КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 23 грудня 2020 року у справі за позовом Київського національного торговельно - економічного університету до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (витрат за навчання) завданих університету),-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року представник Київського національного торговельно - економічного університету (надалі КНТЕУ)звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 05 листопада 2013 року між КНТЕУ та ОСОБА_1 було укладено угоду про навчання №131/13ад про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення.

Термін навчання аспіранта складав з 01 листопада 2013 року до 01 листопада 2016 року.

На засіданні Вченої ради КНТЕУ від 30 січня 2014 року було затверджену тему дисертаційної роботи ОСОБА_1 та індивідуальний план роботи аспіранта. Аспірант ОСОБА_1 успішно виконала індивідуальний план за 2013/2014 навчальний рік, що підтверджується витягами з протоколів засідань Вченої ради факультету.

28 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до університету із заявою про надання академічної відпустки у зв`язку з хворобою з 28 вересня 2015 року по 10 березня 2016 року.

Наказом університету №2453 від 05 жовтня 2015 року ОСОБА_1 надана відпустка на строк відповідно до її заяви та Положення про академічні відпустки та повторне навчання у вищих закладах освіти, затвердженого наказом МОН та МОЗ від 06 червня 1996 року № 191/1, діючого на момент надання відпустки.

На засіданні кафедри 21 березня 2016 року та засіданні факультету від 19 квітня 2016 року ОСОБА_1 було рекомендована до відрахування з аспірантури університету як така, що не приступила до занять після закінчення академічної відпустки.

Постановою вченої ради КНТЕУ від 28 квітня 2016 року постановлено відрахувати ОСОБА_1 з аспірантури.

На підставі зазначених рішень наказом КНТЕУ №1304 від 29 квітня 2016 року ОСОБА_1 відрахована з аспірантури університету з 10 березня 2016 року, як така, що не приступила до занять після закінчення академічної відпустки.

Фактично, відмова від продовження навчання призвела до невиконання аспірантом ОСОБА_1 індивідуального плану роботи без поважних причин.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського національного торговельно - економічного університету витрати за навчання в аспірантурі за період з 01 листопада 2013 року по 30 вересня 2015 року на загальну суму 74 047,40 грн.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 23 грудня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернулась із апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Відповідачка не заперечує того факту, що вона навчалась на аспірантурі і відповідно отримувала кошти на навчання.

При цьому вважає, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження понесення вказаних витрат позивачем.

Крім того, зауважує, що до спірної суми витрат входить стипендія, яка була виплачена відповідачу добровільно, як засіб для існування, а тому підстав для її стягнення не вбачає.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що понесені позивачем витрати на підготовку відповідачки підлягають поверненню до загального фонду бюджету, у зв`язку із порушенням нею умов угоду про підготовку аспіранта.

Колегія суддів повністю погодитись з такими висновками не може з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 жовтня 2013 року Наказом №3015 Київського національного торговельно-економічного університету, ОСОБА_1 з 01.11.2013 року зарахована до аспірантури університету за спеціальністю 25.00.02 «Механізм державного управління», з відривом від виробництва за державним замовленням.

05 листопада 2013 року між Київським національним торговельно-економічним університетом в особі проректора з наукової роботи Мельниченко С.В. та ОСОБА_1 укладено Угоду №131/13ад про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення на термін навчання з 01 листопада 2013 року до 01 листопада 2016 року.

Як вбачається з витягів з протоколу №5 від 30 січня 2014 року засідання Вченої ради КНТЕУ від 30 січня 2014 року про затвердження теми дисертаційної роботи аспіранта І року навчання ОСОБА_1 , затверджено тему дисертаційної роботи аспіранта І року навчання ОСОБА_1 у такій редакції «Державне регулювання ринку консультативних послуг». Відповідно до витягів з протоколу № 9 засідання Вченої ради факультету економіки, менеджменту і права КНТЕУ від 23.04.2014 року аспірант ОСОБА_1 виконала індивідуальний план за перше півріччя 2013/2014 навчального року.

Як вбачається з витягу з протоколу № 3 засідання кафедри Вченої ради факультету економіки, менеджменту і права КНТЕУ від 22 жовтня 2014 року, затверджено рішення кафедри маркетингу та реклами щодо успішного виконання індивідуального плану роботи аспірантки ОСОБА_1 за 2013/2014 навчальний рік. Атестувати аспірантку ОСОБА_1 та перевести на другий навчальний рік.

28 вересня 2015 року аспірантка ОСОБА_1 звернулась до Ректора КНТЕУ з заявою про надання академічної відпустки з 28 вересня 2015 року до 10 березня 2016 року, у зв`язку з хворобою, на підставі довідки № 4 від 28.09.2015 року.

Наказом від 05 жовтня 2015 року №2453 про надання відпустки аспіранту, надано ОСОБА_1 академічну відпустку у зв`язку з хворобою.

Відповідно до витягу з протоколу №9 від 19 квітня 2016 року засідання Вченої ради факультету економіки, менеджменту і права КНТЕУ, ухвалено клопотання перед Вченою Радою факультету щодо відрахування аспірантки ІІ року очної форми навчання кафедри маркетингу та реклами ОСОБА_1 , як такої що не приступила до занять після закінчення академічної відпустки.

Відповідно до постанови вченої ради КНТЕУ від 28 квітня 2016 року відраховано з аспірантури університету ОСОБА_1 - аспіранта ІІ року денної форми навчання, як таку, що не приступила до занять після закінчення академічної відпустки.

Згідно наказу №1304 від 29 квітня 2016 року відділу аспірантури і докторантури Київського національного торговельно-економічного університету відраховано з аспірантури університету з 10 червня 2016 року ОСОБА_1 - аспіранта другого року очної форми навчання на умовах бюджетного фінансування кафедри маркетингу та реклами, як таку, що не приступила до занять після академічної відпустки. Припинити нарахування та виплату стипендії ОСОБА_1 з 10 березня 2016 року.

Відповідно до розділу 2 Угоди №131/13-ад від 05 листопад 2013 року Університет зобов`язується за рахунок державних коштів забезпечити якісну наукову підготовку ОСОБА_1 згідно з навчальним планом та індивідуальним планом роботи аспіранта, а останній, зокрема, зобов`язується: виконувати вимоги законодавства України з питань підготовки науково-педагогічних кадрів, Положення про підготовку науково - педагогічних кадрів, Статуту, Правил внутрішнього розпорядку КНТЕУ, накази ректора (п. 3.1 розділ 3 угоди); виконати індивідуальний план роботи аспіранта (п. 3.3 розділ З угоди); звітувати про хід написання дисертації та виконання індивідуального плану роботи аспіранта на засіданнях кафедри та вченої ради факультету (п. 3.4 розділ 3 угоди); у термін, встановлений в індивідуальному плані роботи аспіранта, захистити дисертацію та подати її до спеціалізованої вченої ради після обговорення на засідання між кафедрального семінару та рекомендації до захисту(п. 3.6розділ 3 угоди).

Правилами внутрішнього розпорядку КНТЕУ передбачено обов`язок осіб, які навчаються в Університеті, дотримуватись законодавства України, Статуту КНТЕУ, цих Правил, виконувати вимоги освітньої програми, графік освітнього процесу та вимоги навчального плану (п.6.15 Правил).

Відповідно до пункту 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів встановлено, що аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин. Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Також, пунктом 4.1. Угоди №131/13-ад від 05 листопада 2013 року передбачено, що аспірант може бути відрахований за грубе порушення Статуту, Правил внутрішнього розпорядку Університету, Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, невиконання наказів ректора, вчинення протиправних дій, а також невиконання індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин, передбачених законодавством України з наступним відшкодуванням вартості навчання, а п. 3.7. даної угоди встановлено, що у разі відрахування з причин, передбачених п. 4.1 угоди, ОСОБА_1 зобов`язана відшкодувати Університету вартість навчання в аспірантурі відповідно до п.22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів та згідно з розрахунком Університету.

Відповідно до п.7.5. Статуту Київського національного торговельно-економічного університету, університет фінансується з державного бюджету. Бюджетним кодексом визначено, що витрати бюджету - це видатки бюджету, надання кредитів з бюджету, погашення боргу та розміщення бюджетних коштів на депозитах, придбання цінних паперів (п.14, ст. 2 БКУ). Видатки бюджету - це кошти, спрямовані на здійснення програм та заходів, передбачених відповідним бюджетом (п.13, ст. 2 БКУ). Система економічної класифікації видатків бюджету, яка призначена для чіткого розмежування видатків бюджетних установ та одержувачів бюджетних коштів за економічними характеристиками операцій, які здійснюються відповідно до функцій держави та місцевого самоврядування. Відповідно до Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 333 від 12 березня 2012: «Оплата праці» має код економічної класифікації видатків 2110; «Нарахування на оплату праці» - код 2120; «Використання товарів і послуг» - код 2200; «Придбання обладнання і предметів довгострокового код 3110; «Капітальне будівництво (придбання)» - код 3120; «Капітальний ремонт» - код 3130.

Відповідно до Методики розрахунку орієнтовної середньої вартості підготовки одного кваліфікованого робітника, фахівця, аспіранта, докторанта, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року №346 розраховується орієнтовна середня вартість підготовки за державним замовленням, зокрема, одного аспіранта за освітньо-кваліфікаційним рівнем, науковим ступенем, спеціальністю, напрямом підготовки, галуззю знань, видом економічної діяльності (для професійно-технічного навчального закладу), професією та формою навчання з урахуванням мінімальних економічно обґрунтованих витрат для їх підготовки державними і комунальними професійно-технічними навчальними закладами, вищими навчальними закладами І-ІУ рівня акредитації, науковими установами і закладами післядипломної освіти на плановий рік та два бюджетні періоди, що настають за плановим роком.

Згідно розрахунку витрат на навчання в аспірантурі КНТЕУ аспіранта другого року денної форми навчання кафедри маркетингу та реклами спеціальності 25.00.02 - механізм державного управління ОСОБА_1 за період 01 листопада 2013 року - 30 вересня 2015 року позивачем понесено витрати в розмірі 74 047,40 грн., які складаються з витрати на оплату праці (КЕКВ 2110) в розмірі 10495,16 грн., нарахування на оплату праці (КЕКВ 2120) в розмірі 3 809,74 грн., загальноуніверситетські витрати (КЕКВ 2200, 3110, 3120, 3130) в розмірі 2 328,70 грн., та стипендії (КЕКВ 2720) в розмірі 57 413,80 грн. Даний розрахунок погодженого проректором з наукової роботи Мельниченко С.В. , головним бухгалтером Олійник Н.І., начальником планово-фінансового відділу Жуйкова Р.В. та завідувачем відділу аспірантури і докторантури Аніщенко Ю.М. та затверджений першим проректором КНТЕУ Притульською Н.В.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 607/3693/17 (провадження № 14-151цс20) зроблено висновок, що «студентам, які навчаються за державним замовленням у закладах вищої освіти державної або комунальної власності, призначається академічна стипендія за результатами навчання з урахуванням критеріїв, визначених Кабінетом Міністрів України, або соціальна стипендія - як частина державних пільг і гарантій. Таким чином, витрати на виплату академічної стипендії включаються до витрат на підготовку за державним замовленням одного фахівця. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, стипендія, надана фізичній особі як засіб до існування, належить до особистих майнових виплат, яка виплачується громадянинові і не підлягає поверненню. Водночас академічна стипендія призначається студентам як засіб заохочення академічної успішності і не ставить на меті забезпечення студента засобами для існування, на відміну від соціальної стипендії, яка призначається студенту саме як частина державної допомоги, тобто надається саме як засіб до існування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що академічні стипендії, які сплачуються студентам закладів вищої освіти, належать до категорії витрат на навчання таких студентів, які за наявності на те підстав підлягають компенсації замовникові відповідного навчання».

У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 навчалась з відривом від виробництва за рахунок державного замовлення та отримував стипендію.

З урахуванням того, що навчальна програма, за якою здійснювалася підготовка відповідача як аспіранта, передбачала відрив здобувача освіти від виробництва, отримана ОСОБА_1 стипендія є її основним засобом до існування, а тому є соціальною в розумінні вимог чинного законодавства та не підлягає поверненню (компенсації) позивачу.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову університету в частині стягнення вартості отриманої відповідачем стипендії є помилковим.

Враховуючи, що з підписанням Угоди №131/13ад відповідач як аспірант погодився на відшкодування вартості навчання у випадку відрахування з аспірантури, а суд встановив факт невиконання ОСОБА_1 індивідуального плану, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату праці (КЕКВ 2110) в розмірі 10 495,16 грн., нарахування на оплату праці (КЕКВ 2120) в розмірі 3 809,74 грн., загальноуніверситетських витрат (КЕКВ 2200, 3110, 3120, 3130) в розмірі 2 328,70 грн., що в сумі становить 16 633,6 грн., що є складовою витрат, понесених університетом на підготовку відповідача як аспіранта.

Доводи апеляційної скарги з приводу відсутності доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на навчання спростовуються наявною в матеріалах справи довідкою (а.с. 51) затвердженою та підписаною уповноваженими особами, доказів, які б спростовували наявну інформацію відповідачем надано не було.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що місцевим судом було невірно з`ясовано обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого суду в частині стягнення стипендії (КЕКВ 2720) в розмірі 57 413,80 грн. у відповідності до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні прозову у вказаній частині.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.

Судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції сплачений сторонами складає 4405 грн.(1762+2643).

У відповідності до задоволених позовних вимог - 16 633,6 грн. (22,46%), судовий збір, який повинен бути покладений на відповідача складає - 989,36 грн., враховуючи, що ним було сплачено 2643 грн. при подачі апеляційної скарги, різниця в розмірі 1653,64 має бути стягнена на його користь із позивача.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 23 грудня 2020 року в частині стягнення із ОСОБА_1 стипендії в розмірі 57 413(п`ятдесят сім тисяч чотириста тринадцять) грн. 80 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 23 грудня 2020 року в частині стягнення із ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. скасувати.

Рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Київського національного торговельно - економічного університету витрат на навчання в розмірі16 633 (шістнадцять тисяч шістсот тридцять три) грн. 60 коп. залишити без змін.

Стягнути із Київського національного торговельно - економічного університету () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1653 (одна тисяча шістсот п`ятдесят три) грн. 64 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «08» листопада 2021 року.

Сліпченко О.І.

Гаращенко Д.Р.

Сушко Л.П.