Справа № 638/2041/21
Провадження № 2/638/3239/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

02 листопада 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Суркової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики: суму позики у розмірі 800000 грн, суму пені у розмірі 98118,48 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.04.2020 року між сторонами укладено договір позики за яким позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 800000 грн строком до 14.10.2020 року, проте на вимогу позивача про дострокове повернення позики, відповідач не повернув грошові кошти.

Ухвалою судді 21.04.2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання позивача не з`явився, однак його представник надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належними чином, відзиву або клопотань з процесуальних питань суду не надходило. Пунктом 2 ч.7 ст.128 ЦПК України визначено, що судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. За відомостями адресно-довідкового бюро відповідач 10.03.2020 року знятий з реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вимог ч.10 ст.187, ч.11 ст.128 ЦПК України виклик відповідача також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач повідомлений про час та місце слухання справи своєчасно та належним чином, представник позивача надав згоду на ухвалення заочного рішення, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За нотаріально посвідченим договором від 14.04.2020 року, зареєстрованим в реєстрі за №244, ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 800000 грн, а останній зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів. Повернення позики здійснюється не пізніше 14.10.2020 року. За умовами договору позикодавець має право вимагати дострокового повернення суми позики та позичальник зобов`язаний повернути суму позики не пізніше 7 календарних днів з дня отримання письмової вимоги. Пунктом 10 договору визначено, що в разі допущення позичальником прострочення виконання грошових зобов`язань, останній зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 25% річних від простроченої суми.

17.08.2020 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до відповідача з вимогою про дострокове повернення суми боргу, проте, останній грошові кошти не повернув.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі статтею 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно статті 525 ЦК України недопустима одностороння відмова від виконання зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або законом.

Статтями 526, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобов`язанням.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що позивачем виконані умови договору та передані грошові кошти у визначеному розмірі, проте борг, на даний час, не повернутий, суд приходить до висновку, що позов в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню.

Окрім суми боргу позивач також просить стягнути з відповідача 25% річних у сумі 54677,75 грн, пеню у розмірі 17570,19 грн та інфляцію у розмірі 898118,48 грн.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 10 договору позики визначено, що в разі прострочення виконання грошових зобов`язань відповідач зобов`язаний сплатити також 25 процентів річних від простроченої суми, строк повернення позики до 14.10.2020 року (п.5 договору).

Наданий позивачем розрахунок 25 % річних та індексу інфляції за період з 15.10.2020 року по 22.01.2021 рік судом перевірений та проведений у відповідності з вимогами закону.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню загальна сума боргу з урахування індексу інфляціїї та 25% річних в сумі 80548,25 грн.

Стосовно позовних вимог, які стосуються стягнення з відповідача нарахованої пені за договором позики суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено поняття неустойки (штрафу, пені), якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Частиною 1 ст.624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

З положень ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР слідує, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В п.19 Постанови від 05.09.2019 р. по справі № 908/1501/18 Верховний Суд України, надаючи правову оцінку правомірності нарахування пені, зазначив, що зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони вправі і не передбачати будь-яких санкцій за порушення строків розрахунку.

З огляду на вищевказані норми та, приймаючи до уваги, що договір позики не містить положень про застосування до відповідача неустойки у вигляді пені, суд приходить до висновку про необґрунтованість її нарахування позивачем, та про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Враховуючи викладене, позовні вимоги частково обґрунтовані та підлягають задоволенню в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 800000 грн, 25 відсотків річних у розмірі 54677,75 грн, інфляції у розмірі 25870,50 грн, а всього у розмірі 880548,25 грн, позовні вимоги в частині стягнення пені необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 8990 грн, позовні вимоги задоволено частково, а відтак з урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягають судові витрати за подачу позову в сумі 8805 грн 49 коп.

Керуючись ст.ст. 549,599,625,1046,1047 Цивільного кодексу України, ст.ст. 141, 274-279, 280-282, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , адреса для листування АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу, 25 відсотків річних та інфляцію до договором позики від 14.04.2020 року у загальному розмірі 880548 (вісімсот вісімдесят тисяч п`ятсот сорок вісім) грн 25 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 8805 (вісім тисяч вісімсот п`ять) грн 49 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий Є.В.Невеніцин