КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/5934/2021 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Хоменко Тетяна Іванівна, на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, -

В С Т А Н О В И В:

У Святошинський районний суд міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт) з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

На обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона та ОСОБА_2 з 19 квітня 2003 року перебували в шлюбі.

Під час шлюбу у них народились двоє синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне життя між сторонами не склалось. З березня 2019 позивач проживає окремо.

Також, ОСОБА_1 вказала, що після фактичного припинення шлюбних відносин, вона переїхала проживати в інший район, проте, для того, щоб діти не були заручниками ситуації і закінчили навчальний рік у звичному для них режимі, не забирала дітей з собою, продовжувала виконувати свої материнські обов`язки, кожен день відвідувала дітей, готувала для них їжу, контролювала навчання у школі.

Зазначила, що після того, як сторони перестали спільно проживати, відповідач почав укривати дітей, блокував їм мобільний зв`язок, чинити перешкоди у спілкуванні позивача з дітьми. В подальшому, старший син свідомо вибрав місце проживання з матір`ю, не дивлячись на моральний, психологічний тиск з боку батька.

На думку позивача, після такого рішення старшого сина, ОСОБА_2 посилив тиск на молодшого сина, почав створювати у нього негативне відношення до матері, блокувати їх спілкування з матір`ю, перешкоджати їй брати належну участь у вихованні молодшого сина.

ОСОБА_1 вказала, що найбільше її обурює те, що залишившись з батьком, дитина не отримує належної уваги, виховання та турботи.

Після таких дій ОСОБА_2 , вона звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Окрім того, позивач наголошувала, що неодноразово зверталась до Служби у справах дітей щодо перешкоджання спілкуванню з молодшою дитиною, вказувала на безпідставних побиттях з боку відповідача в присутності дітей, передаванні дитини третім особам без згоди та повідомлення одного з батьків, постійних фізичних покараннях дітей, образах.

Позивач вважає, що відповідач не може забезпечити належних умов фізичного та психологічного розвитку дитини.

Також вказувала, що вона, наразі, вирішила житлове питання поруч із колом спілкування дитини, офіційно працевлаштована, не зловживає алкогольними напоями, не вживає наркотичні засоби, веде спокійний спосіб життя, маючи на меті тільки виховання обох дітей разом.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір`ю ОСОБА_1 та братом ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального та матеріального права, просила, заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги. вказала, що суд не встановив доцільність чи неможливість проживання дитини з матір`ю, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було заслухано та враховано думку дитини щодо її місця проживання, суд не з`ясував ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, його стан здоров`я, умови проживання. рівень доходів.

Також, посилається на те, що рішення суду ухвалено без урахування прав та інтересів дитини.

Апелянт стверджує, що сину буде краще проживати з матір`ю, оскільки між нею та дитиною існує тісний психологічний зв`язок апелянт працевлаштована, має стабільний додатковий дохід, житло, позитивно характеризується за місце проживання та роботи, турбується про потреби дитини, не перебуває на обліку психіатра та не має шкідливих звичок.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечив посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін, так як вважає його законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Панич О.В. апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Бідюк С.Л. проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації Мацкевич В.М. просила суд ухвалити рішення з урахуванням прав та інтересів дитини, при цьому повідомила суду, що Служба у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_5 разом з батьком.

Також, судом апеляційної інстанції було заслухано думку малолітнього ОСОБА_5 , щодо місця його проживання.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи та думку дитини, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено. що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 19 квітня 2003 року було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 247 від 19 квітня 2003 року (том. 1 а.с. 12).

Під час шлюбу, у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві 19 липня 2003 року), а також син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у міста Києві 04 грудня 2008 року).

В подальшому, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Після припинення між сторонами шлюбних відносин, син ОСОБА_4 , залишився проживати з батьком - ОСОБА_2 .

Як вбачається з довідки від 19 липня 2019 року, ОСОБА_1 працює продавцем консультантом в ФОП ОСОБА_6 з 03 липня 2019 року з окладом 4 200,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проживає в двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору оренди, укладеного 29 червня 2019 року строком на три роки.

Класний керівник ОСОБА_5 характеризує позивача як турботливу, добру, спостережливу маму, яка в усьому допомагає синові, намагається всебічно його розвивати, постійно відвідує батьківські збори та класні заходи, тримає постійний зв`язок з класним керівником. Вказувала, що при спілкуванні з ОСОБА_7 про матір, відчувається взаємна любов, тісний емоційний зв`язок між ними, при цьому, не вважає, що окреме проживання з матір`ю може нанести значну шкоду емоційному стану та розвитку дитини.

Класний керівник ОСОБА_3 характеризувала матір як турботливу та добру. Вказувала, що матір намагається всебічно розвивати сина, відвідує школу, була присутня на всіх батьківських зборах, тримає постійний зв`язок з класним керівником. При спілкуванні з ОСОБА_3 про матір, хлопчик з добротою та повагою висловлюється про неї, відчувається позитивний емоційний зв`язок та абсолютна довіра між матір`ю та сином, вважає, що окреме проживання матері та сина може нанести необоротну шкоду його емоційному стану.

З характеристики Спортивного клубу «Темп» ФК «Зірка» вбачається позивач є матір`ю вихованця клубу - ОСОБА_4 ,вона постійно взаємодіє з тренером та тренерським складом з усіх питань, які прив`язані із заняттям спортом сина.

Як вбачається з характеристики за місцем проживання ОСОБА_1 в період з 2011 року по березень 2019 року, скарг на неї не надходило, у побуті характеризується позитивно, завжди має охайний вигляд та привчає до цього дітей, виховує дітей в дусі поваги до дорослих, у спілкуванні доброзичлива, приймає участь у громадському житті будинку.

За місцем роботи, позивач характеризується як старанний, відповідальний, не конфліктний працівник.

Також, суду першої інстанції ОСОБА_1 надано сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду та медична довідка про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, те, що декларації з сімейними лікарями щодо обох дітей укладено з нею.

Матеріалами справи підтверджується звернення позивача в липні 2019 року, в жовтні 2019 року до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації щодо перешкод у вихованні дитини ОСОБА_4 з боку відповідача.

У серпні 2019 року позивач зверталась до Прокуратури Святошинського району з приводу перешкод у вихованні дитини ОСОБА_4 з боку відповідача.

Позивачем було надано суду першої інстанції відомості про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за її заявою щодо спричинення їй тілесних ушкоджень відповідачем, номер кримінального провадження : 0005311 від 25 липня 2019 року.

Окрім того, позивачем було надано довідку № 9848 з травмпункту КМКЛ № 7, в якій вказано про травму 24 липня 2019 року в результаті якої поставлено діагноз: струс г/м, множинні гематоми голови, забій носу, забій м`яких тканин, пліч, грудної клітини.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , станом на час розгляду справи судом першої інстанції, працює на посаді інженера в ТОВ «ВК «ТЕПЛО». За місцем роботи характеризується позитивно. Під наркологічним наглядом та на обліку у лікаря - психіатра не перебуває, що підтверджується довідкою КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «СОЦІОТЕРАПІЯ» № 451147 від 08 вересня 2021 року та сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду серії РРТ № 969590, які надані суду апеляційної інстанції.

Матеріали справи містять інформацію про проведення працівниками Служби у справах дітей з ОСОБА_2 профілактичної бесіди та попередження про недопущення жорстокого поводження відносно синів, про можливу адміністративну або кримінальну відповідальність за вчинення насильства над дітьми. Також вказано, що було перевірено відвідування ОСОБА_4 навчального закладу, встановлено відсутність звернень до лікаря щодо побиття дітей.

Даних про притягнення сторін до адміністративної чи кримінальної відповідальності матеріали справи не містять.

Щодо позиції органу опіки та піклування та результатів психологічного обстеження, слід зазначити наступне.

За змістом актів обстеження житлово-побутових умов проживання позивача на момент подання позову за адресою: АДРЕСА_3 , в квартирі створено задовільні умови проживання, чисто, охайно, наявні необхідні меблі та побутова техніка. Мати ОСОБА_1 , проживає в квартирі разом зі старшим сином ОСОБА_3 . Стан задоволення потреб дитини - задовільний.

За результатами психологічного обстеження старшого сина - неповнолітньої дитини ОСОБА_3 спеціалістом Інституту психології ім. Г.С. Костюка НАПН України, виявлено міцний емоційний зв`язок з матір`ю та молодшим братом ОСОБА_7 . Матір для ОСОБА_3 є центром захищеності, безпеки, стабільності та психологічного комфорту. Ставлення до батька характеризується суперечливими почуттями, домінує негатив, образа, непорозуміння, біль. Болюча тема розмови для ОСОБА_3 пов`язана з молодшим братиком ОСОБА_7 , який проживає з батьком, зі слів ОСОБА_3 він мріє жити разом з братом та мамою. ОСОБА_3 розповідає, що намагається кожного дня спілкуватись з братиком у перервах у школі. ОСОБА_3 вказував, що останнім часом ОСОБА_7 змінився, став більш напруженим, сумним, не біжить до ОСОБА_3 як раніше, став дуже замкнутим, відповідає односкладово. З висновку стає зрозумілим, що діти бачили сварки та були свідками коли батько бив їх матір, також ОСОБА_3 зазначав, що батько застосовував фізичну силу і до нього. ОСОБА_3 має високий рівень емоційної прихильності до матері та братика, батько викликає у нього почуття болі та образи, хлопець складно пережив, що батько привів у квартиру іншу жінку та вигнав ОСОБА_3 з квартири, не розуміє чому батько не хоче, щоб мати бачилась з ОСОБА_7 .

Як вбачається із витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації № 15 від 22 жовтня 2019 року, діти у сім`ї залучені до конфлікту батьків, вони володіють інформацією, якою діти не повинні володіти, наприклад про ревнощі або можливі зради у родині, виявлено ознаки насилля у родині, свідками наслідків якого є діти.

На комісії малолітній ОСОБА_4 повідомив, що проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , має окрему кімнату, часто до них приходить бабуся по лінії батька та допомагає в приготуванні їжі. ОСОБА_10 повідомив, що іноді ходить до мами, але ночувати у неї не хоче, оскільки в квартирі накурено та йому там не комфортно. Мама добра, весела, часто приходить до нього у школу, спілкується з ним, а також, щодня він бачиться в школі зі своїм старшим братом. За таких обставин, батькам було запропоновано скористатись сімейною медіацією.

У висновку психологічного обстеження дітей з Міського центру дитини № 199/1 від 30 вересня 2019 року зазначено, що у ОСОБА_7 високий рівень тривожності та він внутрішньо переживає ситуацію, що склалась між батьками. У ОСОБА_7 сформовано надійний тип прив`язаності до батька.

По відношенню до матері у ОСОБА_7 діагностовано амбівалентне ставлення, він відчуває образу та злість на маму через деякі моменти, коли мама погано говорить про батька. Але, в той же час, ОСОБА_7 не проти приходити до матері в гості та бачитись з нею.

До старшого брата ОСОБА_3 , ОСОБА_7 має надійний тип прив`язаності та сумує за братом, однак вони бачаться у школі кожен день. Враховуючи те, що діти проживають окремо, вони підтримують того з батьків, з ким проживають і звідси між братами виникає напруженість у спілкуванні.

Згідно з висновком Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, місце проживання малолітнього ОСОБА_4 доцільно визначити разом із батьком ОСОБА_2 . При цьому, у висновку зазначено, що на засіданні комісії, малолітній ОСОБА_4 повідомив, що бажає проживати разом з батьком, а з матір`ю він часто спілкується та проводить час за місцем її проживання.

Приписами ст. 160 СК Українипередбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини, беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Стаття 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей зобов`язує суд надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу.

Чинне законодавство забезпечує право дитини на власну думку.

Частинами 1, 2 ст. 171 СК Українивизначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України». У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, головним критерієм при вирішенні таких справ у першу чергу є інтереси дитини, а вже тільки потім право батьків.

Клопотань про заслуховування дитини у даній справі до суду першої інстанції від сторін не надходило, разом з тим, Святошинським районним судом міста Києвавзято до уваги пояснення дитини ОСОБА_4 , надані на засіданнях Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, позицію дитини, висловлену при психологічному обстеження, виявлений тип прив`язаності до батька як надійний, та до матері - амбівалентний. Думка дитини, викладена органом опіки була висловлена добровільно, без тиску.

На думку колегії суддів, Святошинським районним судом міста Києва, вірно зазначено, що така думка дитини має вирішальне значення при вирішенні даного спору.

Окрім цього, при апеляційному перегляді справи, судом заслухано думку дитини - ОСОБА_4 , який суду повідомив, що бажає залишитись проживати разом із батьком.

Визначаючи місце проживання дитини з батьком, розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, суд надає першочергове значення саме найкращими інтересами дитини, приймаючи своє рішення на певному етапі життя дитини з урахуванням відношення до обох батьків, яке склалось саме на момент розгляду справи, не виключаючи зміну такого відношення чи прив`язаності у майбутньому.

При цьому, суд звертає увагу, що визначення місця проживання дітей з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Взаємоповага та створення максимально сприятливих умов для розвитку та виховання дитини має бути самоціллю для обох батьків. При цьому, жоден з них не в праві накладати якісь обмеження на участь іншого у вихованні дитини.

Спеціалістами Міського центру дитини за результатами психологічного обстеження дітей проведено детальну діагностику психоемоційного стану дітей та надано рекомендації батькам, які, перш за все полягають у створенні безпечних та комфортних умов життя дітей, при цьому, будь-які прояви насилля у родини мають бути припинені та вжито усіх заходів для уникнення травматичного впливу конфлікту батьків на подальший психологічний розвиток дітей.

Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Відповідно до пункту 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини, служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

За таких обставин, Святошинський районний суд міста Києва прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для відхилення висновку органу опіки та піклування, яким рекомендовано визначити місце проживання дитини разом із батьком.

Колегія суддів погоджується з тим, що вказаний висновок було ухвалено з метою дотримання інтересів дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини,

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 грунтуєиться на вимогах закону, матеріалах справи, та прийнятий з урахуванням прав та інтересів дитини.

Аналізуючи вище викладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача із фактичним встановленим місцем проживання дитини з батьком, повторюють доводи позовної заяви, яким надано належну оцінку судом першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_5 суперечить поясненням дитини, які він надав у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки Святошинського районного суду міста Києва та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Так як при вирішенні вказаної цивільної справи, Святошинським районним судом міста Києва правильно визначено характер правовідносин між сторонами, враховано інтереси дитини, вірно застосовано закон, що їх регулює, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Хоменко Тетяна Іванівна, залишити без задоволення.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар