Ухвала

09 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 539/1509/20

провадження № 61-6771св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 березня 2021 рокуу складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Гальонкіна С. А., Хіль Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просила розірвати договір дарування від 06 листопада 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Афанасієвським Д. В., зареєстрований у реєстрі за № 55, укладений між нею та ОСОБА_2 щодо відчуження нею 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а передане за цим договором повернути їй у власність; визнати недійсним (фіктивним) договір дарування від 13 січня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Афанасієвським Д. В., зареєстрований у реєстрі за № 2232, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відчуження дарувальником належної йому 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанції

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області

від 12 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним (фіктивним) договір дарування від 13 січня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Афанасієвським Д. В., зареєстрований у реєстрі за № 55, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , щодо відчуження 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 у складі шести кімнатного житлового будинку «А-2» загальною площею 133 кв. м, житловою площею 79,4 кв. м, господарських будівель і споруд: погріб під «Г», літня кухня «Б», гараж «В», сарай «Г», убиральня «Д», гараж «Е», огорожа № 1, огорожа № 2.

Розірвано договір дарування від 06 листопада 2009 року (серії ВМО № 855213/855214, посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Афанасієвською І. В., зареєстрований у реєстрі за № 2232, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо відчуження 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 у складі шести кімнатного житлового будинку «А-2» загальною площею 133 кв. м, житловою площею 79,4 кв. м, господарських будівель і споруд: погріб під «Г», літня кухня «Б», гараж «В», сарай «Г», убиральня «Д», гараж «Е», огорожа № 1, огорожа № 2, припинено право власності ОСОБА_2 на зазначене майно. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 23 березня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено, рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову

ОСОБА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст доводів касаційної скарги

У квітні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій вона просила постанову Полтавського апеляційного суду від 23 березня 2021 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявниця посилалася на те, що суд апеляційної інстанції застосував норми матеріального права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом України у постановах

від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1873цс16, від 09 серпня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-2697цс16, Верховним Судом у постанові від 27 лютого

2018 року у справі № 910/4088/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Іншою підставою касаційного оскарження судового рішення, заявниця зазначила пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме - відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми частини четвертої статті 727 ЦК України при одночасному розірванні договору дарування та оспорюванні правочину з новим власником.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2021 року відкрито касаційне провадження на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України та витребувано матеріали справи.

Справа надійшла на адресу суду касаційної інстанції 27 травня 2021 року.

Нормативно-правове обгрунтування

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд приходить до висновку, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

При обговоренні доповіді судді-доповідача про проведені підготовчі дії та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність необхідності виклику у судове засідання учасників справи для надання ними пояснень та про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні). Копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.

З огляду на те, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, суд інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справа підлягає розгляду колегією у складі п`яти суддів.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті 34, частиною другою статті 127 частиною п`ятою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, розірвання договору дарування, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду

від 23 березня 2021 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний