Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/695/21
Провадження № 2/499/380/21
У Х В А Л А

Іменем України

"09" листопада 2021 р. смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Тимчука Р.М. за участю секретаря судового засідання Мельника Р.А. розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт.Іванівка Одеської області справу за позовом ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з майна , -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з майна, мотивуючи свої вимоги, тим що вона, ОСОБА_1 , є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер її чоловік - ОСОБА_2 , та з метою оформлення спадщини після смерті чоловіка, вона звернулась до приватного нотаріуса Іванівського районного нотаріального округу Чекаліної А.Я. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, 01.04.2021 року приватним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки згідно даних з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № В-8/1315, 11.10.2010, реєстраційний номер обтяження: 10348757, 12.10.2010 року було накладено арешт на «не визначене майна, все нерухоме майно» ОСОБА_2 (дата, місць, рік народження та реєстрацій номер облікової картки платника податків - відсутні). Нерухоме майно знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З метою встановлення ідентичності особи на майно якого накладено арешт та спадкодавця - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , приватним нотаріусом № 398/02-14, 09.02.2021 № 27/02-14, 18.03.2021 № 87/02-14 на адресу Другого Приморського відділу ДВС було направлено запити з проханням надати інформацію про рік народження, або реєстраційний номер облікової картки платника податків. В відповіді від 05.01.2021 року № 192 Другий Приморський відділ ДВС повідомив, що дійсно на примусовому виконанні у Другому Приморському відділі ДВС перебували виконавчі провадження: ВП № 10340066, по виконанню судового наказу № 2-Н-204, виданого Приморським районним судом м. Одеси 08.08.2008 р. про стягнення грошової суми з ОСОБА_2 (рік народження або реєстрацій номер облікової картки платника податків не зазначено) на користь ТОВ «ТСВ «Експорт-Імпорт» у розмірі 1032, 50 грн.; ВП № № 8626227, по виконанню судового наказу № 2-Н-203, виданого Приморським районним судом м. Одеси 13.06.2007 року про стягнення грошової суми з ОСОБА_2 (рік народження або реєстрацій номер облікової картки платника податків не зазначено) на користь ТОВ «ТСВ «Експорт- Імпорт» у розмірі 1043 грн. Однак, згодом дані виконавчі провадження були завершені. Надати більш детальну інформацію не можливо у зв`язку зі знищенням виконавчих проваджень за закінчення терміну зберігання (копія додається). 30.03.2021 року нотаріусом було отримано другу відповідь № 13818 від Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції про відсутність будь- якої інформації щодо ОСОБА_2 про накладання арешту на все майно 12.10.2010 року, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження В-8/1315 від 11.10.2010 р., реєстраційний номер - 10348757. Таким чином, через неможливість нотаріусом встановити ідентичність особи на майно якого накладено арешт та спадкодавця - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , було рекомендовано звернутися до суду.

З огляду на закінчення виконавчих проваджень, їх знищення, та відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачка звертається до суду за захистом свого права.

Позивачка посилається, що вона, звернувшись до нотаріальної контори у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право вимоги на усунення перешкод у здійсненні права розпорядження спадковим майном, переходить до спадкоємців власника.

Отже, позивач,зазначає, що вона, як єдиний спадкоємець за законом, має право на звернення до суду за захистом своїх спадкових прав, передбачених ст. 391 ЦК України.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, клопотала про проведення судового засідання без її участі за наявними матеріалами справи.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, заяв клопотань не надавали.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно даних з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № В-8/1315, 11.10.2010, реєстраційний номер обтяження: 10348757, 12.10.2010 року було накладено арешт на «не визначене майна, все нерухоме майно» ОСОБА_2 .

Позивачка по справі ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З документів доданих до позовної заяви, а саме з відповіді від 05.01.2021 року № 192 Другий Приморський відділ ДВС вбачається, що дійсно на примусовому виконанні у Другому Приморському відділі ДВС перебували виконавчі провадження: ВП № 10340066, по виконанню судового наказу № 2-Н-204, виданого Приморським районним судом м. Одеси 08.08.2008 р. про стягнення грошової суми з ОСОБА_2 (рік народження або реєстрацій номер облікової картки платника податків не зазначено) на користь ТОВ «ТСВ «Експорт-Імпорт» у розмірі 1032, 50 грн.; ВП № № 8626227, по виконанню судового наказу № 2-Н-203, виданого Приморським районним судом м. Одеси 13.06.2007 року про стягнення грошової суми з ОСОБА_2 (рік народження або реєстрацій номер облікової картки платника податків не зазначено) на користь ТОВ «ТСВ «Експорт- Імпорт» у розмірі 1043 грн. Однак, згодом дані виконавчі провадження були завершені.

Як вбачається із матеріалів справи позивачка, є такою, що прийняла спадщину. Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право вимоги на усунення перешкод у здійсненні права розпорядження спадковим майном, переходить до спадкоємців власника.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею ОСОБА_2 боржника у виконавчому провадженні, отже є його правонаступником.

У частині першій статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з під арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачем в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічний правовий висновок сформульовано Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18, а саме: боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 29 липня 2020 року в справі № 161/3171/19, від 20 січня 2021 року в справі № 157/298/19, від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18, від 16 червня 2021 року в справі № 473/4773/19 від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19.

Положеннями ч.2 ст. 19 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивач у справі ОСОБА_1 є правонаступником боржника виконавчого провадження, в рамках якого вона просить зняти арешт з майна, тобто стороною виконавчого провадження, така справа не може розглядатися за правилами позовного провадження в порядку цивільного судочинства.

Розділ VII ЦПК України регламентує судовий контроль за виконанням судових рішень. Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24.05.2021 року (справа № 712/12136/18) дійшов висновку про те, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Пред`явлення позивачем позову про зняття арешту з майна в даному випадку не ґрунтується на вимогах закону, оскільки у цьому випадку законом передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, відтак, подана позивачем заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі,якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255ЦПК України відповідно до якої суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України в редакції, діючій на час розгляду справи, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, позивач, як правонаступник сторони виконавчого провадження (боржника), має право на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця у порядку визначеному розділом VII ЦПК України, а не в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим, провадження у цивільній справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 255,353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з майна закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що закриття провадження у справі позбавляє її права на повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що вона може звернутися до суду зі скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби в порядку визначеному розділом VII ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст ухвали виготовлений 09.11.2021.

СуддяР. М. Тимчук