КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/6433/20 Головуючий 1 інстанція - Усатов Д.Д.
Провадження № 22-ц/824/8163/2021 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 листопада 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Мостової Г.І.,

за участю секретаря: Карпенка В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в особі представника-адвоката Туголукової І.В. та ОСОБА_2 , в особі представника-адвоката Хом`яка Віктора Петровича на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та трьох процентів річних від простроченої суми,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та трьох процентів річних від простроченої суми.

Свої вимоги мотивував тим, що 11 січня 2018 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 566 576 гривень 26 копійок, що на момент укладання договору позики за курсом (28,328813) гривні до долара США (узгодженого сторонами) становить 20 000 (двадцять тисяч) доларів США,00 центів, що підтверджується договором позики від 16.04.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Переверзевою Г.О. за реєстровим № 36 та відповідною розпискою про отримання грошових коштів.

В подальшому, 16 квітня 2018 року ОСОБА_3 надав у позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 522 498 гривень 00 копійок, що на момент укладання договору позики за курсом (26,1249) гривні до долара США (узгодженого сторонами) становить 20 000 тис. доларів США центів, що підтверджується договором позики від 16.04.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Переверзевою Г.О. та відповідною розпискою про отримання грошових коштів.

Вказує, що ОСОБА_2 не виконав своїх обов`язків, передбачених договорами позики від 11.01.2018 року та 16.04.2018 року, не повернувши грошових коштів, що підтверджується відсутністю відповідної заяви Позикодавця про повний розрахунок, у зв`язку із чим розмір заборгованості відповідача: за договором позики від 11.01.2018 року становить 566 576,26 грн. (враховуючи, що договором передбачено сплата позичених коштів у гривні та погоджений сторонами курс долару до гривні не менше як 1 дол. = 28,328813 грн.); за договором позики від 16.04.2018 року становить 540 004,00 грн. (враховуючи, що договором передбачено сплата позичених коштів у гривні, а курс долару до гривні станом на 28.05.2020 становить 1 дол. = 27,0002 грн., тобто більше ніж вказаний в договорі мінімальний курс гривні до долару).

Сума 3 % річних за договором позики від 11.01.2018 становить 23 423,66 грн.

Сума 3 % річних за договором позики від 16.04.2018 становить 612,50 грн.

Крім того, як вбачається із договорів позики від 11.01.2018 року та 16.04.2018 року при укладанні даних договорів відповідач діяв за згодою дружини ОСОБА_1 , що підтверджується її заявою про згоду на укладення та підписання вищевказаного договору, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Переверзевою Г.О.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на час отримання грошових коштів в борг перебували в зареєстрованому шлюбі.

Позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 1 130 616 грн. 42 коп., що включає: 566 576,26 грн. - заборгованість за договором позики від 11.01.2018 + 23 423,66 грн. - 3 % річних за договором позики від 11.01.2018 + 540 004,00 грн. - заборгованість за договором позики від 16.04.2018 + 616,42 грн. - 3 % річних за договором позики від 16.04.2018року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 5 255 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 5 255 грн.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2021 року, позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та трьох процентів річних від простроченої суми - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 1 130 616 грн. 42 коп., що включає 566 576,26 грн. - заборгованість за договором позики від 11.01.2018 + 23 423,66 грн. - 3 % річних за договором позики від 11.01.2018 + 540 004,00 грн.- заборгованість за договором позики від 16.04.2018 + 616,42 грн. - 3 % річних за договором позики від 16.04.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 5 255 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 5 255 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та трьох процентів річних від простроченої суми в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт ОСОБА_1 послалася на те, що надання дозволу одним з одружжя вчиняти правочин, не доводить той факт, що кошти отримані одним з подружжя використанні саме в інтересах сім`ї.

Вказує, що позивач не надав жодного доказу, що отримані кошти використовувалися в інтересах та в цілях сім*ї.

Крім того, зазначає, що вона не брала участі в укладені самих договорів позики, не є стороною в договорі, а тому грошові кошти отримані ОСОБА_2 не використовувались в інтересах сім*ї, а тому жодних матеріальних покращень в житті сім*ї не відбулось з 2018 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт ОСОБА_2 послався на те, що судом першої інстанції не було вз`ято до уваги, що він отримав в борг кошти виключно у власних цілях, які не пов`язанні з інтересами сім*ї.

Зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 питання про отримання в борг коштів ніколи не піднімалось та не обговорювалось, так як сторони на той час вже фактично не жили однією сім*єю та не вели спільне господарство, але юридично перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому заяву про надання дозволу на отримання коштів, ОСОБА_1 підписала, так як це є обов`язкова процедура при укладанні та нотаріальному посвідченні подібних договорів.

Вказував, що ОСОБА_1 не являється поручителем по даним договорам та всі істотні умови укладення договорів їй не відомі.

Надання дозволу одним з подружжя вчиняти правочини, не доводить той факт, що кошти отриманні одним з подружжя використанні саме в інтересах сім*ї.

При цьому зауважує, що визнаючи боргове зобов`язання за договором позики, укладеним відповідачем -1 спільним боргом подружжя, суд першої інстанції не перевірив доводів позивача про те, чи були витрачені отриманні грошові кошти в інтересах сім*ї або у власних інтересах особи, не повязанні із сім*єю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Судом першої та апеляційної інстанції було встановлено, що 11 січня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики (т. 1 а.с 10-12)

Згідно п. 1 даного договору ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 566 576 (п`ятсот шістдесят шість тисячі п`ятсот сімдесят шість) гривень 26 копійок, що на момент укладання цього договору за курсом (28,328813) гривні до долара США (узгодженого Сторонами) становить 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, 00 центів, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_3 позику в розмірах, строки та в порядку встановлені цим Договором.(т.1 а.с 10)

Сторони дійшли згоди, що зазначена в п.1 сума, що є еквівалентом суми 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, 00 центів, повинна бути повернена у гривні, згідно з розрахунком курсу НБУ на момент повернення, але не менш ніж за курсом 28,328813 грн., за 1 долар США (узгоджений обома сторонами).

Позика надана на безвідсотковій основі і без мети збереження реальної вартості грошей.

В п. 5 договору позики зазначено що громадянин України ОСОБА_2 , сповіщає, діє за згодою дружини ОСОБА_1 , що підтверджується її заявою про згоду на укладення та підписання вищевказаного договору, справжність підпису на якій засвідчено 11.01.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Переверзевою Г.О. за реєстровим № 35 (т.1 а.с.11)

Також встановлено, що на підтвердження отримання у власність грошових коштів за договором позики ОСОБА_2 була написана письмова розписка від 11.01.2018 року, згідно якої він підтвердив отримання коштів від ОСОБА_3 у розмірі 20 000 дол. США. на строк до 12.01.2019 року (т.1 а.с.8-9)

Встановлено, що 16 квітня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики (т.1 а.с. 13-15)

Згідно п. 1 даного договору ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 522 498 (п`ятсот двадцять дві тисячі чотириста дев`яносто вісім) гривень 00 копійок, що на момент укладання цього договору за курсом (26,1249) гривні до долара США становить 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, 00 центів, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_3 позику в розмірах, строки та в порядку встановлені цим Договором (т. 1 а.с.13)

Сторони дійшли згоди, що зазначена в п.1 сума, що є еквівалентом суми 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, 00 центів, повинна бути повернена у гривні, згідно з розрахунком курсу НБУ на момент повернення, але не менш ніж за курсом 26,1249 грн., за 1 долар США (узгоджений обома сторонами).

В п. 5 договору позики зазначено що громадянин України ОСОБА_2 , сповіщає, діє за згодою дружини ОСОБА_1 , що підтверджується її заявою про згоду на укладення та підписання вищевказаного договору, справжність підпису на якій засвідчено 16.04.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Переверзевою Г.О. за реєстровим № 749(т.1 а.с.14)

Договір посвідчено 16.04.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Переверзевою Г.О. та зареєстровано в реєстрі за № 750.

На підтвердження отримання у власність грошових коштів за договором позики ОСОБА_2 була написана письмова розписка від 16.04.2018 року, згідно якої він підтвердив отримання коштів від ОСОБА_3 у розмірі 20 000 дол. США. на строк до 12.01.2020 року.

Також було встановлено, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.08.2019 року шлюб, зареєстрований 08 вересня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у виконавчому комітеті Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №10 - розірвано.

Задовольняючи позовні вимоги, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та трьох процентів річних від простроченої суми, суд першої інстанції виходив, з доведеності та обґрунтованості позовних вимог, а саме, що ОСОБА_2 не виконав своїх обов`язків, передбачених вищезазначеним договором позики. Відповідач порушив умови договору, а тому наявні правові підстави для стягнення заборгованості.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 625 ЦК України визначає що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Окрім того, нормами частини третьої статті 61 СК України та частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Таким чином правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц).

Так, з матеріалів справи вбачається, що грошові коштів за договорами позики від 11.01.2018 року та 16.04.2018 року набуті ОСОБА_2 в період перебування у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 та за її згодою.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, те, що заяви від 11.01.2018 року та від 16.04.2018 року нотаріально посвідчені, ОСОБА_1 надала згоду на отримання грошових коштів своєму чоловіку, ОСОБА_2 . Та відповідно не заперечувала проти укладення та підписання ним договорів позики.

А, тому у строки визначені договорами позики ОСОБА_2 не були повернуті грошові кошти ОСОБА_3 , права якого були порушені.

Доводи апеляційних скарг відповідачів про те, що договори позики були укладені ОСОБА_2 у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах та одержані кошти за договорами позики були використані ним у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах є безпідставними і необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідачів без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в особі представника-адвоката Туголукової І.В. та ОСОБА_2 , в особі представника-адвоката Хом`яка Віктора Петровича - залишити без задоволення.

Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 12 листопада 2021 року.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Д.Р. Гаращенко

Г.І. Мостова