Ухвала

12 січня 2021 року

м. Київ

справа № 463/3749/17

провадження № 61-14406ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 березня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, про виділ частки зі спільної власності на нерухоме майно, за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, про скасування свідоцтва про право власності, державної реєстрації та демонтаж самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, про виділ частки зі спільної власності на нерухоме майно.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, про скасування свідоцтва про право власності, державної реєстрації та демонтаж самочинного будівництва.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 10 серпня 2020 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Виділено у приватну власність ОСОБА_3 житловий будинок з прибудовою, загальною площею 74,4 кв. м, житловою площею 49,3 кв. м, з можливістю присвоєння окремого поштового номера, до складу якого входять приміщення: тамбур площею 6,0 кв. м, позначений на плані № 2-1; коридор площею 10,5 кв. м, позначений на плані № 2-2; житлова кімната площею 17,8 кв. м, позначена на плані № 2-3; житлова кімната площею 17,6 кв. м, позначена на плані № 2-4; житлова кімната площею 13,9 кв. м, позначена на плані № 2-5, кухня площею 8,6 кв. м, позначена на плані № 2-6; частини горища над приміщенням кухні 2-6 відповідно до план-схеми виділення приміщень у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 24-18; гараж площею 23,0 кв. м, позначений на плані літерою «Д»; сарай площею 36,6 кв. м, позначений на плані літерою «Б», та вважати таким, що припинилося право спільної часткової власності ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 замурувати дверний проріз в коридорі 1-25, який з`єднує коридор 1-25 з горищем та облаштувати вихід на свою частку горища з приміщення комірки 1-24 у житловому будинку АДРЕСА_1 (вказані роботи здійснити за рахунок коштів ОСОБА_3 ).

У спільному користуванні ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено ворота та огорожу.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

28 вересня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 березня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 серпня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову ОСОБА_3 та задоволення зустрічного позову.

Ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 березня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 серпня 2020 року залишено без руху для усунення її недоліків.

Заявникам роз`яснено право подати суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 березня 2019 року та постанови Львівського апеляційного суду від 10 серпня 2020 року і надати докази на підтвердження пропуску такого строку, а також вказано на необхідність зазначення в касаційній скарзі обов`язкових підстав касаційного оскарження.

У листопаді 2020 року до суду на виконання вказаної ухвали надійшли матеріали для усунення недоліків касаційної скарги, зокрема, заява про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 березня 2019 року та постанови Львівського апеляційного суду від 10 серпня 2020 року, разом з доказами, що підтверджують пропуск такого строку з поважних причин. Крім того, надійшла уточнена касаційна скарга, в якій заявники лише узагальнено посилаються на пункт 1 та пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України.

При цьому заявники вказують на застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17 (провадження № 14-487цс19), але таке посилання відхиляється касаційним судом, оскільки судове рішення у справі № 368/54/17 (провадження № 14-487цс19) ухвалено за інших установлених судами обставин справи.

Враховуючи викладене, заявники, посилаючись у заяві про усунення недоліків касаційної скарги на пункти 1, 3, частини другої статті 389 ЦПК України, не вказують, які саме висновки Верховного Суду не були застосовані судами першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 так і не було обґрунтовано зазначено обов`язкові підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключають з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягнення таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно із частиною третьою статті 185, частиною другою статті 393 ЦПК України, у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Враховуючи викладене, невиконання вимог суду про усунення недоліків касаційної скарги перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, а тому касаційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає поверненню.

Керуючись статтями 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 березня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, про виділ частки зі спільної власності на нерухоме майно, за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, про скасування свідоцтва про право власності, державної реєстрації та демонтаж самочинного будівництва повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк