РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі судового засідання Гандзюк К.С., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Колісник М.С., представника третьої особи Федоренко Т.В., розглянувши у судовому засіданні в м. Селидове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Косенок Олександр Михайлович, до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третьої особи Донецька обласна прокуратура, про відшкодування шкоди, завданої органами прокуратури, досудового розслідування, -

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 17.01.2018 року було відкрито кримінальне провадження № 0000091 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України, в межах якого 17.05.2018 року позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень та обвинувальний акт було спрямовано до суду. В подальшому було здійснено перекваліфікацію складу кримінального правопорушення, якою виключено з обвинувачення ч. 3 ст. 191 КК України, а 24.10.2019 року Селидівським міським судом Донецької області був ухвалений вирок, яким позивача було визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та виправдано через недоведеність у діях позивача складу даного кримінального правопорушення. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20.05.2020 року апеляцію прокурора було відхилено, а вирок суду першої інстанції залишено без змін. Вказує, що 24 місяці позивач знаходився під слідством та судом, а тому через незаконність дій органу досудового розслідування, які призвели до того, що з авторитетного підприємця позивач перетворився на злочинця, а це безумовно призвело до порушення його честі і гідності, постраждала ділова репутація та його багаторічний авторитет, принижено його амбіції, тому має право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінює в 300 000 гривень, а також витрати, пов`язані з наданням правової допомоги в кримінальному провадженні у розмірі 16 000 гривень та при розгляді даної цивільної справи у розмірі 3000 гривень.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18.12.2020 року позовна заява залишена без руху.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 24.12.2020 року провадження по вищевказаній справі відкрито та постановлено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23 лютого 2021 року до участі в даній цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предтеча спору на стороні відповідача, залучено Донецьку обласну прокуратуру.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пославшись на їх обґрунтування на обставини, викладені в позові, просить позов задовольнити, в подальшому надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просить його задовольнити, в подальшому надав суду клопотання про розгляд цивільної справи без його участі.

В судовому засіданні представник Державної казначейської служби України позовні вимоги не визнала, надала пояснення підтримавши доводи, викладені в відзиві на позов. З письмового відзиву представника Державної казначейської служби України вбачається, що Державна казначейська служба України не повинна виступати в якості відповідача у справі через те, що положенням Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями орачів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування спричиненої шкоди відбувається за рахунок коштів державного бюджету України. щодо спричиненої моральної шкоди, то вважають, що позивачем документи, що долучені до позовної заяви, жодним чином не доказують наявність у нього моральних (душевних) страждань. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В матеріалах справи наявна заява представника (а.с. 96) про закінчення розгляду справи без участі представника Державної казначейської служби України.

В судовому засіданні представник Донецької обласної прокуратури позовні вимоги визнала частково, пославшись на обставини, викладені в наданих до суду письмових поясненнях, в яких зазначено, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково через те, що ОСОБА_1 з 17.05.2018 (дата повідомлення про підозру) по 20.05.2020 (дата набрання виправдувальним вироком законної сили) перебував під слідством та судом, тобто 24 місяці 4 дні (24,13 місяців), тому з урахуванням вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями орачів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та розміру мінімальної заробітної плати на 2021 рік, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік», розмір моральної шкоди становить 144 780 гривень (6000 гривень Х 24,13 місяців). Позовні вимоги в частині стягнення сум, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги, не визнано через те, що позивачем не наданий їх розрахунок, крім того, вони не підтверджені належними та допустимими доказами, витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.- це витрати, понесені позивачем при розгляді цивільної справи, тому, підсумовуючи викладене, в цій частині позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вивчивши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 81 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Спірні правовідносини врегульовані ст. ст. 56, 62 Конституції України, ст. 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР, Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Генерального прокурора і Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року №6/5/3/41.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Виходячи з положень ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

З повідомлення про підозру від 17.05.2018 року вбачається, що в межах кримінального провадження № 0000091 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України (тобто у заволодінні чужим майно шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб), ч. 1 ст. 366 КК України (тобто у вчиненні внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей), ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

З пояснень заступника Донецької обласної прокуратури вбачається, що постановою прокурора Селидівського відділу Красноармійської місцевої прокуратури від 12.10.2018 кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 191 КК України, закрито.

Вироком Селидівського міського суду Донецької області від 24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад кримінального правопорушення.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 20 травня 2020 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Селидівського міського суду Донецької області від 24 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами першою, другою та сьомою статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті першої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частини, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону.

Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить чітких вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Відповідно до ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 3 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою незаконного засудження, має право на відшкодування шкоди відповідно до закону. Вступивши до Ради Європи (1995 р.) і ратифікувавши 17 липня 1997 р. зазначену Конвенцію та ряд Протоколів до неї (Перший протокол і Протоколи №№ 2, 4. 7 та 11), Україна визнала її чинність у національній правовій системі та обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Застосування положень Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини національними судами при вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, є необхідним, оскільки відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.

Як роз`яснено в п.п.9, 14постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4, відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. У випадках, коли межі відшкодування визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 2 грудня 2015 року в справі №6-22-3цс15, відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Таким чином, законодавством визначений порядок відшкодування моральної шкоди виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При цьому, законодавством визначено мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, максимальний розмір моральної шкоди не визначено, відтак, суд, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, завданої особі за час перебування під слідством чи судом, має виходити з конкретних обставин справи.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом та не повинен призводити до її збагачення.

Ст. 56 Конституції України закріплено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною п`ятою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено, що з 1 січня 2021 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6000 гривень.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 з 17.05.2018 (дата повідомлення про підозру) по 20.05.2020 (дата набрання виправдувальним вироком законної сили) незаконно перебував під слідством та судом, тобто 24 місяці 4 дні, тому у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди відповідно до статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР, яка визначається, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до його виправдання 144 800 гривень (6000 грн. Х 24 місяці) + (6000 грн. / 30 днів Х 4 дні).

Таким чином, суд, визначаючи розмір моральної шкоди позивача, виходить з урахуванням конкретних обставин даної справи, тривалості кримінального переслідування - з 17.05.2018 року по 20.05.2020 року, а саме 24місяців 4 днів, докладання позивачем додаткових зусиль для підтвердження та доведеності своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину. Крім того, з пояснень позивача вбачається, що він страждав через приниження його честі, ділової репутації. Враховуючи глибину моральних страждань суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає, що належним розміром відшкодування моральної шкоди позивачеві має бути 144 800 грн.

Суд вважає, що така сума жодним чином не призводить до збагачення позивача, а є лише частковим відновленням попереднього стану, пов`язаного з тривалим кримінальним провадженням та компенсацією моральних страждань.

У зв`язку з викладеним позовна вимога в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Крім того, обов`язок щодо списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України коштів на виплату позивачу в якості компенсації за завдану моральну шкоди покладено на Державне казначейство України як на розпорядника державних коштів, а не як на відповідальну за завдану шкоду особу, а тому й у цій частині доводи відзиву Державної казначейської служби України безпідставні.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування сум на надання юридичної допомоги, суд встановив наступне.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України. За приписами статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Наведені правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 690/408/17.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача як під час кримінального провадження, так і під час розгляду даної цивільної справи здійснював адвокат Косенок О.М., який на підтвердження своїх повноважень надав договори доручення на здійснення юридичних (адвокатських) послуг від 18.05.2018 року (згідно квитанції сплачено 8000 грн.), від 10.11.2018 року (згідно квитанції сплачено 8000 грн.) та від 01.12.2020 року (згідно квитанції сплачено 3000 грн.).

Із викладеного вбачається, що за представництво в кримінальному провадженні позивачем на користь захисника було сплачено в загальній сумі 16 000 грн., вказаний розмір підлягає стягненню в повному обсязі.

Щодо сплати захиснику в даній цивільній справі 3000 грн., то з урахуванням ст. 141 ЦПК України підлягає задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме стягненню витрат у розмірі 1 448,1 грн.

На підставі ст. ст. 56, 62 Конституції України, ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 16, 1176 ЦК України, статей 3, 4, 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», п. п. 8, 9, 10, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 58, 59, 60, 79, 88, 213-218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) в інтересах якого діє адвокат Косенок Олександр Михайлович (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (місцезнаходження: 01601 м.Київ вул.Бастіонна, 6, ), третьої особи Донецька обласна прокуратура (місцезнаходження: 87500 м.Маріуполь вул.Університетська,6, ), про відшкодування шкоди, завданої органами прокуратури, досудового розслідування задовольнити частково.

Стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури під час знаходження під слідством та судом у розмірі 144 800 (сто сорок чотири тисячі вісімсот) грн. 00 коп.

Стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді професійної правничої допомоги у загальному розмірі 17 448 (сімнадцять тисяч чотириста сорок вісім) грн. 10 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України повний текст судового рішення складений 08.11.2021.

Суддя Владимирська І.М.