Справа № 630/135/21
Провадження № 2/630/164/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.

за участі секретаря Медведєвої Я.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 630/135/21 (провадження № 2/630/164/21) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики від 15 квітня 2014 року в розмірі 200000,00 грн. та понесених судових витрат на професійну правничу допомогу та оплату судового збору,

в с т а н о в и в:

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 вказав, що 15 квітня 2014 року він передав у борг відповідачу ОСОБА_3 200000,00 грн., а відповідач видала йому письмову розписку. Свій обов`язок щодо повернення грошових коштів відповідач ОСОБА_3 повинна були виконати до 15 квітня 2018 року, але у визначений строк грошові кошти не повернула. З огляду на поведінку відповідача, яка останні три роки не виконує свого обов`язку, позивач змушений був звернутися до суду.

Ухвалою від 15 березня 2021 року було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_3 у визначений судом 15-денний строк подала відзив, в якому заперечила проти вимог ОСОБА_1 та просила відмовити в задоволенні позову в цілому з наступних підстав. 15 квітня 2014 року до неї на роботу прийшов її син ОСОБА_4 , який на той час страждав ігровою залежністю, та попросив написати від її імені боргову розписку на 200000,00 грн. Син пояснив це тим, що аби мати змогу грати на автоматах він неодноразово позичав у ОСОБА_1 грошові кошти, і за цими запозиченнями утворилась заборгованість в сумі 94000,00 грн. Він передав їй зразок розписки та пояснив, що ОСОБА_1 неодноразово застосував до нього заходи фізичного та психічного впливу, погрожував розправою якщо не буде складена розписка. Син пообіцяв їй, що усі борги він поверне ОСОБА_1 , а той поверне розписку. Вона повірила своєму синові та аби захистити його від фізичної розправи з боку ОСОБА_1 написала розписку. Але в дійсності грошових коштів в сумі 200000,00 грн. вона від позивача не отримувала. Тим більше для позивача ця сума є також дуже великою і незрозуміло як він міг позичити такі гроші малознайомій людині, що лише підтверджує той факт, що грошей вона не отримувала. ОСОБА_3 також вказала у відзиві про те, що в січні 2019 року ОСОБА_1 зустрів її на вулиці на завдав побоїв, від чого у неї стався гіпертонічний криз. Вона навіть подавала заяву до поліції про побиття. Відповідач також заперечила проти розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн., оскільки вважає їх завищеними та такими, що не відповідають складності справи та обсягу виконаної адвокатом роботи.

Позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, в якій позивач висловив незгоду з запереченнями відповідача, виходячи з такого. Наявність у сина ОСОБА_3 залежності від азартних ігор є підставою для подання заяви про обмеження його цивільної дієздатності. В іншому випадку син відповідача має нести самостійну відповідальність за свої дії. Відповідач не надала докази на підтвердження наведених нею заперечень щодо того, що вона в дійсності не отримувала грошові кошти в сумі 200000,00 грн. Тому усі заперечення відповідача слід вважати недоведеним, до поки у нього знаходиться розписка. Ним, позивачем, надані суду усі належні і допустимі докази на підтвердження розміру понесених судових витрат. До таких витрат фактично призвела поведінка відповідача, яка не бажає повертати борг.

Відповідач ОСОБА_3 , скориставшись своїм процесуальним правом, подала заперечення, в який вказала, що ОСОБА_1 повинен був укласти з нею договір позики, який посвідчили нотаріально. Натомість вона, побоюючись за життя свого сина, під психологічним тиском ОСОБА_1 написала розписку з наданого їй зразка.

Виступаючи в судовому засіданні з промовою, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з огляду на те, що відповідач ОСОБА_3 у своєму будинку отримала від нього грошові кошти, а йому передала розписку.

У вступному слові представник позивача ОСОБА_2 посилався на обставини, викладені в позові.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заперечила проти позову та наголосила на тому, що грошові кошти від позивача в дійсності вона не отримувала та навіть не знала його особисто. Відповідач наполягала на тому, що ОСОБА_1 погрожував її синові розправою через неповернення боргу, тому вона написала розписку на прохання сина, який і передав її позивачу, аби той залишив його у спокої. Суму боргу у розписці вона також вказала на прохання сина.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмової формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей

До такого висновку дійшов Касаційний цивільний суд Верховного Суду за результатами розгляду справи № 299/1523/16-ц, постанова від 30 липня 2020 року.

Як вбачається із матеріалів справи, 15 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 отримала в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 200000,00 грн., які зобов`язалася повернути позивачу в строк до 15 квітня 2018 року. Той факт, що між сторонами був укладений договір позики підтверджується розпискою від 15 квітня 2014 року, написаною власноручно відповідачем та засвідченою її підписом (а.с. 80 оригінал розписки). За таких умов, сторони визначили зобов`язання, яке підлягає виконанню та строк його виконання, 15 квітня 2018 року.

Аналізуючи текст розписки, складеної власноруч ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що відповідач, розуміючи той факт, що ОСОБА_1 передав їй грошові кошти в сумі 200000,00 грн. в її володіння, підтвердила їх отримання в борг та взяла на себе обов`язок повернути ці грошові кошти позивачу в повному обсязі. Це, в свою чергу, прямо вказує на виникнення у ОСОБА_3 боргового зобов`язання по відношенню до ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідач ОСОБА_3 , заперечуючи проти позову, стверджувала, що грошових коштів від ОСОБА_1 вона в дійсності не отримувала та розписку написала під психологічним тиском з боку позивача.

Натомість відповідач не надала суду належних і допустимих письмових доказів на підтвердження тих обставин, що грошові кошти від позивача нею не були отримані. До того ж, заперечуючи проти виникнення у неї грошового зобов`язання, відповідач в межах підготовчого провадження в даній справі не скористалась своїм правом на подання зустрічного позову про визнання розписки недійсною як правочину, вчиненого особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи.

Під час судового розгляду за ініціативою відповідача ОСОБА_3 були допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

Надаючи суду пояснення, свідок ОСОБА_5 підтвердили ту обставину, що ввечері 15 квітні 2014 року до неї додому прийшла ОСОБА_3 та розповіла, що на прохання її сина ОСОБА_4 вона написала боргову розписку, бо її син заборгував гроші ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив ту обставину, що він 15 квітня 2014 року звернувся до неї з проханням скласти розписку про зобов`язання повернути грошові кошти ОСОБА_1 , бо він позичав у нього та не зміг вчасно їх повернути. Він пояснив матері, що це дасть змогу врегулювати суперечки і претензії, які виникли до нього з боку ОСОБА_1 . У розписці на його прохання мати вказала суму боргу у 200000,00 грн. ОСОБА_4 також підтвердив суду, що розсипку, після того як вона була написана матір`ю, він передав ОСОБА_1 .

Оцінюючи показання цих свідків, суд дійшов висновку, що вони підтверджують ті обставини, що розписка дійсно була складена особисто відповідачем ОСОБА_3 та передана саме позивачу ОСОБА_1 . В іншому такі показання вказують на те, що ОСОБА_3 згодилася відповідати за борговими зобов`язаннями свого сина ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 , і що така заміна боржника влаштовувала позивача.

Показання свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 суд не бере до уваги, бо в своїх поясненнях свідки не підтвердили того, що складання і передання розписки від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 відбувалось в їх присутності.

В іншій частині показання усіх свідків, які стосувалися підтвердження чи спростування факту передачі грошових коштів, судом не приймаються до уваги, бо не являються належним і допустимим доказом з огляду на предмет доказування в даній справі.

Оскільки до теперішнього часу відповідач ОСОБА_3 не повернула позивачу борг, та оригінал розписки знаходиться в позивача, тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 200000,00 грн. підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд повинен вирішити у відповідності до ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат між сторонами.

Так, до позовної заяви була додана квитанція № 0.0..1 від 25 лютого 2021 року про оплату ОСОБА_1 судового збору в розмірі 2200,00 грн., що перевищує 1% розміру задоволеної позовної вимоги. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового в розмірі 2000,00 грн.

Інша частина сплаченого судового збору в сумі 200,00 грн. у відповідності до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України, оскільки була внесена в дальшому розмірі, ніж встановлено законом.

Окрім судового збору, до судових витрат законом віднесені витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

В матеріалах справи наявний договір № 905/1502/2021-3 від 15 лютого 2021 року про надання юридичних послуг, укладений між ТОВ «Юридична компанія «Нікітін та Партнери» і ОСОБА_1 . Предметом цього договору є надання ОСОБА_1 юридичних послуг, пов`язаних зі стягненням боргу за договором позики від 15 квітня 2014 року .

На підтвердження понесених витрат позивачем ОСОБА_1 подано суду розрахунок від 21 квітня 2021 року обсягу наданих йому юридичних послуг за договором № 905/1502/2021-3 від 15 лютого 2021 року, вартість яких склала 20000,00 грн., акт приймання-передачі № 1 до договору від 15 лютого 2021 року отриманих юридичних послуг та платіжний документ чек № 54 від 23 лютого 2021 року про безготівкову сплату коштів в сумі 20000,00 грн. на рахунок ТОВ «Юридична компанія «Нікітін та Партнери».

Як зазначено в розрахунку обсягу наданих йому юридичних послуг, в розмір винагороди за договором № 905/1502/2021-3 від 15 лютого 2021 року включена така послуга як участь співробітника Товариства ОСОБА_8 у судових засіданнях під час розгляду справи, вартість якої визначена в розмірі 4500,00 грн. за 9 годин роботи. Але в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували участь в судовому розгляді саме співробітника ТОВ «Юридична компанія «Нікітін та Партнери» в якості представника позивача, а тим більше відсутні документи, які б підтверджували наявність у представника ОСОБА_8 статусу адвоката.

Виходячи з викладеного, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу лише в розмірі 15500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 1046-1049, 1051 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 200000 (Двісті тисяч) грн. 00 коп., а також витрати по оплаті судового збору в сумі 2000,00 грн. та витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в сумі 15500,00 грн.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 помилково сплачений судовий збір в сумі 200,00 грн. з суми судового збору, сплаченого по квитанції № 0.0..1 від 25 лютого 2021 року.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача адвокат Гребінка Андрій Миколайович, адреса для листування: м. Харків, Гімназійна набережна, 24, оф.803/2;

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя О. О. Малихін

Повне рішення складено

05 листопада 2021 року.