Справа № 206/7009/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Лукінової К.С.

за участю секретаря судового засідання Киричок Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, що відповідає вартості безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, що відповідає вартості безпідставно набутого майна, в якому просила з урахуванням уточнень стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 3200 грн., що відповідає вартості колон з вазами та композицій із живих квітів у кількості 2 штуки, як безпідставно набутого майна. В обгрунтування заявлених позовних вимог вона зазначила, що 17.07.2017 року між нею та відповідачкою було укладено договір № 2907, згідно пункту 1 підпункту 1.1 предметом даного договору було надання послуг з декорування її, ОСОБА_1 , весільного заходу, котре відбулося 29.07.2017 року за адресою: вул. Дарницька, 11А м. Дніпро на території готельно-ресторанного комплексу «Заграва». Відповідно до даного договору було складено кошторис, без якого договір сам по собі не діяв. Позивачкою було виконано всі зобов`язання за даним договором, які полягали в забезпеченні участі в підготовчих роботах по заходу і наданні інформації, котра стосується теми заходу, а головне: здійснена оплата згідно кошторису та на умовах вказаних у підпункті 3.2 даного договору. Таким чином, предметом даного договору був кінцевий результат (продукт, котрий був виготовлений Виконавцем) - декорації на весілля. Позивачка вважає, що між нею та відповідачкою склалися відносини, які відповідають договору побутового підряду, хоча договір від 17.07.2017 року № 2907 іменується як «договір про надання послуг». По закінченню весільного заходу, оплачені позивачкою декорації мали залишитись у її власності, але виконавець на власний розсуд 30.07.2017 року о 00:20 годині самоправно заволоділа колонами з вазами та квітковими композиціями, за які згідно кошторису позивачкою було сплачено 3200 грн. Таким чином, виконавець ОСОБА_2 самоправно заволоділа вже фактично переданим позивачці згідно договору, матеріальним результатом роботи. В зв`язку із чим позивачка зверталась до органів поліції. На сьогодення позивачка вважає, що повернення їй квіткових композицій в натурі є неможливим, оскільки з плином часу вони знищилися.

В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позові та зазначила, що весілля було не у неї, а у її доньки, але вона взяла на себе витрати з проведення весілля. Вона уклала договір з відповідачкою та сплатила за ним суму коштів. Договір залишився не заповненим та не підписаним, оскільки вона листувалися електронною поштою. Доказів оплати послуг вона не надавала, оскільки сплачувала їх он-лайн. Після закінчення весільного заходу її доньці дійсно були передані квіти, але не всі. Ті. За які йдеться мова в позові залишились в приміщенні готелю «Заграва» і їх забрала собі відповідачка.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та суду пояснила, що вона дійсно оформлювала весілля доньки позивачки. Між ними були досягнуті всі домовленості щодо цього. Колони та вази передавались в оренду на час весілля, а квіти є витратним матеріалом. Ті квіти, що в процесі весілля не зіпсувалися вона віддала доньці позивачки, а ті, що зіпсувалися - в присутності позивачки помістила до сміттєвого пакету та утилізувала. Вона намагалася владнати конфлікт з позивачкою шляхом купівлі за власні кошти тих квітів, яких не вистачило позивачці, але остання відмовилась від цього.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено наступне:

Згідно наданої позивачкою копії договору на надання послуг № 2907 від 17.07.2017 року останній було складено між замовником (реквізити не зазначені) та студією декору та флористики «BUTON», в особі арт-директора ОСОБА_2 . Слід зауважити, що договір не підписаний жодною зі сторін у будь-який спосіб та не містить відомостей про замовника - будь-яку особу. За умовами цього договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати послуги з декорування весільного заходу замовника, котре відбудеться 29.07.2017 року; перелік, обсяг та вартість наданих послуг узгоджується сторонами в Розрахунку-додатку, котра є невід`ємною частиною договору. Загальна сума договору визначається Розрахунком-додатком. Згідно п. 4.9 Договору, деякі елементи декору, котрі не є об`єктом оренди та закуплені виконавцем за рахунок замовника, можуть бути передані замовнику після проведення завершення заходу та демонтажу даних елементів. За угодою сторін вказані елементи відзначаються в Розрахунку-додатку до даного договору.

Згідно розрахунку-додатку до договору 2907 від 29.07.2017 року було узгоджено оформлення бенкетного залу, зокрема оренда ширми, напис червона на ширмі (імена), колони з вазами, композиції з живих квітів вартістю 3200 грн. за 2 шт., тощо. Вказаний рахунок-додаток також не підписаний будь-ким та в графі «Замовник» відсутні будь-які відомості про замовника.

До матеріалів справи додано копії фотокарток колон, ваз та квітів.

До справи не додано будь-яких доказів сплати позивачкою будь-якої суми на користь відповідачки за даним договором.

Суд дійшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як зазначено вище, жоден з документів не підписаний обома сторонами, при цьому в них взагалі відсутні відомості про замовника, в тому числі й позивачки.

Згідно ст. 205 ЦК України в редакції, що діяла на момент його укладення, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Згідно ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Як вбачається з наданих пояснень та доказів сторонами, даний вид правочину міг укладатись виключно в письмові формі.

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов`язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Позивачка зазначила, що правочин було вчинено засобами електронного листування, але будь-яких належних та допустимих доказів цим обставинам не надала.

Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За вказаних обставин суд вважає, що договір з надання послуг № 2907 від 17.07.2017 року є нікчемним правочином та не породжує для сторін будь-яких зобов`язань.

Ще однією підставою для відмови в задоволенні позовних вимог є те, що умовами договору передбачена можливість, а не обов`язок виконавця, передати замовнику елементи декору, що не є об`єктом оренди. При цьому, вказані елементи мали бути окремо відмічені у Розрахунку-додатку. Враховуючи нікчемність як самого договору, так і розрахунку-додатку до нього, а також те, що в цьому розрахунку-додатку не зазначено елементів декору, котрі мали б бути передані позивачці, то суд вважає, що позивачкою не доведено в належний спосіб обов`язок відповідачки передати їй колони з вазами та композиціями живих квітів в кількості 2 штуки після закінчення заходу. Крім цього, враховуючи пояснення сторін, суду стало зрозуміло, що деякі квіти все ж таки були передані доньці позивачки, але які саме - встановити не є можливим через неподання відповідних доказів цим обставинам. Світлини, що надані позивачкою були зроблені під час заходу, а тому цілком логічним буде припущення про існування вказаних елементів декору під час проведення заходу.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в даному конкретному випадку відсутні будь-які докази чи підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок Держави, оскільки під час подання позовної заяви позивачка була звільнена від сплати судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 88, 89, 141, 164, 258-268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, що відповідає вартості безпідставно набутого майна - залишити без задоволення.

Судові витрати в сумі 908 грн. компенсувати за рахунок Держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 10.11.2021 року.

Суддя К.С. Лукінова