"09" листопада 2021 р.
Справа №642/4023/21
Провадження № 2/642/1653/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі: головуючого- судді Шрамко Л.Л., з участю секретаря Мананкової І.В., представника позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

3-і особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Родін Геннадій Вікторович, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» про визнання виконавчого напису № 24885 від 29.04.2021 про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором в розмірі 26 754 грн. 90 коп., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, таким, що не підлягає виконанню. Одночасно просив стягнути з відповідача понесені позивачкою судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача послався на те, що правові підстави для вчинення вказаного виконавчого напису відсутні, у приватного нотаріуса не було передбачених законодавством документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Сума заборгованості є оспорюваною сумою та такою, що не визнана позивачкою. Посилання приватного нотаріуса при вчинення виконавчого напису на пункт 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, є неправомірним, оскільки вказана редакція визнана нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Крім того, жодної вимоги від відповідача про усунення порушень всупереч вимогам законодавства позивачка не отримувала.

Ухвалою суду від 1 липня 2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою суду від 1 липня 2021 року заяву представника позивачки про забезпечення позову повернуто заявнику у зв`язку з невідповідності заяви вимогам ст. 151 ЦПК України.

Ухвалою суду від 10 серпня 2021 року за заявою представника позивачки в порядку забезпечення позову зупинене стягнення у виконавчому провадженні №65804600 на підставі вказаного виконавчого напису.

Ухвалою суду від 10 серпня 2021 року за клопотанням представника позивачки у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка. Є.М. витребувано копії документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис.

3 вересня 2021 року представник позивачки подав заяву про відшкодування витрат на правову допомогу з відповідача на користь позивачки у розмірі 15 000 грн.

Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на викладені в позовній заяві обставини.

Представник відповідача та 3-і особи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Відзив на позов відповідач не надав. Пояснень 3-ї особи не надали.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. витребувані судом документи згідно з ухвалою суду від 10.08. 2021 не надав.

За таких обставин відповідно до ст. 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутності нез`явившихся учасників справи.

Вислухавши представника позивачки ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до такого.

З матеріалів справи вбачається, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис № 24885 від 29.04.2021 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», якому ТОВ «Фінансова компанія «Джобер» на підставі Договору факторингу № 1-31/08-Д від 31.08.2020 відступило право вимоги за Кредитним договором № 374979 від 21.08.2019, заборгованості за вказаним Кредитним договором за період з 30.08.2020 по 28.04.2021 включно у розмірі 26 754 грн. 90 коп., у тому числі 3 600 грн. за тілом кредиту, 2 462 грн. 40 коп.- за процентами; 19 762 грн. 50 коп.-за пенею, а також плату за вчинення виконавчого напису.

В обґрунтування вчинення виконавчого напису приватний нотаріус послався на ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р.№ 1172.

На виконання вказаного виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Родін Геннадій Вікторович постановою від 14.06.2021 відкрив виконавче провадження № 65804600 та виніс постанову від 14.06.2021 про стягнення з боржника основної винагороди.

Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.

Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до п.п. 1.1, 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Безспірний борг це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора -заставодержателя вважається безспірною.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

Відповідно до п. 3.1, 3.5 ст. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19).

Ні третьою особою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. на виконання ухвали суду про витребування доказів, ні відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження безспірності заборгованості позивачки перед відповідачем, наявності письмового кредитного договору, як і не надано доказів на підтвердження виникнення у відповідача права вимоги до позивачки.

Крім того, суду не надано доказів направлення боржнику вимоги про погашення заборгованості із відміткою поштового відділення про вручення чи неможливість вручення боржнику такої вимоги.

Вчиняючи 29 квітня 2021 року виконавчий напис, приватний нотаріус Остапенко Є.М. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Згідно з правовим висновком, викладеним в Постанові Велика Палата Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17.

Зазначене вище дає підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.

Відповідно до ч.3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідачам не надано суду доказів на підтвердження наявності підстав для вчинення виконавчого напису та стягнення заборгованості, надані позивачкою докази не спростовані.

Таким чином, наявні правові підстави для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з такого.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачка не позбавлена права подати протягом 5 днів з дня винесення рішення належним чином оформлені документи на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд при вирішенні питання розподілу судових витрат присуджує стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в розмірі 908,00 грн. за подачу позовної заяви згідно ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір, а також в розмірі 454,00 грн. за подачу заяви про забезпечення позову, а всього у сумі 1 362,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2-4, 89, 141, 259, 265, 263-265, 272, 274-279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити у повному обсязі.

Визнати виконавчий напис № 24885 від 29.04.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості за кредитним договором в розмірі 26 754 грн. 90 коп., таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (03150, м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс 313, ) судовий збір в розмірі 1 362 грн. 00 коп. (одну тисячу триста шістдесят дві грн. 00 копійок) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.(дві тисячі гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено 9 листопада 2021 року.

Суддя - Л.Л. Шрамко