Дата документу 21.10.2021
Провадження № 2/937/182/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Бахаєва І.М.,

за участі секретаря судового засідання Драгун В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, в якому посилається на те, що 27 квітня 2012 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 , відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, був зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис за №188. Вказує на те, що 28 вересня 2018 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду шлюб між ними був розірваний. В позові посилається на те, що під час шлюбу та сумісного проживання за спільні кошти, 16 листопада 2016 року був придбаний автомобіль «Chevrolet Lacetti», 2008 року випуску, колір сірий, шасі (рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був оформлений на ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу, вищезазначений автомобіль залишився у відповідача в користуванні. 13 жовтня 2017 року, відповідач ОСОБА_2 продав спірний автомобіль своєї рідної сестрі ОСОБА_3 , за 162000,00 грн. за договором купівлі-продажу укладеному в Мелітопольському територіальному сервісному центрі МВС 2343 РСЦ МВС в Запорізької області. В позові вказує на те, що зазначений договір відповідачами був укладений з метою приховати від поділу спільне майно придбане за час шлюбу. Відповідачка ОСОБА_3 знала про те, що автомобіль був придбаний нею та її чоловіком в період шлюбу за спільні кошти, що вона не давала згоди на його відчуження і таким чином, а тому, вважає, що вищезазначений договір купівлі - продажу спірного автомобіля є фіктивним і не передбачав настання правових наслідків. Відповідач ОСОБА_2 не припиняв користування спірним автомобілем і після укладення спірного договору купівлі-продажу. Просить суд визнати недійсним договір купівлі - транспортного засобу 2343/2017/664703 від 13 жовтня 2017 року, визнати за позивачкою право власності на 1/2 частку автомобіля «Chevrolet Lacetti», 2008 року випуску, колір сірий, шасі (рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

Представник відповідачів адвокат Ковальов Д.В. подав до суду відзив на позов, в якому посилаючись на те, що відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, договір про придбання автомобіля є договором з розпорядження майном (грошовими коштами, за які був придбаний автомобіль). Позивачка жодної згоди, в тому числі і передбаченої законодавством у письмовій формі, на придбання відповідачем ОСОБА_2 автомобіля не давала. Зазначає, що автомобіль був придбаний за особисті кошти відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується його розпискою про отримання грошових коштів у позику саме для придбання автомобіля, у його особисту приватну власність. Вважає, що оскільки законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, то відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, тому позовна вимога про визнання договору купівлі-продажу недійсним не є обґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Від представника позивачки, адвоката Алексеєнко В.П. до суду надійшла відповідь на відзив, в якої він не погоджується з позицією відповідачів та зазначає, що відповідачі є рідними братом та сестрою, отже сторони спірного договору при його укладенні діяли недобросовісно, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, від її представника адвоката Алексеєнко В.П. до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають та просять їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, від них до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю, проти задоволення позову заперечують в повному обсязі.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст. 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 1ст. 15 ЦК України вказує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

27 квітня 2012 року між позивачем по справі ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області складено актовий запис №188/а.с.12/.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2018 року по справі №320/4344/18 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. /а.с.13/

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №2343/2016/191814 від 16 листопада 2016 року ОСОБА_2 був здійснена купівля автомобіля «Chevrolet Lacetti», 2008 року випуску, колір сірий, шасі (рама) НОМЕР_3 за ціною 1000грн.00коп.. /а.с.14/.

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №2343/2017/664703 від 13 жовтня.2017 року ОСОБА_2 було здійснено продаж автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», 2008 року випуску, колір сірий, шасі (рама) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 своїй ОСОБА_3 за ціною 162200грн. 00коп./а.с.16/.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і частина третя статті 368 ЦК України.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Визначення «дрібний побутовий правочин» має оціночний характер, не має установлених меж грошового виразу (вартості), а тому має для різних видів діяльності, речей і майнового стану учасників цивільних правовідносин, різні межі вартості.

Враховуючи, що предметом спору є автомобіль марки ««Chevrolet Lacetti», 2008 року випуску, колір сірий, шасі (рама) НОМЕР_3 , правочин щодо відчуження вказаного автомобіля виходить за межі дрібного побутового та потребував згоди позивача як другого із співвласників.

Отже, враховуючи, що автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», 2008 року випуску, колір сірий, шасі (рама) НОМЕР_3 придбаний у період перебування у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а відповідачами не спростовано презумпцію спільності майна, суд приходить до висновку про визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаного автомобіля, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки відсутність згоди одного із співвласників на розпорядження майном, відчуженим за правочином, який виходить за межі дрібного побутового, є порушенням вимог статей 60, 61, 63 СК України, і підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля відповідно до статей 203, 215 ЦК України.

Доводи позивачки про те, що відповідачі при укладенні спірного договору купівлі-продажу діяли недобросовісно є обґрунтованими, оскільки відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), відсутність згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України та статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23 грудня 2020 року, при розгляді справи № 61-3533св19.

В заперечення позовних вимог, відповідач ОСОБА_2 надав суду копію розписки від 01 вересня 2016 року, згідно якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 в борг на придбання автомобіля 5000 доларів США з терміном повернення до 01 березня 2017р. /а.с.60/.

Згідно розписки від 24 лютого 2017 року, ОСОБА_3 отримала від свого брата ОСОБА_2 5000 доларів США, претензії до останнього немає/а.с.60зворот/.

Проте, суд не приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_2 про придбання спірного автомобіля за особисті кошти, які були позичені у сестри ОСОБА_3 в сумі 5000 доларів США згідно розписки від 01 вересня 2016 року, оскільки згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №2343/2016/191814 від 16 листопада 2016 року ОСОБА_2 придбав автомобіль за ціною 1000 грн. 00 коп./а.с.14/, що спростовує твердження останнього про придбання автомобіля за 5000 доларів США.

Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , перебуваючи у шлюбі з позивачкою ОСОБА_1 , уклав договір щодо спільного майна договір купівлі-продажу транспортного засобу №2343/2017/664703 від 13 жовтня 2017 року, та третя особа - контрагент за таким договором відповідачка по справі ОСОБА_3 , діяли недобросовісно. Зокрема, що відповідачка ОСОБА_3 достовірно знала, що спірний автомобіль придбаний подружжям в період шлюбу, і що її брат ОСОБА_2 укладає договір, не отримавши згоди на це другого з подружжя позивачки ОСОБА_1 .

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у справі від 22 лютого 2017 року N 6-17цс17.

Відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу автомобіля недійсним обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачки судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачкою судового збору та витрат на забезпечення позову в сумі 1962 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 203, 215, 368, 369, 655 ЦК України, правовою позицією Верховним Судом України у справі від 22 лютого 2017 року N 6-17цс17, правовим висновком Верховного Суду в постанові від 23 грудня 2020 року по справи № 61-3533св19, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу 2343/2017/664703 від 13 жовтня 2017 року, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на Ѕ частину автомобіля марки Chevrolet, модель Lacetti, 2008 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1962 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні дані учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 01 листопада 2021 року.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ