Справа № 336/1554/21
Провадження № 2/336/2140/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Савеленко О. А.,

за участю секретаря судового засідання Овчаренко К.О.,

представника позивача адвоката Ревкової А.К.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Ткаченко О. С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 08 серпня 2003 року по 02 жовтня 2020 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За період шлюбу та за спільні кошти, а саме 12 грудня 2012 року вони набули у власність квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яку було оформлено на відповідача. Додав, що скільки взаємної згоди між ними не досягнуто, просить поділити спільне майно подружжя, визнавши за ним право власності на 1/2 частину зазначеної вище квартири, право власності на другу частину квартири визнати за відповідачем і вирішити питання стосовно судових витрат.

Не погоджуючись із пред`явленим позовом, 19 квітня 2021 року відповідач ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву, у якому посилається на те, що спірна квартира була придбана за її особисті кошти, більшу частину з яких вона набула після продажу квартири, розташованої а адресою: АДРЕСА_2 , що належала їй на праві приватної власності, одночасно заперечуючи проти доводів позивача в частині того, що він нібито взяв у борг частину коштів у своїх батьків, що нібито оформлено розпискою. Вважає, що спірна квартира не є об`єктом спільної власності подружжя, а є її особистою власністю, у зв`язку з чим просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 44-46).

23 квітня 2021 року позивач ОСОБА_2 подав суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якій заперечував проти доводів та аргументів відповідача в частині придбання спірної квартири за особисті її особисті кошти, оскільки цю квартиру вони набули за 28 000,00 грн., а квартиру, яка належала відповідачеві, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , остання відчужила 03 грудня 2003 року, отримавши дохід від її продажу у розмірі 12 000,00 грн., що становить меншу частину від вартості спірної квартири, набутої ними у період зареєстрованого шлюбу. Додав, що вони певний час проживали разом до реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, підробляли разом на святах в якості творчого ансамблю. Саме сукупність спільних коштів від продажу квартири відповідача, зарплати позивача, коштів, накопичених із відповідачем та запозичених у батьків позивача вони і придбали спірну квартиру, а тому просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с. 53-56).

27 квітня 2021 року відповідачка ОСОБА_3 подала суду письмові заперечення проти відповіді на відзив, у яких зазначила про те, що спірну квартиру вона придбала після чотирьох місяців перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, за цей короткий проміжок часу було неможливо спільно накопичити значну суму. Крім того, факт того, що спірна квартира є її особистою власністю підтверджується і самим договором купівлі-продажу за яким нотаріус, що його посвідчував фактично пересвідчився у тому, що кошти за придбання квартири були особистими коштами відповідача, оскільки останній не вимагав згоду іншого з подружжя. Додала, що позивач на її думку вводить в оману суд щодо наявності розписки про отримання від батьків позивача в борг 7 000,00 грн. для купівлі квартири, зазначена розписка на її думку взагалі відсутня та про неї вона дізналась тільки після пред`явлення позову до суду. Пояснила, що більша частина коштів на придбання спірної квартири отримана нею від продажу квартири, що належала їй на праві особистої власності, а інша частина цих коштів становить її заощадження, які були у неї до реєстрації шлюбу з позивачем, оскільки вона офіційно працювала, та кошти від продажу «золота», що залишилось у спадок після смерті її матері (а.с. 63-64). Та, з підстав відсутності доказів набуття спірної квартири саме за спільні кошти, про що відповідач заявила у поясненнях на позовну заяву, поданих суду 19 травня 2021 року, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 79-80).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі (а.с. 29-30).

У судовому засіданні 08 квітня 2021 року клопотання представника відповідача задоволено і постановлено протокольну ухвалу про розгляд цієї справи у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с 41).

Ухвалою суду від 27 квітня 2021 року були задоволені окремі клопотання представників позивача та відповідача про виклик та допит свідків (а.с. 72-73).

Ухвалою суду від 20 травня 2021 року постановлено про закриття підготовчого провадження у справі та її призначено до судового розгляду по суті (а.с. 87).

У судовому засіданні представник позивача адвокат Ревкова А.К. заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Ткаченко О. С. у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, письмових пояснень та заперечень, оскільки спірна квартира є об`єктом особистої власності ОСОБА_1 .

Допитаний у судовому засіданні 15 червня 2021 року свідок ОСОБА_2 пояснив, що позивач ОСОБА_2 його син, а відповідач колишня невістка. Сторони у справі познайомились влітку 2001 року та певний час до одруження проживали разом і вели спільне господарство. Відповідач разом із його сином продали двокімнатну квартиру батьків відповідача, частину отриманих коштів за яку, відповідач передала своїм племінникам, однак йому невідомо за скільки вони продали цю квартиру та скільки коштів віддали родичам. Зазначив, що потім позивач і відповідач почали заробляти кошти за які, до реєстрації шлюбу, придбали однокімнатну квартиру, яку в подальшому вони продали та з допомогою наданих ним з дружиною їм у борг 7 000,00 грн. придбали спірну квартиру. Додав, що факт передання ним своєму сину 7 000,00 грн. було оформлено складанням простої розписки, і йому нічого невідомо з приводу того чи знала відповідач про цю розписку. Пояснив, що у відповідача відсутні родичі у яких вона б могла взяти в борг велику суму коштів.

Допитана у судовому засіданні 15 червня 2021 року свідок ОСОБА_4 пояснила, що позивач її син, а відповідач колишня невістка. Сторони проживали разом до реєстрації між ними шлюбу, останні вели спільне господарство. Пояснила, що батьки та брат відповідача померли, їх сім`я була неблагополучною і навіть пам`ятники померлим родичам відповідача встановлювали за її з чоловіком ОСОБА_2 кошти. Відповідач продала квартиру своїх батьків і частину коштів віддала своїй невістці. Додала, що позивач і відповідач працювали, вели спільне господарство і до реєстрації шлюбу за спільні кошти придбали однокімнатну квартиру, яку в подальшому продали і придбали спірну двокімнатну квартиру. Пояснила, що на придбання зазначеної квартири вона з чоловіком надали сину позивачеві у справі, частину грошових коштів у розмірі 7 000,00 грн., що оформили складанням розписки, однак ця розписка була загублена під час ремонту. Зазначила, що про наявність у відповідача коштовностей і прикрас, які залишились їй від матері, вона нічого не знає, однак думає, що зазначені коштовності були відсутні, оскільки, як вона зазначала раніше, батьки відповідача були неблагополучними, мали значні борги, у тому числі і за комунальними послугами. Відповідачеві було достеменно відомо про те, що вона з чоловіком надали позивачеві частину коштів на купівлю квартири.

Допитана у судовому засіданні 15 червня 2021 року свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона знала позивача і відповідача ще до реєстрації між ними шлюбу у 2003 році. Зазначила, що починаючи з 2001 року позивач і відповідач почали проживати разом, вести спільне господарство, мали спільний бюджет. Зазначила, що їй відомо про те, що спірну квартиру сторони придбали за спільні кошти, оскільки у відповідача не було такої суми особистих коштів для придбання спірної квартири.

Допитаний у судовому засіданні 15 червня 2021 року свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є троюрідним братом позивача і хрещеним батьком його доньки. Зазначив, що зі слів позивача та відповідача йому відомо про те, що спірну квартиру вони придбали за спільні кошти, частину з яких надали батьки позивача.

Допитаний у судовому засіданні 12 липня 2021 року свідок ОСОБА_7 пояснив, що відповідач є його двоюрідною сестрою. Зазначив, що йому відомо про те, що мати відповідача ще за життя передала його матері золоті прикраси та валютні цінності на зберігання, які особисто він перевозив, оскільки брат відповідача був ненадійною людиною, однак скільки саме цих прикрас і грошових коштів було він не пам`ятає, оскільки їх не перераховував. Додав, що йому відомо про те, що позивач і відповідач працювали разом на «корпоративах», а також про те, що після смерті батьків відповідача вона отримала у спадок квартиру.

Допитана у судовому засіданні 12 липня 2021 року свідок ОСОБА_8 пояснила, що відповідач є рідною сестрою її покійного чоловіка, позивача вона бачила лише декілька разів і з ним не спілкувалась. Зазначила, що відповідач продала квартиру своїх батьків, передавши їй частину коштів у розмірі 500,00 дол. США, отриманих з продажу, після чого придбала собі однокімнатну квартиру. Додала, що її свекруха була зайнята в торгівлі і за її життя, вона та відповідач були забезпечені усім необхідним. Пояснила, що її свекруха говорила про наявність у неї значної суми грошових коштів та ювелірних виробів.

Суд, вислухавши вступне слово і пояснення представника позивача, відповідача та його представника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що сторони з 08 серпня 2003 року по 03 листопада 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7, 20-21).

12 грудня 2003 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О. В., зареєстрований у реєстрі за № 2087 (а.с. 10), що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Орендного підприємства Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації № 2339382 від 18 грудня 2003 року (а.с. 11).

Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 585 від 23 вересня 2016 року, вул. Кузнецова у м. Запоріжжя перейменована на вул. Миколи Корищенка.

Відповідно до ст. 22 КпШС України ( чинного на момент набуття права власності на спірне нерухоме майно) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. (ч. 1 ст. 23 КпШС України).

Згідно з ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Статтею 25 КпШС передбачено, що якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності (стаття 29 КпШС України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення законодавства щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального розподілу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , виготовленого станом на 02 грудня 2003 року, квартира розташована на сьомому поверсі дев`ятиповерхового будинку та складається з двох кімнат, загальною площею 51,95 м2, житловою площею 30,2 м2, висота приміщень 2,5 м (а.с. 12-13).

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Стаття 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Належних, допустимих та достовірних доказів того, що відповідач ОСОБА_3 придбала спірну квартиру за особисті кошти суду не надано. Водночас суд критично ставиться до поданої позивачем ОСОБА_2 копії розписки про отримання 11 грудня 2003 року від ОСОБА_2 в борг 7 000,00 грн., а тому при вирішенні цього спору суд керується фактичними обставинами справи, підтвердженими належними та допустимими доказами.

Щодо показань свідків, допитаних у судовому засіданні, суд зазначає наступне. Цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Суд зауважує, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах.

Показання свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними.

Оскільки, допитані у судовому засіданні свідки як зі сторони позивача та і зі сторони відповідача є близькими родичами сторін, а від так зацікавлені у вирішенні цього спору, суд критично ставиться до їх показів. Окрім того, їхні покази не узгоджуються з іншими доказами (відсутністю доказів) у справі.

Таким чином, керуючись вимогами законодавства діючого на час виникнення спірних правовідносин, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, а обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість суд приходить до висновку, що спірна квартира, є спільною сумісною власністю позивача і відповідача.

За таких обставин, з урахуванням того, що спірне майно є неподільною річчю, приймаючи до уваги, що позивачем заявлені вимоги про поділ майна шляхом визначення ідеальних часток, враховуючи, що наявність будь-якої домовленості або шлюбного договору між сторонами судом не встановлено, суд приходить до висновку, що частки сторін в цьому майні слід визнати рівними і кожному з них належить по 1/2 частці майна, набутого в шлюбі. А тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Поділити майно подружжя наступним шляхом:

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 51,95 кв.м

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 51,95 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 5 706,40 грн.

Інформація про учасників справи:

1) Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ;

2)Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 10.11.2021 року.

Суддя: О. А. Савеленко

10.11.21