Постанова

Іменем України

03 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 569/18010/20

провадження № 61-14156 св 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Рівненській області, Рівненська обласна прокуратура;

третя особа - Державна казначейська служба України;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня 2021 року у складі судді Галінської В. В.

та постанову Рівненського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року

у складі колегії суддів: Хилевича С. В., Гордійчук С. О., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі - ГУ НП в Рівненській області), Рівненської обласної прокуратури, третя особа -Державна казначейська служба України, про визнання протиправним прийняття систематичних незаконних рішень щодо закриття

кримінальних проваджень, визнання протиправною тривалу бездіяльність

та відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і протиправною тривалою бездіяльністю.

Позовна заява мотивована тим, що у період 2005 по 2006 роки він став жертвою (потерпілим) та свідком декількох злочинів, зокрема, у березні 2005 року він отримав лист від відділу по обліку та розподілу житла виконавчого комітету Рівненської міської ради від 11 березня

2005 року № 266, в якому його терміново викликано до відділу з відповідним переліком документів. Прибувши до відділу, йому без пояснень вказали написати власноруч заяву про те, що він не є учасником війни

в Республіці Афганістан або у збройних конфліктах у інших країнах. Після отримання від нього такої заяви начальник відділу по обліку та розподілу житла виконавчого комітету Рівненської міської ради житла усно повідомив його, що найближчим часом житлом його не забезпечать через те, що квартири надаватимуться лише особам, які брали участь у війни в Республіці Афганістан або у збройних конфліктах у інших країнах. Після цього він звернувся до Кабінету Міністрів України із запитом щодо виділених коштів для житлового забезпечення пільгових категорій громадян м. Рівне протягом 2003-2006 років. Вказаний запит було перенаправлено до Рівненської обласної державної адміністрації, яка листом від 11 вересня 2011 року повідомила його, що у 2005 році для

м. Рівне виділялася субвенція з державного бюджету на будівництво і придбання житла для певних категорій осіб, у тому числі, і для учасників бойових дій в Республіці Афганістан та воєнних конфліктах, було

введено до експлуатації 50 квартир (у

м. Рівне 42 квартири у будинку по АДРЕСА_1 , і 8 квартир у будинку по АДРЕСА_2 ). З цього листа він зрозумів, що його було введено в оману, оскільки, вважав, що мав право на отримання житла, адже є інвалідом війни, яким також надавалися квартири, а тому він міг отримати квартиру нарівні з іншими.

Щодо запитів до Рівненської міської ради про кількість побудованих

у 2003-2006 роках за кошти державної субвенції та виділених квартир і осіб, яким їх надано, то вважав, що йому постійно надавалася неправдива та суперечлива інформація. Вважав, що він став жертвою та свідком розкрадання державних бюджетних коштів, котрі виділялися як субвенція на будівництво і закупівлю житла пільговим категоріям громадян.

Вказував, що у 2006 році його свавільно та безпідставно було знято

з черги на позачергове отримання житла, де він перебував під номером 36. У зв`язку з цим він неодноразово звертався до Генеральної прокуратури України, Кабінету Міністрів України, Президента України, які переадресовували його звернення до місцевої прокуратури. Жодних кримінальних проваджень за наведеними фактами відкрито не було.

07 жовтня 2005 року його було звільнено з посади головного спеціаліста головного управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного

захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації у зв`язку

з реорганізацію установи. Проте, 12 жовтня 2005 року наказ про реорганізацію установи було скасовано, внаслідок чого трудовий договір розірвано лише з ним, решта працівників залишилися на попередніх посадах. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду

від 10 листопада 2008 року у справі № 2-а-1792/08 його поновлено на роботі, стягнено середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, проте судове рішення не виконано по цей час.

Він неодноразово звертався до органів міліції, прокуратури з приводу відкриття кримінальних проваджень за фактами незаконного його звільнення з посади, невиконання судового рішення та розкрадання державного майна начальником головного управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації. Проте у задоволенні його заяв правоохоронними органами було відмовлено. Лише на його звернення щодо цих фактів до Кабінету Міністрів України, Президента України, Рівненської обласної державної адміністрації було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відкрито 7 кримінальних проваджень, розслідування яких тривають до цього часу, тобто відбувається процесуальне зволікання обома відповідачами. При цьому вказані кримінальні провадження постановами слідчих за погодженням з органами прокуратури неодноразово закривалися, проте за його скаргами ухвалами слідчих суддів ці постанови скасовувалися, кримінальні провадження відновлювалися. Натомість з метою захисту своїх прав він, крім наведених суб`єктів влади, протягом 15 років звертався до Верховної Ради України, Національного антикорупційного бюро України та Державного бюро розслідування України, що теж не дало для нього позитивних результатів. Тобто його порушені права не поновлені, а винні особи до відповідальності не притягнуті.

Вважав, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідачів йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у позбавленні його права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, вплинула на забезпечення відшкодування збитків та йому спричинено психологічні страждання, що принизили його гідність, як інваліда війни. У зв`язку з цим йому заборонені психоемоційні навантаження, доводилося вживати додаткових заходів з відновлення процесуальних прав через неодноразові звернення до відповідних державних органів та посадових осіб. Він переніс сильні душевні хвилювання, стреси та психоемоційні навантаження, що вплинуло на стан здоров`я, який раптово погіршився. У 2017 році його визнано інвалідом другої групи, що свідчить про погіршення його стану здоров'я.

При оцінці розміру моральної шкоди у розмірі 15 млн грн позивач виходив

із того, що час, протягом якого триває порушення його прав, складає

15 років, тоді як Держава Україна за весь цей час не вживала необхідних заходів до розслідування злочинів і відновлення його порушеного правового становища.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати протиправним прийняття систематичних незаконних рішень щодо закриття кримінальних проваджень і визнати протиправною тривалу бездіяльність ГУ НП в Рівненській області та Рівненської обласної прокуратури щодо розслідування цих проваджень: № 0002521,

№ 0002502, № 10000111, № 000389,

№ 0001571, № 0005845, №10001868;

- стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди, завданої прийняттям незаконних рішень і протиправною тривалою бездіяльністю

ГУ НП в Рівненській області та Рівненської обласної прокуратури, 15 млн грн з Державного бюджету України шляхом списання цих коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2020 року у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним прийняття систематичних незаконних рішень щодо закриття кримінальних проваджень і визнання протиправною тривалу бездіяльність ГУ НП в Рівненській області та Рівненської обласної прокуратури щодо розслідування цих проваджень:

№ 0002521, № 0002502, № 10000111,

№ 000389, № 0001571, № 0005845, №10001868, відмовлено.

Ухвала міського суду мотивована тим, що ці позовні вимоги підлягають розгляду у порядку кримінального, а не цивільного судочинства.

Зазначена ухвала міського суду в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня

2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої прийняттм незаконних рішень і протиправною тривалою бездіяльністю, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того,

що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того,

що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів йому завдано моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою

і протиправним діями відповідачів та вини відповідачів у завданні моральної шкоди. При цьому позивач не зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, що відповідно до положень статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Сам факт звернень ОСОБА_1 до посадових осіб та постановлення слідчими суддями процесуальних ухвал, якими зобов'язано відповідачів вчинити певні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів завдали позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до цивільно-правової відповідальності.

Суд послався на відповідні судові рішення Верховного Суду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня 2021 року - без змін.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції, апеляційний суд також зазначив, що наявність деяких недоліків у процесуальній діяльності слідчого і прокурора не свідчить про неправомірність їх діяльності, а відтак, не може бути підставою для стягнення на користь позивача моральної шкоди. ОСОБА_1 не доведено належними і допустимими доказами, що неправомірними діями (бездіяльністю) обох відповідачів йому завдано моральної шкоди, не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) відповідачів, а також

вини у її завданні. Крім того, позивач не зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами

це підтверджується, що відповідно до процесуального законодавства

є його обов`язком. Надмірна тривалість досудового розслідування

не є достатньою підставою для відшкодуванню моральної шкоди, оскільки сам цей факт не є належним доказом негативних наслідків немайнового (морального) характеру, які вказували про душевні страждання позивача та завдання йому моральної шкоди.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що через рішення та зволікання (бездіяльність) слідчих і працівників прокуратури, які здійснюють процесуальне керівництво на досудовому слідстві, йому завдано моральної шкоди, а тому ці правовідносини повинні вирішуватися судом у цивільному судочинстві, то апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції ухвалою від 09 листопада 2020 року відмовив у відкритті провадження в частині позовних вимог про визнання бездіяльності відповідачів протиправною і позивач цю ухвалу суду в апеляційному порядку не оскаржив, а суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги

(частина перша статті 367 ЦПК України). При цьому суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що сам факт звернень ОСОБА_1 до органів влади і посадових осіб, а також постановлення слідчими суддями ухвал, якими зобов`язано відповідачів вчинити певні дії не призводить

до настання цивільних правопорушень і не може бути доказом того, що рішення, дії чи бездіяльність ГУ НП в Рівненській області і обласної прокуратури завдали позивачу шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, через що постановлено вказані ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про незаконність дій відповідачів з точки зору цивільно-правової відповідальності. Однією з засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, що гарантовано статтею 24 КПК України, за умовами якої кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Норми частини другої статті 307 КПК України передбачають право слідчого судді винести за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування ухвалу про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Отже, через ухвалу слідчого судді втілюється така засада кримінального судочинства як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Тобто суд, здійснюючи нагляд за додержанням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого і прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи і реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

Щодо доводів позивача про незаконність його звільнення з роботи, то апеляційний суд зазначив, що позивач у судовому засіданні сам визнав, що судове рішення, яким його було поновлено на роботі, у подальшому було скасовано апеляційним адміністративним судом. Тобто його право на працю не було порушено звільненням з роботи, оскільки розірвання трудового договору відбулося з додержанням закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової

палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали

з Рівненського міського суду Рівненської області.

У вересні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП в Рівненській області, Рівненської обласної прокуратури, третя особа -Державна казначейська служба України, про визнання протиправним прийняття систематичних незаконних рішень щодо закриття кримінальних проваджень, визнання протиправною тривалу бездіяльність та відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і протиправною тривалою бездіяльністю призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 , мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки належним чином не дослідили усіх обставин справи, не врахували, що внаслідок бездіяльності посадових осіб ГУ НП в Рівненській області, Рівненської обласної прокуратури, яка полягала у тривалому нездійсненні досудового розслідування, оскільки підозра нікому не оголошена, обвинувальний акт до суду не направлений, а винних осіб до кримінальної відповідальності не притягнуто, він зазнав душевних хвилювань, вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, витрачати час для доказування своєї правоти, неодноразово звертатися до суду.

Посилається на зобов`язання держави, які випливають із Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прецедентної практики Європейського суду з прав людини щодо ефективного правового захисту та відповідну практику Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив Рівненської обласної прокуратури на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою

і протиправними діяннями відповідачів, що є його процесуальним обов`язком.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 28 жовтня 2003 року ОСОБА_1 знаходився у списку на позачергове отримання житла як інвалід Збройних Сил України третьої групи, про що свідчить рішення відділу по обліку та розподілу житла виконавчого комітету Рівненської міської ради від 20 січня 2004 року № 20. У березні 2005 року ОСОБА_1 отримав листа від 11 березня 2005 року № 266, що адресований йому відділом по обліку та розподілу житла виконавчого комітету Рівненської міської ради, яким йому рекомендовано з`явитися з переліком документів, а саме: довідкою з місця проживання, склад сім`ї та реєстрацію за формою-3; посвідченням інваліда війни; довідкою про те, що він дійсно є учасником бойових дій у Республіці Афганістан чи у збройних конфліктах в інших країнах. Прибувши до зазначеного відділу, він написав заяву про те, що не є учасником війни в Республіці Афганістан чи у збройних конфліктах в інших країнах.

Після звернення до Кабінету Міністрів України щодо виділення коштів для забезпечення пільгових категорій громадян м. Рівне за час 2003-2006 років його заяву було переадресовано до Рівненської обласної державної адміністрації, яка 10 вересня 2011 року своїм листом №ЗП-58/0169/11 повідомила його про те, що у 2005 році для м. Рівне виділялася

субвенція з державного бюджету на будівництво і придбання житла військовослужбовцям та особам рядового, начальницького складу, членам сімей з числа цих осіб, які загинули під час виконання службових обов`язків, а також учасникам бойових дій у Республіці Афганістан та воєнних конфліктів на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_3 . Того ж року введено в дію 42 квартири, а в 2006 році - 8 квартир для цих категорій осіб у будинку по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 вказував, що у березні 2005 року начальник відділу по обліку та розподілу житла виконавчого комітету Рівненської міської ради повідомив йому неправдиву інформацію про відсутність квартир та про те, що він не міг отримати житло як інвалід війни третьої групи (згодом набув статус інваліда другої групи), адже квартири виділялися й пільговій категорії, до якої належав і він.

Через це він неодноразово звертався до Рівненської міської ради, яка, зокрема, листом від 25 липня 2011 року № 06-я-132/2/476 повідомила, що учасникам бойових дій у Республіці Афганістан - інвалідам війни виділено 11 квартир, 5 квартир отримали працівники прокуратури.

У той самий час, Рівненська обласна державна адміністрація на його звернення листом від 10 вересня 2011 року № ЗП-58/0169/11 повідомила, що квартир для цієї пільгової категорії було виділено 69 одиниць. У 2004-2005 роках було виділено субвенцію для закупівлі житла для громадян, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській атомній електростанції на суму 5 433 600 грн.

З листа Рівненської обласної державної адміністрації від 25 квітня

2014 року №я-172/14 вбачається, що протягом 2006-2014 років для пільгових категорій громадян, зокрема, військовослужбовцям або особам рядового і начальницького складу, у тому числі, звільненим у запас або відставку за станом здоров`я, віком, вислугою років та у зв`язку зі скороченням штатів, які перебувають на квартирному обліку, є членами сімей з числа цих осіб, які загинули під час виконання ними службових обов`язків, а також учасникам бойових дій у Республіці Афганістан та воєнних конфліктів, було придбано 114 квартир.

Щодо перебування ОСОБА_1 у пільговому списку на позачергове отримання житла, то рішенням Рівненського міського голови від 13 червня 2006 року № 115 його було виключено з огляду на те, що через відчуження належних йому квартир, достатніх за площею для проживання, він умисно погіршив свої житлові умови. Між тим, ОСОБА_1 з таким рішенням не погодився, у зв`язку з чим неодноразово звертався з відповідними заявами до Генеральної прокуратури України, Кабінету Міністрів України та Президента України, які направлялися до органів прокуратури за місцем проживання заявника.

З лютого 2004 року ОСОБА_1 працював на посаді головного спеціаліста головного управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації. Згодом, 07 жовтня 2005 року, він звільнений на підставі наказу начальника № 65 через проведення реорганізації установи. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2008 року у справі

№ 2-а-1792/08 його поновлено на попередньо займаній посаді і стягнуто

з роботодавця середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, проте, як пояснив сам ОСОБА_1 , у подальшому це судове рішення було скасоване апеляційним адміністративним судом. При цьому згідно з Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2008 року у справі

№ 2-а-1792/08 законної сили не набрала (№ 6028108).

У 2015-2020 роках ОСОБА_1 неодноразово звертався до обласного ГУ НП в Рівненській області і обласної прокуратури про відкриття кримінальних проваджень за фактом розкрадання начальником головного управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації державного майна, невиконання ним судового рішення про поновлення на роботі та незаконного звільнення з роботи, а також щодо дій (бездіяльності) міського голови, начальника відділу обліку та розподілу житла виконавчого комітету Рівненської

міської ради.

Так, у 2015 році за заявою ОСОБА_1 за фактом незаконного його звільнення відкрито кримінальне провадження за № 002521. Крім того, за фактом розкрадання майна відкрито кримінальне провадження за № 0002502. 29 вересня 2015 року

Рівненською обласною прокуратурою відкрито кримінальне провадження за № 10000111 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 366 КК України, за фактом підроблення документів щодо зняття його з обліку житла посадовими особами виконавчого комітету Рівненської міської ради. 19 січня 2017 року за фактом привласнення коштів посадовими особами відділу розподілу житла розпочато кримінальне провадження за № 000389. Також 15 березня

2019 року за фактом розкрадання квартир пільгових категорій громадян керівником відділу розподілу житла Ю. Щербаковим розпочате досудове розслідування за № 0001571. 25 вересня 2019 року за фактом шахрайських дій начальника відділу обліку та розподілу житла виконавчого комітету Рівненської міської ради відкрито кримінальне провадження

за № 0005845, за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 190 КК України. Крім того, за фактом невиконання

рішення суду 08 квітня 2020 року розпочато кримінальне провадження

за № 10001868, за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 382 КК України.

Слідчими СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області приймалися постанови про закриття кримінальних проваджень у зв`язку з відсутністю складу злочину.

Зокрема, у кримінальному провадженні за № 002521

від 24 квітня 2015 року постановою слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП

в Рівненській області від 28 вересня 2018 року закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю у діях службових осіб виконавчого комітету Рівненської міської ради кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області

від 19 листопада 2018 року у справі № 569/19419/18 скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області від 28 вересня 2018 року про закриття кримінального

провадження № 002521 від 24 квітня 2015 року скасовано. Матеріали досудового розслідування направлено для подальшого досудового розслідування до СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області.

У кримінальному провадженні за № 0002502 від 23 квітня

2015 року постановою слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю у діях службових осіб Головного управління надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації складу злочину. Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 15 червня 2017 року у справі № 569/9043/17 скаргу

ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого СВ Рівненського

ВП ГУ НП в Рівненській області про закриття кримінального провадження

№ 0002502 від 24 квітня 2015 року скасовано. Матеріали, на підставі яких прийнято рішення про закриття кримінального провадження, направлено до Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області для організації проведення досудового розслідування.

Постановою слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області

від 29 грудня 2017 року закрито кримінальне провадження

№ 0002502 від 23 квітня 2015 року у зв`язку з відсутністю

у діянні службових осіб Головного управління надзвичайних ситуацій

та цивільного захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації складу злочину. Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2018 року у справі № 569/171/18 скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області від 29 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0002502 від 23 квітня 2015 року скасовано. Матеріали, на підставі яких прийнято рішення про закриття кримінального провадження, направлено до Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області для організації проведення досудового розслідування.

Постановою слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області

від 20 вересня 2018 року закрито кримінальне провадження

№ 0002502 від 23 квітня 2015 року у зв`язку з відсутністю

у діянні службових осіб Головного управління надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації складу злочину. Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2018 року у справі № 569/19253/18 скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області від 20 вересня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0002502 від 23 квітня 2015 року скасовано. Вказану ухвалу слідчого судді та кримінальне провадження направлено

до Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області з метою проведення належного досудового розслідування.

Постановою слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області

від 31 жовтня 2019 року закрито кримінальне провадження

№ 0002502 від 23 квітня 2015 року у зв`язку з відсутністю

у діянні службових осіб Головного управління надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації складу злочину. Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2020 року у справі № 569/19253/18 скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області від 31 жовтня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0002502 від 23 квітня 2015 року скасовано. Вказану ухвалу слідчого судді та кримінальне провадження направлено до Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області з метою проведення належного досудового розслідування.

У кримінальному провадженні за № 10000111 від 29 вересня 2015 року постановою слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області від 23 травня 2017 року закрито кримінальне провадження

№ 10000111 від 29 вересня 2015 року у зв`язку з відсутністю

у діяннях службових осіб виконавчого комітету Рівненської міської

ради складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 29 червня 2017 року

у справі № 569/9041/17 скаргу представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_3 задоволено, постанову слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області від 23 травня 2017 року про закриття кримінального провадження № 10000111 від 29 вересня 2015 року скасовано.

Постановою слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області

від 17 грудня 2017 року закрито кримінальне провадження

№ 10000111 від 29 вересня 2015 року. Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2018 року

у справі № 569/169/18 скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області від 17 грудня

2017 року про закриття кримінального провадження № 10000111 від 29 вересня 2015 року скасовано.

Постановою слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області

від 17 квітня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 10000111

від 29 вересня 2015 року. Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 13 червня 2018 року у справі № 569/10439/18 скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області від 17 квітня 2018 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 10000111

від 29 вересня 2015 року скасовано.

Постановою слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області

від 19 червня 2018 року закрито кримінальне провадження

№ 10000111 від 29 вересня 2015 року у зв`язку з відсутністю об`єктивної сторони злочину, що є обов`язковим елементом складу злочину. Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області

від 12 липня 2018 року у справі № 569/12044/18 скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області від 19 червня 2018 року про закриття кримінального провадження № 10000111 від 29 вересня 2015 року скасовано. Вказану ухвалу слідчого судді направлено до Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області для організації проведення досудового розслідування.

Постановою слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області

від 20 листопада 2019 року закрито кримінальне провадження

№ 10000111 від 29 вересня 2015 року. Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 22 травня 2020 року

у справі № 569/288/19 скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області від 20 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження № 10000111 від 29 вересня 2015 року скасовано. Вказану ухвалу слідчого судді направлено до Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області для організації проведення досудового розслідування.

У кримінальному провадженні за № 000389 від 20 січня

2017 року постановою слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області від 02 червня 2017 року закрито кримінальне провадження

№ 000389 від 20 січня 2017 року за відсутністю в діяннях кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 31 липня 2017 року у справі

№ 569/11154/17 скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого СВ Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області від 02 червня 2017 року про закриття кримінального провадження № 000389 від 20 січня

2017 року скасовано.

Вищевказані постанови слідчих скасовано ухвалами слідчих суддів з підстав відсутності належних й достатніх мотивів ухвалення процесуальних рішень та передчасності і неповноти розслідування.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення

від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою,третьою статті 411 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, вішкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб

органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах:

від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження

№ 61-21982св19), від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному

та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази

не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність

і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним

у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, врахувавши вищевказані норми права, встановивши обставини справи, від яких залежить її правильне вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Сам факт звернень ОСОБА_1 до посадових осіб та постановлення слідчими суддями процесуальних ухвал, якими зобов'язано відповідачів вчинити певні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів завдали йому моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих

суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність

дій відповідачів і притягнення їх до цивільно-правової відповідальності.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18 (провадження № 61-43847св18), від 16 травня 2019 року у справі

№ 686/20079/18 (провадження № 61-5360св19), від 12 квітня 2019 року

у справі № 686/10651/18 (провадження № 61-305св19), від 22 травня

2019 року у справі № 686/24243/18-ц (провадження № 61-7017св19),

від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18 (провадження

№ 61-10591св19) від 25 листопада 2019 року у справі № 686/22462/18 (провадження № 61-17648св19), від 03 грудня 2019 року у справі

№ 686/12334/18 (провадження № 61-12965св19), від 03 грудня 2019 року

у справі № 686/26653/18 (провадження № 61-12277св19), від 19 березня 2020 року у справі № 686/17001/17 (провадження № 61-22067св19),

від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження

№ 61-21982св19), від 27 квітня 2020 року у справі № 686/17297/18 (провадження № 61-2738св19), від 30 червня 2020 року у справі

№ 686/3050/19 (провадження № 61-19878св19) та від 06 липня 2020 року

у справі № 686/20389/19 (провадження № 61-735св20).

Посилання касаційної скарги на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04 листопада 2020 року у справі № 201/7621/17, провадження № 61-13725св19, безпідставні, так як у справі, яка переглядається, інші фактичні обставини, інше доведення позовних вимог й обов`язковості складових цивільно-правової відповідальності.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Інших доводів касаційна скарга не містить.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня

2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 03 серпня

2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк