Шаргородський районний суд
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 листопада 2021 року
справа № 152/1022/21
провадження 2/152/365/21
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Соколовської Т.О.,
секретаря судового засідання Здищук А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сад Поділля», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління Держпраці у Вінницькій області про стягнення компенсації за невикористану відпустку,
учасники справи - не прибули,
І. Стислий виклад позицій позивачів та відповідача
25.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сад Поділля» (далі ПрАТ «Сад Поділля»), з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління Держпраці у Вінницькій області про стягнення компенсації за невикористану відпустку.
Позов обґрунтований тим, що згідно наказу № 1 к від 03 січня 2018 року його прийнято на посаду заступника директора ПАТ «Сад Поділля» з земельних питань.
14.04.2021 ним подано заяву про звільнення з займаної посади у зв`язку зі станом здоров`я з 15.04.2021. Заява відповідачем отримана 15.04.2021. До заяви ним долучено довідку про стан здоров`я. Останнім робочим днем у Товаристві був 15.04.2021.
Оскільки реагування на його заяву про звільнення не було, 05.05.2021 ним був направлений лист відповідачу з вимогою ознайомити його з наказом про звільнення, видати трудову книжку та провести розрахунок при звільненні.
Не отримавши відповіді на звернення, ним 07.08.2021 повторно направлено два звернення на юридичну і фактичну адресу відповідача з тими ж вимогами - ознайомити його з наказом про звільнення, видати трудову книжку та провести розрахунок при звільненні.
Останні звернення також залишені відповідачем без належного реагування, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом.
Крім того, в квітні 2021 року через касу ПрАТ «Сад Поділля» він отримав 5 000 грн. за роботу в квітні 2021 року, але при цьому в довідці Пенсійного фонду України від 06.08.2021 немає відомостей про ці виплати.
ІІ. Заяви, клопотання сторін
19.10.2021 до суду поступила письмова заява від позивача ОСОБА_1 про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити (а.с.46).
Інших заяв і клопотань, пов`язаних з розглядом справи, від учасників справи не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 27.08.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк на виправлення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху (а.с. 17-19).
У встановлений судом термін позивачем ОСОБА_1 виправлено недоліки позовної заяви (а.с. 24 30).
Ухвалою суду від 08.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань від сторін про інше не надходило. Вказаною ухвалою суду відповідачеві ПрАТ «Сад Поділля» запропоновано подати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву (а.с.31 - 32).
Ухвалу суду від 08.09.2021 разом з копією позовної заяви та додатками до неї направлено на адресу відповідача, яку він отримав 13.09.2021 (а.с. 43).
Ухвалою суду від 08.09.2021 третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управлінню Держпраці у Вінницькій області запропоновано в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали подати письмові пояснення щодо позову (а.с. 31 - 32).
Ухвалу суду від 08.09.2021 разом з копією позовної заяви та додатками до неї направлено на адресу третьої особи - Управління Держпраці у Вінницькій області, яку воно отримало 13.09.2021. Управління Держпраці у Вінницькій області письмових пояснень щодо позову не надало, представника у судове засідання повторно не направило, хоча належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи (а.с. 36, 48).
Відповідач ПрАТ «Сад Поділля» відзив на позовну заяву не подав, представника у судове засідання повторно не направив, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с.43, 49, 50).
Судом вжиті належні заходи для повідомлення сторін про розгляд справи та реалізації ними права судового захисту своїх прав та інтересів.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 274 ЦПК України суд розглядає за правилами спрощеного провадження малозначні справи.
Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.
За правилами ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, у суда наявні підстави для заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлено ухвалу, відповідно до вимог статтей 280 - 281 ЦПК України.
На підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин
У справі, що розглядається судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу № 1 к від 03 січня 2018 року перебував на посаді заступника директора ПАТ «Сад Поділля» з земельних питань. Вказана обставина підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 від 25.07.1978, засвідченою Управлінням у Шаргородському районі Вінницької області Пенсійного фонду України (а.с.5).
Згідно рішення загальних зборів акціонерів від 25.04.2020 тип Акціонерного товариства змінено з Публічного на Приватне акціонерне товариство «Сад Поділля» (а.с.5).
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням юридичної особи ПрАТ «Сад Поділля» є м.Київ, вул. Верхній Вал, будинок №8 (а.с.53 -54).
Фактична адреса місцязнаходження ПрАТ «Сад Поділля» - с.Пеньківка Жмеринського району Вінницької області, вул. Жовтнева, 12 (а.с.1).
14.04.2021 ОСОБА_1 подано заяву про звільнення з займаної посади у зв`язку зі станом здоров`я з 15.04.2021.
Заява відповідачем отримана 15.04.2021. До заяви долучено довідку про стан здоров`я (а.с.8, 9).
Відповідно до трудової книжки позивача, запис про його звільнення з посади заступника директора ПрАТ «Сад Поділля» з земельних питань відсутня.
Із позовної заяви вбачається, що останнім робочим днем ОСОБА_1 у Товаристві був 15.04.2021.
Судом встановлено, що 07.08.2021 позивачем ОСОБА_1 направлено два звернення на юридичну і фактичну адресу відповідача з вимогою про ознайомлення з наказом про звільнення, видачу трудової книжки та проведення розрахунку при звільненні. Відправлення за фактичним місцем знаходженням товариства вручено 30.08.2021, дані про вручення відправлення за місцем знаходження юридичної адреси відсутні (а.с.10 13, 51 52).
Отже вимога про розрахунок при звільненні була належним чином пред`явлена ОСОБА_1 , про що позивачем надано належні та допустимі докази.
Що стосується звернення позивача до відповідача від 05.05.2021 з вимогою про ознайомлення з наказом про звільнення, видачу трудової книжки та проведення розрахунку при звільненні, то суд не приймає його до увагм, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про його направлення позивачем та отримання відповідачем.
Крім того позивач зазначив, що в квітні 2021 року в касі ПрАТ «Сад Поділля» він отримав 5 тис. грн. за роботу в квітні 2021 року, що не відодражено в довідці Пенсійного фонду України від 06.08.2021.
V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі ст.ст. 74-84 КЗпП України, громадянам, які працюють за трудовим договором надаються щорічні відпустки, а у разі звільнення їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки.
Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Держава забезпечує щоквартальну підготовку і публікацію статистичних даних про середню заробітну плату і середню тривалість робочого часу по галузях, групах професій і посад, а також щорічну публікацію даних про вартість робочої сили.
Закон України «Про відпустки» встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується: - гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; - забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.
Положеннями статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.
Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки»).
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.
За правилами ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що середній заробіток працівника визначається відповідно Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок).
Відповідно до п.2 ч.ІІ вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Відповідно до п. 7 ч. ІV Порядку нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 ЗУ «Про відпустки»).
Верховний Суд України в абзаці п`ятому пункту 6 Постанови Пленуму від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним.
Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух …(рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий позивачем на підтвердження своїх вимог, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").
Частиною 3 статті 12, статтями 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електронні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
При цьому суд враховує позиції ЄСПЛ щодо аргументації судових рішень, закріплені, зокрема в рішенні «Бендерський проти України» від 15.11.2007, в якому наголошується, що право може вважатися ефективним, тільки, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (п.33 рішення від 21.03.2000 у справі "Дюлоранс проти Франції"; пп. 32 35 рішення від 07.03.2006 у справі «Донадзе проти Грузії»).
Відповідач ПрАТ «Сад Поділля» не використало можливість і право реалізувати свої процесуальні права, заперечувати проти позову, надати докази у підтвердження своїх заперечень. Небажання ПрАТ «Сад Поділля» надати відзив та докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову дало суду право обмежитись доказами, наданими позивачем.
При цьому суд звертає увагу, що сторони у справі не є рівними учасниками спірних правовідносин та мають відмінні правові можливості з надання доказів щодо наявності або відсутності заборгованості з виплати компенсації за невикористанні дні відпустки. Саме на відповідача покладається обов`язок надання доказів щодо використання/невикористання позивачем відпустки, оскільки у його розпорядженні, як роботодавця мають знаходитися відповідні документи, зокрема накази про надання відпустки, первинні розрахункові платіжні документи, однак матеріали справи не містять таких доказів.
Оскільки відповідач ні на вимогу позивача, ні на вимогу суду не надав власні розрахунки компенсації за невикористану відпустку або заперечень щодо її наявності, суд перевірив розрахунок наданий позивачем і встановив, що відповідно до вимог нормативно правових актів, проаналізованих вище компенсація за невикористані позивачем ОСОБА_1 дні відпустки становить 33 827,60 грн, виходячи із наступних розрахунків.
Установлено, що за період з 04.01.2018 по 15.04.2021 ОСОБА_1 мав право на отримання трьох щорічних основних відпусток по 24 календарні дні, зокрема за періоди роботи 2018 2019; 2019 - 2020; 2020 - 2021; та з 04.01.2021 по 15.04.2021 7 календарних днів, а за всі періоди - 79 календарних днів, тому при звільненні відповідач повинен був виплатити позивачу відповідну компенсацію, однак вказана компенсація не виплачена.
Розрахунок середнього заробітку для нарахування компенсації за невикористані відпустки у даній справі повинен здійснюватись відповідно до п. 7 ч. ІV Порядку шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.
Далі, сумарний заробіток за останні 12 місяців перед нарахуванням компенсації за невикористані відпустки (152010 грн) ділимо на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду (за винятком 11 днів святкових і неробочих днів, встановлених законодавством) (355). Одержаний результат перемножаємо на 79 календарних днів відпустки -
VІ. Висновки суду
Аналіз перевірених і оцінених у судовому засіданні доказів у підтвердження позовних вимог переконує суд, що позивачем ОСОБА_1 надано належні, достовірні та допустимі докази, в силу вимог ст.ст. 76 - 81 ЦПК України на підтвердження того, що ПрАТ «Сад Поділля» порушено його право на отримання компенсації за невикористані основні відпустки, передбачені частиною першою статті 6 Закону України «Про відпустки».
VІІ. Розподіл судових витрат
Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини другої статі 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
Пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" в редакції, яка діє з 01 вересня 2015 року, визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
За подання до суду позовної заяви позивач ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення компенсації за невикористану відпустку на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".
Отже, за приписами ст.141 ЦПК України з відповідача ПрАТ «Сад Поділля» підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 2270,00 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 15, 76-81, 83, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 280-283 ЦПК України, на підставі ст.ст. 8, 13, 19, 43, 45, 55 Конституції України, ст.ст. 6, 13, ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 47, 74 84, 116 КзПП України, ст.ст. 2, 4, 6, 24 ЗУ «Про відпустки», ст. 27 ЗУ «Про оплату праці», п.2 ч.11, п. 7 ч. ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сад Поділля», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління Держпраці у Вінницькій області про стягнення компенсації за невикористану відпустку задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно процесуальним кодексом України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Повне ім`я (найменування) cторін:
позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , паспорт громадянина Ураїни НОМЕР_3 , виданий Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області 25.01.2002, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;
Рішення ухвалено та підписано 08.11.2021.

Головуючий суддя: Т.О. Соколовська