ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2446/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Тичкової О.Ю., Хорошевського О.М.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду до ОСОБА_1 , та просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку до 28.07.2022, тобто до досягнення дитиною 3-річного віку.

Позов мотивовано тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Від шлюбу у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що з моменту народження дитини вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не працює, донька мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Таким чином, оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, джерел існування, крім допомоги чоловіка у неї немає, вона потребує матеріальної допомоги у вигляді аліментів на дружину.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частки від всіх видів його доходів, щомісячно з 03.09.2020 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

Не погоджуючись з таким рішення суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, відповідно до якого у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування скарги зазначив, що рішення підлягає скасуванню з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

Вказав, що факт проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 не підтверджено належним доказом, оскільки копія довідки про реєстрацію місця проживання сформована з Реєстру територіальної громади м. Харкова не містить інформації щодо місця проживання дитини із позивачем.

Зазначає, що він тимчасово не працює, останнє місце роботи Приватне підприємство «Торговий дім «Золота миля», звідки він звільнився 25.11.2019 року. Після звільнення не має можливості працевлаштуватися, не є членом, засновником, акціонером будь-якої юридичної особи, не займається підприємницькою діяльністю.

Зауважує, що у його власності будь-якого рухомого чи нерухомого майна не має.

Також вказує, що з нього стягуються аліменти на утримання доньки, що позбавляє його можливості надавати матеріальну допомогу дружині.

Учасники справи не скористались правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення районного суду відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що спір у даній справі виник з приводу стягнення суми, розмір якої є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, без повідомленням учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи у порядку письмового провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За правилом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позов суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що позивач здійснює догляд за спільною з відповідачем малолітньою дитиною, якій ще не виповнилось три роки, тому позивач відповідно до ст. 84 Сімейного Кодексу України, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, тому суд задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, з врахуванням наявності судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частки від доходів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_1 від 03.06.2016, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали шлюб, актовий запис № 203. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_5 , дружини ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 31.07.2019, народилася ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №3485.

Нормами ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 89 ЦПК України:

1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 та 2 статті 75 Сімейного Кодексу України, передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного, при цьому право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Статтями 77; 79; 80 Сімейного Кодексу України визначено, що способом надання утримання одному з подружжя другим у грошовій формі є аліменти, які присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви одному з подружжя, з другого з подружжя, у частці від заробітку (доходу) і (або) у твердій грошовій сумі та сплачуються щомісячно.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

ОСОБА_1 суду не було надано доказів, що його дохід не дозволяє йому сплачувати кошти на утримання дружини.

За правилом ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Відповідачем в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не було надано суду доказів у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, що загальний розмір стягнутих з нього аліментних зобов`язань перевищує 50 % його місячного доходу.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не працює тому не може утримувати дружину належними доказами не підтверджено.

Матеріали справи свідчить про те, що відповідач не має обмежень для працевлаштування за станом здоров`я, у справі відсутні докази, що в його ситуації неможливо працевлаштуватися та отримувати належну зарплату, відповідних доказів відповідач до суду не надав.

З огляду на те, що висновки суду відповідають обставинам справи, при ухваленні рішення районним судом не було порушено норми матеріального права, доводи скарги висновки суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 09 листопада 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії О.Ю.Тичкова.

О.М. Хорошевський.