Справа № 486/1380/21
Провадження № 2/486/692/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Савіна О.І.,

при секретарі Матіївої В.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

без участі сторін,

ВСТАНОВИВ:

27.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначає, що згідно Договору купівлі-продажу посвідченого нотаріусом 20.11.2011 року, йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . В належній йому квартирі зареєстрована колишня дружина ОСОБА_2 , яка, після розірвання шлюбу у 2016 році, фактично в його квартирі не проживає, у зв`язку з чим просить визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Сторони в судове засідання не з`явились, направили суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Позивач вказує, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, відповідач зазначає, що визнає позов у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення рішення в підготовчому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Зважаючи на те, що відповідач визнала позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши письмові докази та надавши їм правову оцінку, судом встановлено наступне.

Як вбачається з копій договору купівлі-продажу, витягу з Державного реєстру правочинів та витягу про державну реєстрацію прав, ОСОБА_1 , згідно договору купівлі-продажу посвідченого нотаріусом 20.11.2011 року, набув у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 9, 10, 11).

З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 10.08.2021 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 , з 10.12.2013 року зареєстрована відповідач ОСОБА_2 (а.с. 12).

28.01.2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 14.02.2014 року, розірвано, що підтверджується копією рішення Южноукраїнського міського суду від 28.01.2016 року (а.с. 14).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1 ..

Згідно положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Зі змісту ст.ст. 386, 391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно з п.34) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відсутність відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі понад встановлені строки підтверджується актом про непроживання складеним комісією ОСББ 17.08.2021 року (а.с. 13) та визнається самою відповідачкою ОСОБА_2 , яка згідно заяви від 09.11.2021 року, визнала позовні вимогм у повному обсязі.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1 , не проживає з 2016 року, суд вважає, що вона втратила право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 908.00 грн. (а.с. 6), який у зв`язку із задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 72, 150 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 200, 206, 229, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , витрати зі сплати судового збору у розмірі 908.00 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп..

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олександр Іванович Савін