354/01-18/02, орган опіки встановив, що ОСОБА_1 працює закрійником в приватному підприємстві "Сіх дизайн" та має самостійний дохід.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з матір`ю, однак рішення суду підлягає зміні оскільки судом першої інстанції не зазначено конкретної адреси за якою має проживати малолітній.

Частиною четвертою статті 29 ЦК Україн визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_5 проживають в АДРЕСА_1 що підтверджується довідкою № 160 від 20.07.2020 року, виданою Долинським старостою Олешанської сільської ради ОТГ.

З письмового висновку органу опіки та піклування Тлумацької районної державної адміністрації про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини від 30.09.2020 року за № 354/01-18/02, орган опіки зазначив, що згідно акту обстеження умов проживання за місцем проживання матері в АДРЕСА_1 , створені належні умови для проживання та виховання дитини.

Колегія суддів зазначає, що визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема, проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні.

Оскільки ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_5 проживають в АДРЕСА_1 , слід визначити місце проживання малолітнього з матір`ю за вказаною адресою .

Відповідно до ч. ст.376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням наведеного вище, рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 червня 2021 року у даній справі належить змінити в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 271, 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Вонсович Христини Іванівни задовольнити частково.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 червня 2021 року змінити в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Викласти резолютивну частину в такій редакції:

Визначити місце проживання малолітньої дитини сторін, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 09 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді