Провадження № 2/760/6972/21
Справа № 760/8176/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Фареник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс інновація» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В ИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 8 110, 88 гр. заборгованості за договором № -3 від 29 листопада 2019 року.

Посилається в позові на те, що відповідно до укладеного договору № -3 від 29 листопада 2019 року відповідач отримав кредит у розмірі 2 000, 00 гр. строком на 30 днів шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2. ст. З Закону України «Про споживче кредитування» укладений Кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, з правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://monetka.com.ua/uk/about us.

При укладанні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України і укладений з відповідачем договір є договором приєднання.

Одноразовий ідентифікатор 431479 направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер НОМЕР_2 , який вказувався при реєстрації.

Відповідач зареєструвався на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту), підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами Кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування Кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 30 днів.

Відповідно до п. 2.4.1. Кредитного договору позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Пунктом 4.10 Правил визначено, що датою повернення кредиту, так само як і датою сплати заборгованості, вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства.

Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 2 000, 00 гр. шляхом перерахування на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідач взяті на себе зобов`язання по Договору позики не виконав, у зв`язку з чим станом на 29 березня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 8 110, 88 гр., яка складається з:

- 2 000, 00 гр.- заборгованість за кредитом;

- 1 020, 00 гр. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1, 7 % за кожен день користування кредитом за період з 29 листопада 2019 року по 29 грудня 2019 року;

- 5 090, 88 гр. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 30 грудня 2019 року по 27 квітня 2020 року.

Виходячи з цього, невиконання відповідачем умов договору, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 02 квітня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 07 квітня 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

З рекомендованого повідомлення вбачається, що відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 13 травня 2021 року.

/ а. с. 40 /

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

31 травня 2021 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач проти позову заперечує.

Зазначає, що при зверненні до суду позивачем не надано доказів укладення кредитного договору та отримання ним грошових коштів,а саме: ні заяви, ні анкети, підписаної ним, з якої б вбачалося його бажання отримати кредит та його розмір, також не надано і жодних відомостей про зазначення ним номеру платіжної картки, на яку були зараховані вказані кредитні кошти.

Інформація про спосіб отримання ним кредитних коштів, а саме інформація про банківський рахунок або номер картки, на яку він просить здійснити перерахунок цих коштів, не міститься і в самому тексті кредитного договору, який, як стверджує сторона позивача, був укладений між сторонами.

Позивачем не надано підтвердження підписання ним кредитного договору, а сам кредитний договір не містить в собі реквізиту - його електронного підпису.

З огляду на наведене, вважає, що позивачем не доведено факту укладення між сторонами договору № -3 від 29 листопада 2019 року, за яким позивач просить стягнути з нього кредитну заборгованість, що в свою чергу свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Правовою підставою позову є саме надання йому кредиту на умовах договору, укладеного відповідно до Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ», в той час як позивачем не доведено факту укладення кредитного договору саме ним та факт користування ним кредитними коштами.

Крім того, слід також звернути увагу, що копія чеку № 180095663 від 29 листопада 2019 року, яка надана позивачем на підтвердження перерахування кредитних коштів у сумі 2 000, 00 гр. на картку № НОМЕР_3 , не містить відомостей щодо даних кредитного договору (зокрема, його номера та дати), за яким здійснено перерахування грошових коштів, а також даних отримувача коштів.

Тобто, позивачем не доведено, що кредитні кошти за договором № -3 від 29 листопада 2019 року в сумі 2 000, 00 гр., перераховані саме на картковий рахунок, що належить йому та отримані ним.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу зазначає, що в обґрунтування вимог про стягнення витрат на правову допомогу позивачем не надано доказів їх понесення, а саме не надано договору на надання правової допомоги, укладеного саме з адвокатом (що підлягають відшкодуванню, не надано квитанції про сплату зазначених послуг на ім`я адвоката, не надано акт виконаних робіт (детальний з описом проведених робіт з урахуванням часу тощо).

З урахуванням викладеного, вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на правову допомогу саме по даній справі, а тому відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу.

Виходячи з цього, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач подав відповідь на відзив, у якому зазначив,що підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.

ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 2 000, 00 гр., що підтверджується чеком, завірену копію якого було долучено до позовної заяви.

Також до позовної заяви було долучено послідовність укладення електронного договору № -3 від 29 листопада 2019 року.

Відповідачем були здійснені дії в ITC на укладення електронного договору:

-заповнена заявка на отримання кредиту (вказано прізвище, ім`я, ім`я по батькові, паспортні дані, РНОКПП, дата народження, соціальний статус, дані про щомісячний дохід (пенсія), місце реєстрації та місце проживання);

-проведено ознайомлення з умовами кредиту, кредитним договором, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту через мережу інтернет (далі по тексу - Правила);

-проведено ознайомлення з умовами кредитування, графіком розрахунків, інформацією про сукупну вартість кредиту;

-проведено ознайомлення з чітким, зрозумілим та конкретним графіком погашення кредиту;

-верифікація платіжної карти відповідача;

-підписано Договір електронним підписом, який надіслано на номер телефону, що вказувався при реєстрації, шляхом введення одноразового ідентифікатора у відповідному полі в ITC, та відповідає зразку зображень з процедурою проходження кроків заповнення заявки в ITC на веб-сайті https://monetka.com.ua / https://monetka.ua.

Ознайомлення з Правилами та кредитним договором здійснювалось відповідачем шляхом проставлення відповідних позначок в ITC без проставлення яких неможливо здійснити подальші дії з підписання Договору та отримання кредиту.

Після підписання Договору у Відповідача є можливість для завантаження його з особистого кабінету.

Тобто, заповнення заявки в ITC, ознайомлення з умовами кредитування, підтвердження дійсності платіжної карти, введення одноразового ідентифікатора, як електронного підпису є логічним завершенням дій відповідача спрямованих на укладення Договору з відповідачем та отримання кредиту.

Відповідачем було проведено ознайомлення з умовами кредитування, сукупною вартістю кредиту, графіком погашення кредиту, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, вважає, що твердження відповідача про те, що він не мав змоги ознайомитись з умовами кредиту, сукупною вартістю кредиту, графіком погашення кредиту, Правилами є не правдивими, оскільки без ознайомлення з вказаними умовами підписати Договір неможливо.

Наголошує на тому, що відповідач не міг підписати договір № -3 від 29 листопада 2019 року без проходження зазначених вище кроків.

Крім цього, відповідачем при здійсненні дій в ITC на укладення електронного договору було надано фото з паспортом про підтвердження отримання кредиту, що спростовує заперечення відповідача щодо неотримання ним кредиту.

Стверджує, що між сторонами раніше укладалися договори аналогічним чином № -1 від 07 травня 2019 року, та № -2 від 21 травня 2019 року, зобов`язання за якими виконано в повному обсязі.

З метою реалізації своїх прав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, відповідач надав письмові пояснення, у яких зазначив, що на підтвердження факту укладення договору позивач стверджує факт підписання кредитного договору відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 072187, який був начебто введений в особистому кабінеті на вебсайті монетки, на підтвердження чого надав довідку послідовності укладення електронного договору.

Проте, вказані твердження не підтверджені належними та допустимими доказами наданими позивачем, оскільки зазначений позивачем ідентифікатор 072187, який був начебто введений відповідачем в особистому кабінеті на вебсайті монетки, не являється одноразовим ідентифікатором електронного підпису в розумінні ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки не відповідає визначеним в ній вимогам до такого ідентифікатора, а саме, через відсутність в ньому алфавітно-цифрової послідовності. Тому, розглядати його як одноразовий ідентифікатор електронного підпису неможливо через невідповідність його вимогам чинного законодавства.

Крім того, договір №-3 від 29 листопада 2019 року, всупереч вимог чинного законодавства, взагалі не містить в собі обов`язкового реквізиту та підтвердження волевиявлення сторін на укладення договору та погодження його умов - електронного підпису, не містить в собі навіть одноразового ідентифікатора електронного підпису, про наявність якого стверджує позивач. За відсутності підпису на даному договорі він є неукладеним. Жодних належних та допустимих доказів зворотнього позивачем не надано.

Стверджує, що складена довідка позивачем в односторонньому порядку про послідовність укладення договору є сумнівною та не може являтися допустимим доказом укладення відповідачем договору.

Наголошує на тому, що укладені та виконані ним попередні кредитні договори не можуть підтверджувати факт укладення договору №-3 від 29 листопада 2019 року. Вказане більше пояснює підстави отримання та наявності в розпорядженні позивача його анкетних даних та документів. Вважає, що наявність його анкетних даних та документів у позивача дає можливість позивачу зловживати своїми повноваженнями та незаконно використовувати наявні у нього дані.

У зв`язку з тим, що договір № -3 від 29 листопада 2019 року ним не укладався, відсутні підстави виникнення в нього прав та обов`язків по відповідному договору, в тому числі відсутні обов`язки щодо виконання договору.

Будь-які дії позивача щодо перерахування коштів вчинені ним в односторонньому порядку, не можуть підтверджувати факт укладення ним кредитного договору та не надає йому права вимоги щодо стягнення коштів в тому числі штрафних санкцій та процентів по неукладеному кредитному договору. В такому випадку, за умови підтвердження факту здійснення перерахування позивачем коштів на банківську картку відповідача, чинним законодавством передбачено інший спосіб захисту своїх прав шляхом повернення помилково перерахованих коштів. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає чинному законодавству та позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Судом встановлено, що 29 листопада 2019 року між сторонами був укладений договір позики в електронній формі № -3, відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 2 000,00 гр.

Відповідно до п. 1.3 Договору позика надається строком на 30 днів до 29 грудня 2019 року.

Сукупна вартість позики складає 3 020, 00 гр., з яких: сума кредиту - 2 000,00 гр. та сума процентів до сплати -1 020, 00 гр.

З розрахунку заборгованості за Договором позики вбачається, що станом на 29 березня 2021 року нарахована заборгованість у розмірі 8 110, 88 гр., яка складається з:

- 2 000, 00 гр.- заборгованість за кредитом;

- 1 020, 00 гр. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1, 7 % за кожен день користування кредитом за період з 29 листопада 2019 року по 29 грудня 2019 року;

- 5 090, 88 гр. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 30 грудня 2019 року по 27 квітня 2020 року.

/ а. с. 7 - 8, 11 /

З даних електронних реєстрів вбачається, що позивач - ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» є юридичною особою, включеною до Державного реєстру фінансових установ 10 лютого 2017 року як фінансова компанія, а тому має право надавати фінансові послуги відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до ст. 6 ЦК України та ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно з ч.6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За змістом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З цього вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При зверненні до суду позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію кредитного договору № -3 від 29 листопада 2019 року, розрахунок заборгованості за вказаним договором, графік розрахунків із зазначенням сукупної вартості кредиту, Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а також Хронологію дій щодо укладення кредитного договору, згідно з якою відповідачем вчинено дії, направлені на укладення кредитного договору в електронній формі та отримання грошових коштів.

З наданих позивачем до кредитного договору доказів убачається, що грошові кошти в розмірі 2 000, 00 гр. були перераховані на картку відповідача НОМЕР_1 , 29 листопада 2019 року.

Ці ж обставини підтверджуються наданими на запит суду АТ КБ`Приватбанк» доказами:

/ а.с. 9 - 10 /

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» перебувають в загальному доступі, опубліковані на сайті товариства.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними.

За таких обставин суд вважає, що договір позики був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст. 6 , 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Про відповідність електронного правочину, підписаного за допомогою одноразового ідентифікатора за домовленість сторін, вимогам закону, висловив свою позицію і Верховний суд у постанові від 16 грудня 2020 року в справі № 561/77/19 / провадження № 61-20799 св 19/.

За таких обставин суд вважає, що договір позики був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

З урахуванням цього суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача отриманої ним суми кредиту та 1 020, 00 гр. процентів, нарахованих на строк дії договору.

Що стосується решти суми процентів, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1.3 договору строк дії договору сторони узгодили 30 днів.

В межах цього строку сторони узгодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п.1.3 договору.

З розрахунку заборгованості вбачається, що ця сума за 30 днів строку дії договору становить 1 020, 00 гр.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 06 лютого 2019 року в справі №175/4753/15, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням цього, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача процентів після закінчення строку дії договору до 29 березня 2021 року.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Згідно зі ст. ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом даних норм закону доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Заперечуючи проти позову будь-яких доказів, які б спростовували приведені позивачем обставини та надані ним докази, не надав.

В свою чергу, надані позивачем докази є достатніми та належними, сумніватися в об`єктивності яких у суду немає підстав.

З урахуванням цього та викладеного вище, приведеного порядку укладення кредитного договору в порядку Закону України « Про електронну комерцію», надані позивачем та витребувані судом за клопотанням позикача докази, суд не приймає до уваги приведені відповідачем у відзиві заперечення, не підтверджені належними доказами та в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Виходячи з викладеного вище суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2020 року між позивачем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений Договір № 01/06/2020-ФІ про надання юридичних послуг.

01 грудня 2020 року між позивачем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений Додатковий Договір № 1 до Договору № 01/06/2020-ФІ про надання юридичних послуг, відповідно до якого сторони домовились продовжити строк дії Договору № 01/06/2020-ФІ про надання юридичних послуг від 01 червня 2020 року до 31 грудня 2021 року.

05 січня 2021 року між сторонами був підписаний Акт виконаних робіт щодо надання позивачу послуг відносно 6 боржників на загальну суму 47 385, 00 гр.

В частині боржника ОСОБА_1 позивачу були надані послуги в вигляді консультації щодо стратегії захисту порушених прав позивача та наявності судової практики, підготовка позовної заяви та формування додатків до неї, складання адвокатських запитів про витребування доказів, що в часовому вимірі становить 8 год. робочого часу.

Вартість послуги сторони оцінили в 8 000, 00 гр.

Вартість витрат на правничу допомогу за умовами договору була сплачена платіжним дорученням № 170 від 05 січня 2021 року.

/ а.с. 24-30 /

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару адвоката враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ст.1 Закону України « Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Як зазначено вище, справа була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у відзиві та письмових поясненнях відмічав про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на правову допомогу.

При цьому неспівмірність витрат позивача на правничу допомогу не оспорював.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в сраві № 201/14495/16 від 30 вересня 2020 року, в окремих випадках суд може самостійно зменшувати розмір відшкодуваня витрат на правову допомогу.

Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін та складність справи, встановлені судом взаємовідносини сторін, врегульовані та чітко визначені законом, висновки суду про необхідність та підстави часткового задоволення вимог позивача, враховуючи критерії підходу до визначення розміру судових витрат у практиці Європейського суду з прав людини та висновках Верховного Суду, які, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, мають враховуватися судом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, предмет позову, суд приходить до висновку про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3 000, 00 гр.

Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 845, 21 гр. судового збору.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 205, 525, 526, 549, 610, 612, 622, 625, 629, 638, 641,644, 1048 - 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст.ст. 12,13, 76-81, 137, 141, 209, 258, 259, 263- 268, 272, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 / адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_4 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» / адреса: 03124, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд. 4, оф. 520, / 3 020, 00 гр. боргу, 845, 21 гр. судового збору та 3 000, 00 гр. витрат на правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Шереметьєва