ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року м. Чернівці

справа № 717/341/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Перепелюк І.Б., Височанської Н.К.

секретар: Тодоряк Г.Д.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природнього газу, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз», в інтересах якого діє Писанчин Ольга Володимирівна, на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 31 серпня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Телешман О.В.),-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природнього газу.

Вимоги позовних вимог обґрунтовано тим, що Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, акціонерному товариству Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, що надає послуги з розподілу природного газу в межах абсолютно всієї території Чернівецької області, тобто є єдиним підприємством, що здійснює розподіл та транспортування природного газу на території Чернівецької області, в тому числі стосовно відповідача.

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, правові, технічні, організаційні та економічні заради функціонування газорозподільних систем визначає Кодекс газорозподільних систем, затверджений постановою НКРЕП від 30.09.2015 року №2494.

___________________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/1065/21

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Фактом приєднання споживача до умов договору на розподіл, тобто переміщення природного газу є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Отже, актом згоди споживача про приєднання до умов цього договору та підтвердження його укладення можуть бути як заява-приєднання до умов договору, так і сплата рахунка Оператора ГРМ, так і факт споживання природного газу споживачем.

Фактом приєднання побутового споживача - відповідача ОСОБА_1 до умов даного Договору є щомісячне споживання певних об`ємів природного газу та зміною показань газового лічильника за адресою споживача по особовому рахунку № НОМЕР_1 . Отже, відповідачу ОСОБА_1 надавалась послуга з розподілу природного газу до об`єкту постачання. Відповідач щомісячно передає через свій особистий кабінет споживача природного газу показання лічильника газу, підтверджує їх показання фотографією лічильника, зокрема станом на 26.02.2021 року, що безумовно свідчить про фактичне споживання природного газу відповідачем. Отже, беззаперечним є факт приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу і відповідно надання послуг з розподілу природного газу до об`єкту газопостачання.

Відповідно до умов Типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Тариф, встановлений згідно договору є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. Постановами НКРЕКП затверджені тарифи на послуги розподілу природного газу для АТ «Чернівцігаз». Дані постанови відповідно до вимог ч.6 ст.14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України.

Дана норма закону не визнана неконституційною, тому використання позивачем рішень НКРЕКП, яким затверджені тарифи є законним.

Крім того, НКРЕКП приймає рішення про видачу ліцензій на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу у формі постанов, які також не підлягають державній реєстрації і на підставі яких позивач здійснює свою діяльність без оформлення ліцензій у вигляді певних бланків. Між позивачем та Міністерством енергетики та вугільної промисловості України укладено Договір № 31/05 від 29.11.2012 року в редакції Додаткової угоди №1 від 24.05.2017 року згідно якого розподільчі мережі високого, середнього, низького тисків в смт. Кельменці перебувають в користуванні АТ «Чернівцігаз», однак даний договір вилучений слідчим і копію даного договору надати суду немає можливості.

Таким чином, даний документ підтверджує законність перебування газотранспортної системи по всій території, без винятків, Чернівецької області у законному володінні АТ «Чернівцігаз», тарифи на послуги розподілу природного газу затверджені у встановленому законом порядку, відповідач споживає природний газ та щомісячно сплачує за поставлений йому газ, тому це свідчить про укладення договору між позивачем та споживачем на надання послуг з розподілу (переміщення) природного газу, відповідач порушив умови даного договору в частині оплати даних послуг.

Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ.

Однак, споживач - ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання по своєчасному розрахунку за послуги з розподілу природного газу за період з 01.01.2020 року по лютий 2021 року включно і має заборгованість перед АТ «Чернівцігаз» за надану послугу в загальній сумі 7401,69 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» заборгованість за надання послуг з розподілу природного газу в загальній сумі 7401,69 грн. Здійснити розподіл судових витрат.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 31 серпня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз», в інтересах якого діє Писанчин Ольга Володимирівна, подано апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції неправомірним, таким що порушує норми матеріального та процесуального права, має місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, а висновки суду не відповідають їх фактичним обставинам, що є підставою для їх скасування.

Доводи апеляційної скарги представник апелянта Писанчин О.В. , мотивує тим, що згідно ст.40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Договір розподілу природного газу є публічним. Відповідно до п.4 глави 1 розділу 1 Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем. За приписами п.1глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ споживачі, у тому числі і побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Постачання природного газу та відповідно відбір (споживання) природного газуспоживачем неможливе без підключення об`єкту споживача до газорозподільної системи та укладення договору розподілу природного газу з Оператором ГРМ, яким на території Чернівецької області є позивач. Таким чином, для приєднання до умов договору розподілу та фактичного укладення договору споживачу не обов`язкова наявність підписаної заяви-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору та його укладення можуть бути як сплата рахунка Оператора ГРМ, так і будь-які інші докази на підтвердження споживання природного газу споживачем. Фактом приєднання побутового споживача ОСОБА_1 до умов даного Договору є щомісячне споживання певних об`ємів природного газу та зміною показань газового лічильника за адресою споживача.

Посилається на те, що між позивачем та відповідачем укладено договір розподілу природного газу, за яким споживачу ОСОБА_1 надавалась послуга з розподілу природного газу до об`єкту газопостачання, оскільки він споживає природній газ та відповідно є підключеним до газорозподільної мережі.

Вказує, що позивач є оператором ГРМ, який відповідно до ліцензії здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу на території Чернівецької області та надавав послуги з розподілу (доставки) природного газу до помешкання відповідача, який є побутовим споживачем природного газу, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, користуючись природнім газом прийняв ці послуги (тобто прийняв оферту), тим самим приєднався до умов типового договору розподілу природного газу.

Крім того зазначає, що за приписами ч.2 ст.37 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором. У відповідно до приписів Закону України «Про природні монополії» -господарська діяльність з розподілу природного газу є природною монополією, що здійснюється суб`єктами природних монополій - операторами газорозподільних систем на підставі ліцензії. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29.06.2017 року №856 із змінами внесеними постановою від 18.06.2019 року №1093 АТ «Чернівцігаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Чернівецької області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «Чернівцігаз» без виключень, що безумовно свідчить про відсутність на території області інших ліцензіатів з розподілу природного газу.

На спростування висновків суду першої інстанції вказує, що позивач не є постачальником природного газу, а являється оператором ГРМ, який відповідно до ліцензії здійснює розподіл природного газу на території Чернівецької області.

Щодо висновків суду з приводу не чинності рішень Регулятора про встановлення тарифів на послуги з розподілу природного газу, зазначає, що такі є помилковими так як зазначені постанови не можна вважати нормативно-правовими актами, оскільки вони є актами індивідуальної дії та стосуються питань встановлення цін та тарифів щодо конкретного суб`єкта господарювання, а тому згідно Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» №493/92 від 03.10.1992 року, не підлягають обов`язковій державній реєстрації.

Відповідні рішення Регулятора про встановлення тарифів в судовому порядку не оскаржені та не скасовані, положення пункту 6 статті14 Закону України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» у визначеному законом порядку неконституційними не визнано, тому висновки суду першої інстанції про не чинність рішень Регулятора щодо встановлення тарифів на послуги із розподілу природного газу є поспішними та помилковими.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 31 серпня 2021 року скасувати, заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що первинним обов`язком позивача було направити споживачу Заяву-приєднання, а коли споживач її не розглянув та не повернув, тобто відмовився від її підписання, наступають інші наслідки: договір вважається дійсним, якщо споживач сплатив рахунок оператора ГРМ та/або є документальне підтвердження споживання природного газу. У якості доказу надав до суду власне листування з іншим суб`єктом Чернівцігаззбут, в якому той стверджує, що в нього є факти оплати за газ за адресою АДРЕСА_1 без вказівки об`єму, але доказами фінансових операцій, наприклад оплат, є первинні документи, тому вважає, що не є допустимим доказом у справі, листування з 3-ою особою, яка не є стороною у справі.

Зазначає, що позивачем не надано до суду обов`язкового додатка до договору: акту розмежування балансової належності. Позивач наполягає на виконанні нормативного акту відповідачем, а сам не виконав жодного зобов`язання, так як рахує договір дійсним у зв`язку із фактичним користуванням тією газовою мережею, яка йому не належить, та яку вони з батьком будували за власні кошти.

Вказує, що в суді першої інстанції було розглянуто питання ліцензії позивача та того до якої газорозподільної системи підключений споживач, однак позивач посилався лише на постанову НКРЕКП №856, та не надав суду допустимих доказів: витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб або ліцензійного реєстру, тому сам факт наявності в нього ліцензії позивачем доказами не доведений, однак якщо і доведе її існування, то ліцензія не є підтвердженням права власності або користування, оскільки це лише право на здійснення певного виду діяльності.

На спростування доводів апеляційної скарги, зазначає, що доказів законності користування газорозподільними мережами позивач не надано, оскільки вони в нього відсутні, і він можливо і має договір на газорозподільні мережі Чернівецької області, та тільки на ті, що належать державі іншими він користується без згоди власників, тому лист НКРЕКП від 03.08.2021 року №9022/21-2/7-21 теж не є допустимим доказом законності користування усіма мережами Чернівецької області.

Позивач для розрахунку заборгованості користується постановами НКРЕКП, які не набули чинності, оскільки порядок реєстрації, як підстава для набрання чинності, викладені у ст.117 Конституції України.

Також посилається на те, що позивачем не надано допустимих доказів на підтвердження існування боргу, а копія розрахунку місячної вартості послуги розподілу (фінансовий документ), у якому визначений розрахунок позову, не підтверджений первинними документами та не підписаний уповноваженою особою тому не є допустимим.

Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, ухвали суду, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Рішення суду першої інстанції зазначеним нормам не відповідає в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що АТ «Чернівцігаз» є єдиним діючим постачальником природного газу для відповідача, а також відсутні докази які б підтверджували той факт, що відповідач спожив саме той природній газ, який розподілив (перемістив) відповідачу саме позивач за допомогою ГРМ. Крім того, матеріали справи не містять доказів, які б підтвердили підключення відповідача до газорозподільної мережі, споживання природного газу та об`ємів споживання, а також відсутні відомості про джерела інформації, які б документально засвідчували підтверджене споживання природного газу відповідачем.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх таким що не відповідають обставинам справи, постановлені з порушення норм права.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30 вересня 2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1379/27824, 06 листопада 2015 року, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2498 від 30 вересня 2015 року «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».

Як передбачено ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ) - договір розподілу природного газу це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу;-доступ до газорозподільної системи - право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи; - оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління; споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Згідно з пунктом 1 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ доступ суб`єктів ринку природного газу до ГРМ, що на законних підставах знаходиться у власності чи користуванні (у тому числі в експлуатації) Оператора ГРМ, здійснюється на принципах: забезпечення рівних прав доступу, у тому числі приєднання, до ГРМ відповідно до вимог цього Кодексу; забезпечення Оператором ГРМ належної якості послуг доступу (приєднання) на договірних засадах; забезпечення суб`єктами ринку природного газу критеріїв доступу, визначених розділами V та VI цього Кодексу, та належних розрахунків за надані послуги.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.

Взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VI цього Кодексу (пункт 5 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ).

На підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ:

1) присвоює споживачу (у тому числі побутовому споживачу) персональний EIC-код як суб`єкту ринку природного газу та в установленому законодавством порядку передає його Оператору ГТС для можливості ідентифікації споживача в інформаційній платформі Оператора ГТС, у тому числі для цілей закріплення споживача в Реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни постачальника;

2) надає послугу споживачу із забезпечення цілодобового доступу до ГРМ для можливості споживання ним відповідних об`ємів природного газу, виділених постачальником природного газу;

3) забезпечує формування та передачу прогнозів відборів/споживання природного газу та обсягів фактичного споживання природного газу споживачем Оператору ГТС у порядку, визначеному Кодексом ГТС та цим Кодексом.

Згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.

Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2498 (далі - типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Згідно з пунктами 3,4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633,634,641,642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Пунктами 1, 2, 3 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що споживання (відбір) природного газу з газорозподільної системи за наявності укладеного договору розподілу природного газу між споживачем та Оператором ГРМ здійснюється за умови: включення споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника на відповідний розрахунковий період; забезпечення споживачем своєчасних розрахунків з Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Порядок включення споживача до Реєстру споживачів постачальника визначається відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Фактичний розподіл природного газу для потреб споживача здійснюється Оператором ГРМ у загальному потоці природного газу від точок його надходження в ГРМ до пунктів призначення споживача.

За відсутності у споживача діючого постачальника (якщо споживач не включений до Реєстру споживачів будь-якого постачальника) у відповідному розрахунковому періоді споживач не має права здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є споживачем послуг природного газу, за адресою: АДРЕСА_1 , номер особового рахунку № НОМЕР_1 .

У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, які полягають в своєчасній оплаті надання послуг з розподілу природного газу, відповідно до наданого позивачем розрахунку, у ОСОБА_1 утворилася заборгованість перед АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» в період з січня 2020 року по лютий 2021 року, у розмірі 7401,69 гривень (а.с.48).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зокрема виходив з того, що позивачем не доведено існування між сторонами цивільних правовідносин щодо надання послуг розподілу природного газу, однак такі висновки суду є необґрунтованими та безпідставними, враховуючи наступне.

За нормами статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг. Згідно п. 1 ч. 2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За нормами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до пункту 1.3. Типового договору розподілу природного газу - фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Судом першої інстанції зазначено, що відповідачем не надавалася підписана заява-приєднання до умов договору та не було сплачено рахунку ГРМ, що свідчить про відсутність між сторонами договірних відносин, однак в даному випадку. Враховуючи вищезазначені норми права, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що для приєднання до умов договору розподілу та фактичного укладення договору споживачу не обов`язкова наявність підписаної заяви-приєднання, оскільки фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору та його укладення можуть бути як сплата рахунку Оператора ГРМ так і будь-які інші докази на підтвердження споживання природного газу відповідачем по справі.

Фактом приєднання побутового споживача ОСОБА_1 до умов даного договору є щомісячне споживання певних об`ємів природного газу та зміною показань газового лічильника за адресою споживача по особовому рахунку № НОМЕР_1 , що вбачається з розрахунку місячної вартості послуги розподілу природного газу відповідачу (а.с.47).

З листа ТОВ «Чернівцігаззбут» від 07.04.2021 року за №587-Сл-2787-0421 вбачається, що ОСОБА_1 фактично споживає природній газ та сплачує його вартість.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведено факт приєднання відповідача ОСОБА_1 до умов Типового договору розподілу природного газу, оскільки ОСОБА_1 отримував послуги з постачання природного газу, оплачував їх, та відповідно отримував і послуги з розподілу природного газу до об`єкту газопостачання, однак систематично не сплачував вартість отриманих ним послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість перед позивачем.

За нормами статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Розрахунок вказаної заборгованості здійснено позивачем АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» керуючись вимогами Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494, тарифів встановлених на послуги розподілу природного газу для АТ «Чернівцігаз», об`ємів споживання відповідачем природного газу.

07 жовтня 2019 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято постанову №2080, відповідно до якої затверджено ряд змін до Кодексу ГРС та Типового договору розподілу природного газу, зокрема до глави 6 розділу VI Кодексу ГРС, яким встановлено порядок розрахунків за договором розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС, розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Згідно з пунктом 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС, річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

Згідно умов пункту 6.1 розділу VI Типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення (п.6.2 розділу VI даного Договору).

Постановою НКРЕКП від 24 грудня 2019 року №3049 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для AT «Чернівцігаз», встановлено тариф на послуги розподілу природного газу для AT «Чернівцігаз» на період: з 01 січня 2020 року до 30 червня 2020 року включно у розмірі 1.05 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ); з 01 липня 2020 року до грудня 2021 року у розмірі 1.20 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ).

З 01січня 2021 року набрала чинності постанова НКРЕКП від 30 грудня 2020року №2785 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для AT «Чернівцігаз», якою для AT «Чернівцігаз» встановлено тариф на послуги розподілу природного газу-у розмірі 2.30 грн. за 1м 3 на місяць (без урахування ПДВ).

Постановою НКРЕКП від 30 січня 2021 №134 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 30 грудня 2020 року №2785» внесені зміни до постанови НКРЕКП від 30 грудня 2020 року №2777, а саме: в абзаці другому пункту 1 цифри «2.30» замінено цифрами «1.78» .

Відповідно до умов абзацу 2 пункту 6.3 розділу VI Типового договору розподілу природного газу, які кореспондуються з положеннями абз.2 п.1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС, місячна вартість послуги з розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Отже, оцінивши всі обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Чернівцігаз» є обґрунтованими, оскільки відповідачем не було виконано належним чином зобов`язання перед позивачем по сплаті послуг за розподіл природного газу, чим порушено умови договору та норми чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розрахунок вартості розподілу природного газу за адресою споживача по особовому рахунку № НОМЕР_1 проведений позивачем у відповідності до положень діючого законодавства та ОСОБА_1 не спростований.

Положеннями статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників).

За приписами ч.2 ст.37 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором.

Відповідно до Закону України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг» - НКРЕКП є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.17 ЗУ «Про НКРЕКП», для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розробляє та затверджує нормативно-правові акти та ініціює внесення змін до нього.

Регулятор здійснює державне регулювання, у тому числі, шляхом нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом (п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»).

Рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями (ч. 5 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»).

У силу ч. 7 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення. Регулятор оприлюднює свої рішення не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття.

Інші рішення Регулятора набирають чинності з дня їх прийняття, якщо рішенням не встановлено більш пізній строк набрання чинності, та доводяться до відома осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому Регулятором.

Порядок підготовки рішень Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів визначено положеннями ст. 15 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», якими визначено, що підготовка проектів рішень Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», здійснюється у порядку, визначеному цим Законом.

Кожен проект рішення Регулятора, що має ознаки регуляторного акта, разом з матеріалами, що обґрунтовують необхідність прийняття такого рішення, та аналізом його впливу оприлюднюються на офіційному веб-сайті Регулятора з метою одержання зауважень і пропозицій від інших органів державної влади, фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань та інших заінтересованих осіб.

Зауваження і пропозиції до проектів рішень, одержані протягом встановленого строку, оприлюднюються шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Регулятора та підлягають обов`язковому розгляду Регулятором за участі фізичних, юридичних осіб, їх об`єднань, органів місцевого самоврядування та інших заінтересованих осіб, які надали такі зауваження та пропозиції, у порядку, затвердженому Регулятором.

У разі внесення до проекту рішення суттєвих змін Регулятор може повторно провести процедуру оприлюднення проекту рішення, збору і розгляду зауважень та пропозицій до нього.

Зауваження і пропозиції до проектів рішень Регулятора та інформація про результати їх розгляду Регулятором з обґрунтуванням прийняття або відхилення оприлюднюються на офіційному веб-сайті Регулятора не пізніш як за три робочих дні до прийняття Регулятором рішення. Зазначені матеріали повинні залишатися у публічному доступі протягом одного року з дня прийняття відповідного рішення Регулятора.

Так, частиною шостою статті 14 Закону про НКРЕКП передбачено, що рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви про їх оскарження.

Тобто, законодавцем прямо передбачено відсутність необхідності державної реєстрації Міністерством юстиції України рішень НКРЕКП, що повністю нівелює посилання позивача на Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затверджене постановою КМУ від 28.12.1992 №731 та Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджене указом Президента України від 10.09.2014 № 715/2014, оскільки як було зазначено вище, Закон має вищу юридичну силу.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про НКРЕКП», НКРЕКП здійснює виконання покладених на неї функцій, зокрема, шляхом здійснення державного контролю та застосування заходів впливу.

Згідно п.5 ч.1 ст. 17 ЗУ «Про НКРЕКП», контролює виконання операторами систем передачі та розподілу, операторами газотранспортної та газорозподільних систем, іншими суб`єктами ринків електричної енергії і природного газу, а у відповідних випадках - власниками систем їхніх зобов`язань відповідно до закону.

При цьому, у відповідності до ч.9 ст. 14 ЗУ «Про НКРЕКП», рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.

АТ «Чернівцігаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу відповідно до ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої згідно з Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 29.06.2017 року №856 зі змінами внесеними Постановою НКРЕКП від 18.06.2019 року №1093, в межах території Чернівецької області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «Чернівцігаз» на оприлюднено на сайті Регулятора.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що висновки суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження законності перебування газорозподільної системи в межах смт. Кельменці Дністровського району Чернівецької області є помилковими та ставлять під сумнів рішення НКРЕКП від 29.06.2017 року №856 про видачу ліцензії на розподіл природного газу позивачу. Видача ліцензії, уповноваженим на це державним органом підтверджує законність перебування газорозподільної системи у віддані позивача.

На підставі вищевикладеного колегія суддів, визначивши характер спірних правовідносин, погоджується із доводами апеляційної скарги, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, з постановленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» задоволені в повному обсязі, тому слід стягнути з ОСОБА_1 понесені позивачем витрати пов`язані із розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 2270 гривень.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз», судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3405 гривень, підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз».

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» задовольнити.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 31 серпня 2021 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природнього газу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» 7401 (сім тисяч чотириста одну) гривню 69 копійок заборгованості за надані послуги з розподілу природнього газу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» 5675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять ) гривень судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 10 листопада 2021 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.Б. Перепелюк

Н.К. Височанська