АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2021 року м. Чернівці

Справа № 715/1862/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Паучек І.І.

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»

боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2

стягувач Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Маковійчук Ю.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі- ТзОВ «ФК «Форінт») звернулося до суду з заявою про заміну стягувача у справі та у виконавчих листах.

Заява мотивована тим, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 5 листопада 2010 року у справі № 2-90/10 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за генеральним кредитним договором № 014/05/586 від 12 лютого 2008 року та кредитним договором № 014/05/586/1 від 12 лютого 2008 року в сумі 1 141 599 гривень 93 копійки.

На виконання вказаного заочного рішення 19 листопада 2010 року судом були видані виконавчі листи №2-90/10 щодо кожного з боржників.

8 грудня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено договір факторингу (портфельне відступлення права вимоги), згідно умов якого AT «Райффайзен Банк Аваль» відступив ПАТ «Вектор Банк» право вимоги до ОСОБА_1 за генеральним кредитним договором № 014/05/586 від 12 лютого 2008 року та кредитним договором № 014/05/586/1 від 12 лютого 2008 року. 8 грудня 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» також було відступлено на користь ПАТ «Вектор Банк» право вимоги за договором поруки № 014/05/586/74 від 12 лютого 2008 року, що був укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 та забезпечував виконання умов ОСОБА_1 за вищевказаними кредитними договорами.

8 грудня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТзОВ «ФК «Форінт» було укладено договір факторингу (портфельне відступлення права вимоги), згідно умов якого ПАТ «Вектор Банк» відступив ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт» право вимоги до ОСОБА_1 за генеральним кредитним договором № 014/05/586 від 12 лютого 2008 року, кредитним договором № 014/05/586/1 від 12 лютого 2008 року та за договором поруки № 014/05/586/74 від 12 лютого 2008 року, що був укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 .

У зв`язку з вищевикладеним, ТзОВ «ФК «Форінт» просило заяву задовольнити та замінити стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» у справі №2-90/10 на ТзОВ «ФК «Форінт» та у виконавчих листах №2-90/10, виданих 19 листопада 2010 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області щодо кожного з боржників на виконання рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 5 листопада 2010 року у справі № 2-90/10 за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2021 року у задоволенні заяви ТзОВ «ФК «Форінт» відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки у справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було погашено заборгованість, яка підлягала стягненню з них на користь банку, правовідносини по кредитному договору припинені, відсутні правові підстави для задоволення заяви ТзОВ «ФК «Форінт» про заміну стягувача у даній справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТзОВ «ФК «Форінт» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви товариства про заміну стягувача у вказаній справі та у виконавчих листах.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ТзОВ «ФК «Форінт» посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Лист- повідомлення від 24 жовтня 2017 року, наданий ОСОБА_1 суду першої інстанції, не є належним та допустимим доказом, який підтверджує виконання боржником умов кредитного договору.

Виконавчі провадження за виконавчими листами №2-90/10 не були закінчені державним виконавцем на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», який передбачає закінчення такого виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Навіть фактичне виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом не є підставою для припинення зобов`язання за кредитними договорами.

Заявником було надано суду достатньо доказів на підтвердження переходу до ТзОВ «ФК «Форінт» права вимоги до боржників від АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 5 листопада 2010 року у справі № 2-90/10 задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на користь якого з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто в солідарному порядку заборгованість за генеральним кредитним договором № 014/05/586 від 12 лютого 2008 року та кредитним договором № 014/05/586/1 від 12 лютого 2008 року в сумі 1 141 599 гривень 93 копійки (а.с. 38-39).

19 листопада 2010 року на виконання вказаного рішення судом були видані виконавчі листи № 335/2280/17 щодо кожного з боржників, на підставі яких державним виконавцем Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області були відкриті виконавчі провадження № 25031138 та 25020076.

26 червня 2018 року заступником начальника відділу Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій облатсті Михайлюк Л.Л. були винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень № 25031138 та 25020076 на підставі пункту 15 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.52-53).

8 грудня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» було укладено договір факторингу (портфельне відступлення права вимоги), згідно умов якого ПAT «Райффайзен Банк Аваль» відступило ПАТ «Вектор Банк» право вимоги до ОСОБА_1 за генеральним кредитним договором № 014/05/586 від 12 лютого 2008 року та кредитним договором № 014/05/586/1 від 12 лютого 2008 року. 8 грудня 2016 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» також було відступлено на користь ПАТ «Вектор Банк» право вимоги за договором поруки № 014/05/586/74 від 12 лютого 2008 року, що був укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 та забезпечував виконання умов ОСОБА_1 за вказаними кредитними договорами (а.с.15).

8 грудня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТзОВ «ФК «Форінт» було укладено договір факторингу (портфельне відступлення права вимоги), згідно умов якого ПАТ «Вектор Банк» відступило ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт» право вимоги до ОСОБА_1 за генеральним кредитним договором № 014/05/586 від 12 лютого 2008 року, кредитним договором № 014/05/586/1 від 12 лютого 2008 року та за договором поруки № 014/05/586/74 від 12 лютого 2008 року, що був укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 (а.с. 11-13).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала не відповідає.

Щодо вимоги заяви про заміну стягувача у справі

Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

У виконавчому провадженні заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі статті 442 ЦПК України, а саме: у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначається як завершальна стадія судового провадження. Таке розуміння виконавчого провадження відповідає практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так у пункті 15 рішення ЄСПЛ у справі «Моргуненко проти України» від 6 вересня 2007 року (заява № 43382/02) вказується таке: «Суд зазначає, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Itali) (no. 1) [GC], no. 36813/97, п. 197). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Естіма Джордж проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Report of Judgments and Decisions 1998-II, п. 35, та, з нових джерел, «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovakia), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).».

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Пункт 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;.

Постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини друга та третя статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Наслідком закінчення виконавчого провадження є те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац другий частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»).

Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із частиною першою статті 41 Закону № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Водночас після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як в межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду.

Тож навіть після закінчення виконавчого провадження у учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

З огляду на вищевикладене, заміна сторони правонаступником можлива і після закриття виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням.

Оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи.

Відтак заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником (стаття 442 ЦПК України) має відбуватись з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи (стаття 55 ЦПК України).

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 та від 3 листопада 2020 року у справі № 916/16/17 (пункт 73).

У постанові від 3 листопада 2020 року у справі № 916/16/17 Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, також зазначила про те, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу, з урахуванням підстав, визначених статтею 52 ГПК України. У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України (пункти 74 та 75 зазначеної вище постанови).

При розгляді заяви ТзОВ «ФК «Форінт» судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено те, що виконавче провадження у цій справі закрито на підставі пункту 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». В такому випадку особа, яка вважає себе правонаступником позивача/стягувача та бажає набути та реалізувати існуючі процесуальні права, притаманні позивачу/стягувачу (на оскарження судового рішення та/або постанови державного виконавця, подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), може заявити про заміну сторони у справі, ініціювавши відкриття відповідної стадії процесу. Саме після відкриття однієї зі стадій вивільного процесу і можуть бути досліджені обставини та подані на їх обґрунтування докази щодо правонаступництва у спірних правовідносинах.

Якщо після відкриття провадження за скаргою/заявою на судове рішення, поданою особою, яка вважає себе правонаступником позивача у спірних правовідносинах, буде встановлено, що така особа не набула прав та обов`язків правопопередника, суд своєю ухвалою закриває відповідне провадження на підставі визначеної процесуальним законодавством норми.

У випадку коли ставиться питання про заміну стягувача у виконавчому провадженні та скасування постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження, встановлення судом обставин відсутності переходу прав від правопопередника до правонаступника буде мати процесуальним наслідком відмову в задоволенні відповідної заяви.

Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при вирішенні цього питання повинен дослідити по суті обставини правонаступництва та не може обмежитися встановленням формальних умов застосування відповідного припису.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що у разі закінчення виконавчого провадження особа може заявити про заміну стягувача у справі, лише ініціювавши відкриття відповідної стадії процесу, а саме скасування постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження, в межах якої будуть досліджені обставини та подані на їх обґрунтування докази щодо правонаступництва у спірних правовідносинах.

Оскільки ТзОВ «ФК «Форінт» не ініціював відповідну стадію процесу у справі, колегією суддів не вбачається підстав для здійснення заміни учасника справи за межами відкритої стадії цивільного процесу та у наведений заявником спосіб.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовими висновками, які викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 та Верховним Судом в постановах від 27 травня 2021 року у справі № 11/165-09 та від 8 вересня 2021 року у справі № 369/7772/15-ц.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції вищевказані норми права та обставини не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви у зв`язку із виконанням боржниками своїх зобов`язань згідно рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 5 листопада 2010 року.

При цьому помилковими є доводи представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , висловлені нею в судовому засіданні 9 листопада 2021 року, про те, що в задоволенні заяви слід відмовити, оскільки ТзОВ «ФК «Форінт» не доведено набуття права вимоги до боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за генеральним кредитним договором № 014/05/586 від 12 лютого 2008 року та кредитним договором № 014/05/586/1 від 12 лютого 2008 року в сумі 1 141 599 гривень 93 копійки

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 роз`яснено, що саме після відкриття однієї зі стадій цивільного процесу і можуть бути досліджені обставини та подані на їх обґрунтування докази щодо правонаступництва у спірних правовідносинах.

Щодо вимоги заяви про заміну стягувача у виконавчих листах

Ухвалюючи рішення в частині відмови в заміні стягувача у виконавчих листах, суд першої інстанції не врахував викладені вище обставини, а також правову позицію, яку Верховний Суд виклав в постанові від 20 січня 2021 року у справі № 127/2-1808/10.

Зокрема, у вищевказаній постанові касаційним судом зазначено про те, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18) та від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18).

За таких обставин та з урахуванням приписів частини п`ятої статті 442 ЦПК України, відповідно до яких положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження, вимога ТзОВ «ФК «Форінт» про заміну стягувача у виконавчих листах №2-90/10 задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції були встановлені обставини відкриття виконавчих впроваджень на виконання виконавчих листів №2-90/10 та закінчення таких виконавчих проваджень на підставі пункту 15 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», проте не було взято до уваги те, що після закінчення виконавчого провадження суд не може замінювати стягувача у виконавчих листах.

Апеляційний суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з підстав, які зазначені в цій постанові.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому її слід змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови. В решті ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину ухвали Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2021 року, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 10 листопада 2021 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна