Справа № 643/7025/21
Провадження № 2/643/3663/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2021 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Власенка М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Насирової М. М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, служба у справах дітей Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

20 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , треті особи - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області, в якому просить:

- позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 січня 2017 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , про що Харківським міським ВД РАЦС ГТУЮ у Харківській області складено актовий запис № 02. Шлюб розірваний рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 червня 2020 року. Від цього шлюбу позивач з відповідачем мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З лютого 2019 року відповідач остаточно припинив спілкування з позивачем та дитиною ОСОБА_4 , матеріальної допомоги не надає. Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2019 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 . Аліменти ОСОБА_2 не сплачує.

Позивач зазначає, що дитина мешкає разом з нею та сама утримує дитину. ОСОБА_2 , як батько дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не підтримує навіть телефонного зв`язку ані з нею, ані з дитиною. Також зазначає, що ОСОБА_2 ніколи не відвідував дитячий садок, не приймав участі в оплаті дитячого садка, не відвідував збори, не спілкувався з лікарем дитини. Вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню спільної дитини.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі; залучено Службу у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та Службу у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області до участі у справі в якості третіх осіб; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; встановлено строки для подання заяв по суті спору.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 липня 2021 року замінено у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Службу у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області на Службу у справах дітей Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області.

19 серпня 2021 року від представника служби у справах дітей Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника служби.

08 вересня 2021 року від представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування, та про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2021 року задоволено клопотання позивача та відповідача про виклик свідків; закрито підготовче провадження та призначено справу № 643/7025/21 до судового розгляду; в судове засідання викликано учасників справи та свідків.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 .

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Пояснив, що бажає приймати участь у житті дитини.

Треті особи повідомлені належним чином про дату та час судового засідання, в судове засідання представники третіх осіб не з`явилися.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є подругою позивача. Зазначила, що зі слів ОСОБА_1 , відповідач не надає жодної матеріальної допомоги не надає. Вихованням Ніколь займається лише позивач.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є матір`ю відповідача. Позивач не дає можливості матеріально допомагати ОСОБА_4 . На неодноразові телефонні дзвінки позивач не відповідає. Зазначила, що ОСОБА_2 постійно намагається знайти контакт з позивачем щодо участі у вихованні ОСОБА_4 , у тому числі і для надання матеріальної допомоги, проте позивач ігнорує такі намагання її сина.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що він є батьком позивача. Зазначив, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, оскільки дитину не відвідує та не надає матеріальної допомоги.

Суд, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, встановив таке.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановлено, що позивач та відповідач з 05 січня 2017 року перебували у зареєстровано шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 30 травня 2017 року).

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2019 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку відповідача до досягнення донькою повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 серпня 2019 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 червня 2020 року у справі № 643/3883/20 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно довідки від 08 серпня 2019 року, виданої Пархомівським сільським головою, ОСОБА_1 є мешканцем села Пархомівка Краснокутського району Харківської області і має склад сім`ї: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно акту від 02 квітня 2021 року складеного депутатом Краснокутської селищної ради Халіною О. М., в присутності сусідів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , що зі слів сусідів ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_10 зареєстровані в АДРЕСА_1 , а фактично з 25 лютого 2019 року по 30 серпня 2019 року проживали в АДРЕСА_2 у домогосподарстві матері ОСОБА_11 . За період проживання і по цей час батько малолітньої дитини ОСОБА_10 не з`являвся, участі у вихованні та утриманні дитини не приймав, фінансової допомоги не надавав, до себе за місцем проживання (м. Харків) не забирав, не телефонував, життям доньки не цікавився.

Згідно довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 429 Харківської міської ради» від 09 березня 2021 року № 26, за час перебування у цьому закладі ОСОБА_10 , батько дитини не відвідував заклад освіти, не спілкувався з вихователями групи, не цікавився рівнем розвитку та поведінкою доньки, не брав участі в батьківських зборах.

Згідно відповіді КНП «МДП № 15», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться під наглядом фахівців поліклініки з січня 2020 року. До поліклініки Ніколь приводить виключно мати, ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ст. 164 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування (п. 1); ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2); жорстоко поводяться з дитиною (п. 3); є хронічними алкоголіками або наркоманами (п. 4); вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п. 5); засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (п. 6).

При цьому, тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України під ухиленням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, свідчить на те, що позбавлення батьківських прав за цією підставою, може бути підставою лише за наявності винної поведінки, в даному випадку, батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Разом з цим, слід зазначити, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою і надзвичайним способом впливу на недобросовісних батьків, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дітей (ст. 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку у кращу сторону, в даному випадку батька, неможливо, і лише при наявності вини в діях останнього.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, 58), яку у цій справі було висловлено відповідачем у підготовчому судовому засіданні.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Зі змісту Висновку № 485 від 07 вересня 2021 року наданого Департаментом служб у справах дітей, який було затверджено на Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради слідує, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично мати з малолітньою донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкають за адресою: АДРЕСА_3 , де створені всі належні умови для виховання та повноцінного розвитку дитини. Місце проживання батька дитини, ОСОБА_2 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 . Згідно з інформацією КНП «Міська дитяча поліклініка № 15» Харківської міської ради, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під наглядом фахівців поліклініки з січня 2020 року. До закладу малолітню приводить виключно мати, ОСОБА_1 . Згідно з довідкою Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 429 Харківської міської ради», за час перебування малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в комунальному закладі, батько дитини, ОСОБА_2 , не відвідував заклад освіти, не спілкувався з вихователями групи, не цікавився рівнем розвитку та поведінкою доньки, не брав участі в батьківських зборах. Також у Висновку зазначено, що у Єдиному реєстрі боржників, ОСОБА_2 , є боржником зі сплати аліментів. Відтак, враховуючи викладене вище, керуючись ст. 19, 150, 155, 164 Сімейного кодексу України, рекомендацією Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З досліджених у сукупності доказів не встановлено наявності у відповідача протиправної поведінки, яка завдає шкоди інтересам дитини або може її завдати в разі незастосування такого заходу, як позбавлення відповідача батьківських прав.

Крім цього, основною умовою позбавлення батьківських прав відповідача, позивач вважає несплату відповідачем аліментів на утримання дитини та відсутність у нього заінтересованості до життя і виховання доньки.

Однак, відповідачем заперечується позбавлення його батьківських прав, що на думку суду свідчить на його зацікавленість у прийнятті участі в житті дитини, враховуючи і те, що позивач у судовому засіданні підтвердила обставини щодо намагання відповідача та його матері надавати матеріальну допомогу доньці ОСОБА_4 , однак відхилила її через неприязні стосунки між ними.

Відтак, суд критично оцінює Висновок наданий Департаментом служб у справах дітей щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, з яким виходячи з положень ч. 6 ст. 19 СК України має право не погодитись, оскільки на переконання суду, він не є достатньо обґрунтованим, щодо того, у чому сама полягає захист інтересів малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом позбавленням її батька - ОСОБА_2 (відповідача по справі) батьківських прав відносно неї, яким чином таке позбавлення позитивно вплине на дитину, що також не доведено і самою матір`ю дитини.

Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу позивача, що можливість виїзду дитини за кордон, з урахуванням встановлених обставин справи, жодним чином не залежить від позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки чинним законодавством не встановлено обов`язкову залежність такого права від наявності рішення суду про позбавлення батьківських прав одного з батьків.

Посилання позивача як на підставу для позбавлення батьківських прав на те, що відповідач не сплачує аліменти, не спілкується з дитиною, безпідставні, оскільки судом не встановлено винної поведінки відповідача: він бажає спілкуватися з донькою, проти позбавлення батьківських прав заперечує.

Окремо суд зазначає, що суду взагалі не було надано будь-яких доказів які б вказували, що поведінка відповідача є такою, що свідчить на необхідність застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення його батьківських прав та буде якнайкраще в інтересах дитини. Крім цього, доводи позивача та надані на обґрунтування вимог позову докази, на переконання суду не свідчать, як на беззаперечність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки, так і є вкрай необхідною мірою для застосування до відповідача такого заходу.

При встановлених у справі обставинах, суд вважає достатнім та необхідним обмежитися попередженням відповідача про необхідність зміни його ставлення до виховання дитини з метою налагодження з донькою стосунків і виконання ним батьківських обов`язків щодо неї.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується у виняткових випадках, суд, враховуючи недоведеність доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, саме в інтересах малолітньої дитини, вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача цих прав.

Враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 4, 12, 76 - 81, 89, 263 - 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, служба у справах дітей Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Московський районний суд м. Харкова.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Треті особи:

служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, місцезнаходження: м. Харків, вул. Руслана Плоходька, 3;

служба у справах дітей Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області, місцезнаходження: м. Богодухів, пл. Свято-Духівська, 2.

Повний текст рішення суду складено 10 листопада 2021 року.

Суддя М. В. Власенко