Справа № 272/1277/20 Провадження № 2/0274/12/21
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
10.11.21 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомАкціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", представником якого є Дашко В.М.,
доОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 ,
простягнення заборгованості,
У листопаді 2020 р. Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі Банк) звернулось з позовом до Андрушівського районного суду Житомирської області, у якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.05.2015 р. станом на 08.10.2020 р. у розмірі 14 189,33 грн., яка складається з тіла кредиту 7 326,64 грн., відсотків, нарахованих на прострочений кредит на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, 2 642,40 грн., пені 4 220,29 грн., посилаючись на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов`язань за зазначеним договором.
Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 09.12.2020 р. справу передано за підсудністю на розгляд Бердичівському міськрайонному суду Житомирської області.
Ухвалою Суду від 20.01.2021 р. справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Від представника ОСОБА_1 надійшла заява від 10.11.2021 р., у які він просить провести судовий розгляд за його відсутності та відсутності ОСОБА_1 , у якій він також зазначає, що просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість лише за тілом кредиту у розмірі 7 326,64 грн., а в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Суд розцінює цю заяву як заяву про часткове визнання позову у розмірі 7 326,64 грн.
Заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору у порядку, передбаченому статтею 174 Цивільного процесуального кодексу України, а саме у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, ОСОБА_1 та її представник не подали.
Судом з`ясовано, що 08.05.2015 р. ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківський послуг у ПриватБанку (далі Заява) (а. с. 17).
Як вбачається з Заяви, ОСОБА_1 погодилась з тим, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними у рекламному буклеті, становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг, він ознайомлений з цим договором до його укладення та згодна з його умовами, примірник договору згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua.
З розрахунків заборгованості за договором № б/н від 08.05.2015 р. випливає, що Банк вважає, що станом на 08.10.2020 р. заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором становить 14 189,33 грн., яка складається з тіла кредиту 7 326,64 грн., відсотків, нарахованих на прострочений кредит на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, 2 642,40 грн., пені 4 220,29 грн. (а. с. 10, 11 14).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України).
Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою та другою статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У Заяві ОСОБА_1 відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови та правила надання банківських послуг розуміла ОСОБА_1 та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови щодо нарахування та сплати неустойки, та саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту Банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 р. (провадження № 6-16цс15) і не спростовано Банком при розгляді вказаної справи.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
Витяги з Тарифів та Умов та правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не визнаються ОСОБА_1 та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08.05.2015 р. шляхом підписання Заяви.
Отримання ж ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 7 326,64 грн. нею не заперечується, що випливає з заяви її представника, та підтверджується випискою за договором б/н від 08.05.2015 р. станом на 12.10.2020 р. (а. с. 69 72).
Враховуючи викладене, Суд, приходить до висновку, що позов Банку до ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та пені підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту, тобто у розмірі 7 326,64 грн., у задоволенні ж вимоги про стягнення пені у розмірі 4 220,29 грн. необхідно відмовити.
Щодо позову Банку в частині стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, у розмірі 2 642,40 грн., Суд зазначає наступне.
За змістом частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Частиною другою статті 625 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як випливає з наведеного вище, інший розмір процентів не встановлений договором, а тому ОСОБА_3 має сплатити Банку 3% від простроченої суми кредиту.
Разом з тим, посилання Банку на те, що розмір відсотків, нарахованих на прострочений кредит на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, становить 2 642,40 грн., є очевидно безпідставним.
Так, Банком не надано належного розрахунку цих відсотків, з зазначенням періоду часу та розміру сум, за які та на які вони були нараховані.
З розрахунків заборгованості, наданих Банком, випливає, що заборгованість за кредитом у розмірі 7 236,64 грн. виникла 17.10.2019 р. (а. с. 14).
Банк просить стягнути заборгованість, у тому числі за відсотками, нарахованими на прострочений кредит на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, станом на 08.10.2020 р.
Таким чином 3% від простроченої суми кредиту становить 214,98 грн. (3% річних на суму 7 326,64 грн. за 357 днів, тобто за період з 17.10.2019 р. по 08.10.2020 р.), а тому позов Банку в частині вимоги про стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню підлягає 214,98 грн.
Підсумовуючи наведену, у цілому на користь Банку з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість у розмірі 7 541,62 грн. (7 326,64 +214,98).
На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_1 на користь Банку у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню 1 117,21 грн.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.05.2015 р. станом на 08.10.2020 р. у розмірі 7 541,62 грн.
3. В задоволенні іншої частини позову відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" у якості відшкодування судових витрат 1 117,21 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення у письмовій формі до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут