КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Виниченко Л.М. в м. Київ 21 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно списаних коштів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про захист прав споживачів та стягнення безпідставно списаних коштів, просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь суму безпідставно списаних коштів у розмірі 32617,72 грн. та пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 3653,18 грн.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що 21 серпня 2020 року, починаючи з 06:00 ранку, з її карткового рахунку № НОМЕР_1 , картка № НОМЕР_2 , почало здійснюватися несанкціоноване списання грошових коштів з призначенням платежу Музика:APPLE.COM/BILL,ITUNES.COM. Загалом в проміжок часу з 06:00 до 06:37 було здійснено 54 несанкціоновані транзакції з карткового рахунку на загальну суму 90065,72 грн. Після встановлення факту несанкціонованого списання грошових коштів о 10:51 позивач заблокувала картку та о 13:42 звернулася до відділення банку, повідомивши відповідача про факт несанкціонованого списання грошових коштів.

31 серпня 2020 року на адресу АТ КБ «ПриватБанк» представником позивача надіслано заяву про несанкціоноване списання грошових коштів з проханням провести за даним фактом відповідну перевірку та відновити залишок коштів на рахунку до стану, який існував до моменту несанкціонованого списання грошових коштів. 22 вересня 2020 року була отримана відповідь від АТ КБ «ПриватБанк», в якій повідомлялося, що відповідачем подано заявки на проведення претензійної роботи по спірним транзакціям в частині 35 заявок на списання грошових коштів. 19 листопада 2020 року з електронного кабінету «Приват24» позивач дізналася, що відповідач перерахував на її розрахунковий рахунок частину безпідставно списаних грошових коштів, а саме 57448 грн. Інша частина безпідставно списаних грошових коштів у розмірі 32617,72 грн. позивачу до цього часу відповідачем повернута не була.

Крім звернення до АТ КБ «ПриватБанк», 25 серпня 2020 року позивач звернулася до Печерського УП ГУНП у м. Києві з заявою про вчинення злочину. За результатами такого звернення було зареєстроване відповідне кримінальне провадження № 0000411, станом на момент звернення з даним позовом ОСОБА_1 визнана потерпілою в даному кримінальному провадженні.

Вказувала, що з урахуванням того, що вона будь-яких письмових та/або усних розпоряджень щодо списання (переказу) грошових коштів з її карткового рахунку відповідачу не надавала, а також не допускала жодних дій, які б могли призвести до втрати або несанкціонованого доступу до інформації, що дозволяла ініціювати здійснення платіжних операцій, вона не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій з її карткового рахунку на загальну суму 90065,72 грн., що свідчить про наявність обов`язку відповідача відновити залишок коштів на її рахунку до стану, у якому він був до проведення несанкціонованих платіжних операцій.

Крім того, вона має право на стягнення пені з відповідача в розмірі 3653,18 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання відповідача щодо повернення позивачу безпідставно списаних коштів з карткового рахунку.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь грошові кошти в розмірі 31357,18 грн., в решті позову відмовлено.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, ст. 207, 639 ЦК України, вказував, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, позивач погодився виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами а сайті ПриватБанку.

За змістом п. 6 розділу VІ положення № 705 та п. 14.6 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, повідомлений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Вказував, що позивачем було порушено Умови і правила надання банківських послуг, і що в архівах банку не виявлено звернень позивача з дорученням про постанову картки в СТОП-ЛИСТ платіжної системи або з вимогою про блокування картки до моменту зняття коштів.

Зазначив, що користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувались користувачем (п. 5 розділу VІ Положення № 705).

Наголошував, що норми Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» підлягають застосуванню лише в тому разі, якщо користувач (платник) не вчинив дій або не допустив бездіяльності які сприяли незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (неналежні перекази). Якщо у здійсненні неналежного переказу винен не тільки ініціатор переказу, а й платник, то вищевказані норми права не можуть бути застосовані.

Вказував, що позивачем не було доведено, що кошти переведені без його волевиявлення, не за його власним розпорядженням. Наявність кримінального провадження не може свідчити, в силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позивача до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними. Згідно матеріалів справи клієнтом не вжито заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки, ПІНу або використання іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тому в даному випадку відповідальність за операції, що проводилися, несе тільки клієнт.

Зазначив, що судом не взято до уваги постанови Верховного Суду від 18 липня 2019 року в справі № 522/22780/15-ц про те, що саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.

Посилався на правові позиції Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, Верховного Суду в постановах від 17 липня 2019 року в справі № 564/678/15-ц, від 14 серпня 2019 року в справі № 317/2745/16-ц, від 18 вересня 2019 року в справі № 564/2153/16-ц, від 09 жовтня 2019 року в справі № 545/3918/16-ц. Отже, з урахуванням зазначеного, саме позивач повинен нести відповідальність за здійснення платіжних операцій.

Крім того, як вбачається з виписки по рахунку, позивачем оспорюються міжнародні платежі за 21 серпня 2020 року на загальну суму в еквіваленті національної валюти 90065,72 грн. В даному випадку правовідносини, пов`язані з використанням міжнародних платіжних систем, регулюються Регламентом ведення претензійної роботи і обробки підтримуючої документації по операціях, здійснених з використанням платіжних карт МПС MasterCardInternational і VisaInternational, емітованих ПриватБанком та іншими учасниками МПС MasterCard (крім банків-партнерів) та Visa International, який діє з 1998 року, а також Уніфікованими правилами та звичаями для документарних акредитивів Міжнародної торгової палати, Уніфікованими правилами з інкасо Міжнародної торгової палати та іншими міжнародно-правовими актами з питань переказу коштів.

Відповідний Регламент регулює претензійну роботу по операціях, здійснених з використанням платіжних карт МПС MasterCard International і Visa International. Для того, щоб оскаржити платіж, платник (власник картки) звертається в банк-емітент з письмовою заявою, а банк-емітент, в даному випадку ПриватБанк, виступає посередником між своїм клієнтом та банком-екваєром/ТСП/МПС. В його обов`язки входить направлення претензії клієнта щодо незгоди з транзакцією банку-екваєру. При цьому, обґрунтована претензія чи ні, вирішує не ПриватБанк, а Міжнародна платіжна система.

Так, за письмовим зверненням позивача, яке надано до матеріалів справи, банком було ініційовано претензійну роботу згідно з правилами Міжнародної платіжної системи.

ПриватБанком як банком-емітентом, міжнародною платіжною системою Visa, а також банком-екваєром, яким прийнято платежі, було виконано належним чином та в повному обсязі доручення клієнта, що дає підстави дійти до висновків про відсутність спірності проведених транзакцій. Листом від 22 вересня 2020 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на звернення позивача повідомило, що у відповідності до Правил міжнародних платіжних систем встановлено ліміт на проведення операцій по оскарженню у кількості не більш ніж по 35 заявок. Банком було відібрано 35 заявок з найбільшими сумами проведених операцій з картки та подано на проведення претензійної роботи.

Вважав, що позивачем не доведено факт протиправної поведінки банку та її шкідливий результат, у зв`язку з відсутністю ознак протиправної поведінки у діях банку, відсутній і причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, не доведено вини банку у заподіянні збитків. Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, які б свідчили про наявність будь-яких неправомірних дій банку, так і про те, що шкода позивачу завдана саме з вини відповідача, відсутні підстави для задоволення позову.

Вказував, що посилання суду на правову позицію Верховного Суду України в справі № 6-71цс15 є недоречним, оскільки у постанові йдеться про правовідносини щодо здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про захист прав споживачів та стягнення безпідставно списаних коштів, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки з карткового рахунку позивача було списано 54 транзакціями кошти на загальну суму 90065,72 грн., і позивач повідомила банк про несанкціоноване списання грошових коштів, в матеріалах справи відсутні докази сприяння нею втрати, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а відповідачем було частково повернуто безпідставно стягнуті кошти, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню невідшкодована сума в розмірі 28198,90 грн. та пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 3158,28 грн. за 112 днів прострочення платежу з розрахунку 0,1 % за кожний день відповідно до п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що 24 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою про несанкціоноване списання грошових коштів, в якому позивач повідомляла, що 21 серпня 2020 року, починаючи з 06:00 ранку з її карткового рахунку НОМЕР_1 , картка № НОМЕР_2 , почало здійснюватися несанкціоноване списання грошових коштів з призначенням платежу Музика:APPLE.COM/BILL,ITUNES.COM. Загалом в проміжок часу з 06:00 до 06:37 було здійснено 54 несанкціоновані транзакції з карткового рахунку на загальну суму 90065,72 грн. о 10:51 вона заблокувала картку та звернулася до відділення банку. Просила провести за викладеними обставинами перевірку, відновити залишок коштів на її рахунку до того стану, який існував до моменту несанкціонованого списання грошових коштів в розмірі 90065,72 грн. (а. с. 11 - 12).

Листом від 22 вересня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомило ОСОБА_1 , що банком подано заявки на проведення претензійної роботи по спірним транзакціям 1313483, 1313558, 1313552, 1313550, 1313549, 1313548, 1313547, 1313546, 1313544, 1313540, 1313539, 1313538, 1313537, 1313535, 1313534, 1313533, 1313531, 1313530, 1313526, 1313524, 1313523, 1313522, 1313521, 1313520, 1313519, 1313518, 1313516, 1313514, 1313513, 1313512, 1313510, 1313509, 1313507, 1313505, 1313502, 1313501, 1313500, 1313499, 1313498, 1313496, 1313495, 1313494, 1313493, 1313492, 1313491, 1313490, 1313489, 1313488, 1313486, 1313485, 1313484, 1313483, 1313481; у відповідності до Правил Міжнародних платіжних систем, встановлено ліміт на проведення операцій по оскарженню у кількості не більш ніж по 35 заявок, банком було відібрано 35 заявок з найбільшими сумами проведених операцій з картки та подано на проведення претензійної роботи; пунктом 2.1.4.33 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що порядок здійснення платіжних операцій з використанням картки регулюється чинним законодавством України, нормами Міжнародних платіжних систем, Національної платіжної системи «Український платіжний простір», цим договором та Тарифами банку; в ситуації, що склалася, ліміт встановлено Міжнародною платіжною системою, а отже банк ніяким чином не має права вплинути на кількість операцій, які можливо оскаржити (а. с. 16).

На а. с. 19 - 48 наявні роздруківки з особистого кабінету «Приват24» з відмовами у задоволенні заявок на повернення грошових коштів.

На а. с. 15 наявна копія талону-повідомлення єдиного обліку № 31608 про прийняття і реєстрації заяви про кримінальне правопорушення про здійснення крадіжки грошових коштів з банківського рахунку НОМЕР_1 , картка № НОМЕР_2 , спричинення матеріального збитку на суму 90065,72 грн.

На а. с. 66 - 71 знаходиться виписка з рахунку ОСОБА_1 за період з 14 листопада 2020 року по 23 листопада 2020 року, згідно якої 14 листопада 2020 року здійснено повернення коштів за заявкою 1293345 на суму 1380,94 СR, 19 листопада 2020 року здійснено повернення коштів за заявками 1313537 на суму 2762,15 СR, 1313500 на суму 1380,94 СR, 1313535 на суму 2762,15 СR, 1313499 на суму 1380,94 СR, 1313534 на суму 2762,15 СR, 1313498 на суму 1380,94 СR, 1313533 на суму 1656,63 СR, 1313496 на суму 1380,94 СR, 1313495 на суму 1380,94 СR, 1313531 на суму 1656,63 СR, 1313558 на суму 1380,94 СR, 1313549 на суму 2762,15 СR, 1313494 на суму 1380,94 СR, 1313530 на суму 1656,63 СR, 1313548 на суму 2762,15 СR, 1313493 на суму 1380,94 СR, 1313513 на суму 1380,94 СR, 1313492 на суму 1380,94 СR, 1313547 на суму 2762,15 СR, 1313510 на суму 1380,94 СR, 1313546 на суму 2762,15 СR, 1313509 на суму 1380,94 СR, 1313544 на суму 2762,15 СR, 1313507 на суму 1380,94 СR, 1313540 на суму 2762,15 СR, 1313505 на суму 1380,94 СR, 1313502 на суму 1380,94 СR, 1313538 на суму 2762,15 СR, 1313501 на суму 1380,94 СR, 20 листопада 2020 року - за заявками 1313491 на суму 1380,94 СR, 1313490 на суму 1380,94 СR, 1313489 на суму 1380,94 СR, 1313483 на суму 1656,63 СR.

На а. с. 72 - 86 знаходиться копія заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 12 грудня 2019 року, за умовами якої ОСОБА_1 приєднується до розділів «Загальні положення», «Кредитні картки», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка» Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк».

На а. с. 87 - 93 знаходиться зведена таблиця оспорюваних транзакцій в кількості 54 штук.

На а. с. 94 - 147 знаходяться копії електронних заявок оспорюваних транзакцій в кількості 54 штук.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст. 1068, 1073 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно п. 14.12 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно п. 37.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно зі статтею 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.

Згідно п. 5, 8, 9 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, від 06 вересня 2020 року в справі № 311/634/18-ц (провадження № 61-1837св19), від 05 серпня 2020 року в справі № 759/423/19 (провадження № 61-22666св19) і даний висновок був належним чином врахований судом першої інстанції.

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 6-24548св18), від 17 лютого 2020 року в справі № 171/994/17-ц (провадження № 61-10363св19) зроблено висновок, відповідно до якого саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином повідомила банк та правоохоронні органи про зняття грошових коштів з її карткового рахунку, а банком не доведено, що вказані дії відбулись внаслідок дій чи бездіяльності відповідача.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про стягнення з відповідача на користь позивача невиплачену суму безпідставно списаних коштів в розмірі 28198,90 грн. з урахуванням коштів, які були повернуті банком в добровільному порядку на підставі її звернення.

Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилався позивач, обґрунтовуючи вимоги про стягнення з відповідача пені, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 роз`яснено, що суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Також відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові від 03 червня 2020 року, справа № 520/5345/18: повноваження органів влади є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

З урахуванням наведених вимог та положень спеціальної ст. 37.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» суд першої інстанції прийшов до висновку, що в межах заявлених позовних вимог розмір пені в період з 22 серпня 2020 року по 11 грудня 2020 року, що включає 112 днів прострочення платежу з розрахунку 0,1 % за кожний день, що відповідає 36,5 % на рік від суми неповернутих коштів, фактично становить 3158,28 грн. (28198,90 грн. х 36,5 % : 100 % : 365 х 112).

Доводами апеляційної скарги наведені розрахунки суду першої інстанції не спростовані, контррозрахунку не надано.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивачем були порушені Умови і правила надання банківських послуг, а саме п. 1.1.2.1.12 (клієнт зобов`язаний вживати заходів щодо запобігання втрати (розкрадання) карток, ПІНа або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання), п. 1.1.5.5 (банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в SMS-повідомленні ПІН-коді, Ідентифікатор користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobileBanking або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного використання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання таких каналів); п. 1.1.2.1.21 (клієнт зобов`язаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) про інформацію, яка стала відомою клієнту про втрату/крадіжку картки, стікера PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціонованих транзакцій по його рахунках (а також по рахунках третіх осіб); п. 1.1.5.29 (держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Держателя карти про блокування коштів по Картрахунку й за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки карти в СТОП-ЛИСТ платіжною системою, а у випадку підключення до послуги «Екстрені гроші» також протягом часу блокування платіжної карти); п. 1.1.5.28 (банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІН-кода), п. 1.1.2.1.13 (інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, стікеру PayPass, ПІНу, сім-карти мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення банку, або за вказаними телефонами), з огляду на те, що редакція Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєдналася ОСОБА_1 , яка наявна в матеріалах справи і надана самим банком, не містить вказаних умов.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що в архівах банку не виявлено звернень позивача з дорученням про постановку карти в СТОП-ЛИСТ платіжної системи або з вимогою про блокування картки до моменту зняття коштів, оскільки з матеріалів справи вбачається і не спростовано відповідачем, що позивачем здійснено передбачені законом дії після виявлення несанкціонованого списання грошових коштів, а саме одразу після встановлення факту несанкціонованого списання заблоковано карту та повідомлено банк про виявлені обставини, на підставі чого банком було ініційовано перевірку та частково відновлено залишок коштів на рахунку позивача.

Апеляційним судом враховується, що у відзиві АТ КБ «ПриватБанк» на позовну заяву визнавалося, що несанкціоноване списання коштів з рахунку позивача сталося через підтвердження збою в міжнародній платіжній системі та здійснено повернення коштів за 35 заявками (а. с. 62).

Крім того, листом від 22 вересня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомляв ОСОБА_1 , що банком було відібрано 35 заявок з найбільшими сумами проведених операцій з картки та подано на проведення претензійної роботи (а. с. 16).

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо невчинення позивачем передбачених законом дії після виявлення несанкціонованого списання грошових коштів спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, та відхиляються апеляційним судом.

Не спростовують висновків суду першої інстанції також доводи апеляційної скарги, що норми Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» підлягають застосуванню лише в тому разі, якщо користувач (платник) не вчинив дій або не допустив бездіяльності, які сприяли незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (неналежні перекази), а якщо у здійсненні неналежного переказу винен не тільки ініціатор переказу, а й платник, то вказані норми права не можуть бути застосовані.

Не ґрунтуються на вимогах закону, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про недоведення позивачем обставин, що кошти переведені без його волевиявлення, не за його власним розпорядженням, і що згідно матеріалів справи клієнтом не вжито заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки, ПІНу або використання іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Як вже було зазначено, враховуючи правові висновки Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 6-24548св18), від 17 лютого 2020 року в справі № 171/994/17-ц (провадження № 61-10363св19), саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, однак даного процесуального обов`язку відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» виконано не було.

З огляду на вищевикладене, відхиляються як нерелевантні, доводи апеляційної скарги про неврахування судом постанови Верховного Суду від 10 липня 2019 року в справі № 522/22780/15-ц, згідно якої саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.

Апеляційний суд не приймає також доводи відповідача в апеляційній скарзі, з посиланням на постанови Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, від 17 липня 2019 року у справі № 564/678/15-ц, від 14 серпня 2019 року у справі № 317/2745/16-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 564/2153/16-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі № 545/3918/16-ц, що згідно п. 9 розділу VІ Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, з огляду на те, що в даній справі таких обставин банком не доведено.

Доводи апеляційної скарги, що в ПриватБанку існує доволі надійна система захисту рахунків клієнтів банку і без розголошення персональних даних неможливо отримати доступ до рахунку, не підтверджуються будь-якими доказами, не спростовують висновків суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги, що у відповідності до Правил міжнародних платіжних систем встановлено ліміт на проведення операцій по оскарженню у кількості не більш ніж 35 заявок, не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Апеляційний суд не погоджується з доводами відповідача в апеляційній скарзі, що позивачем не доведено факт протиправної поведінки банку та його шкідливого результату, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками і вини банку в заподіянні збитків, з огляду на те, що підставою позову є не заподіяння шкоди, а захист прав споживачів та повернення безпідставно списаних коштів.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про недоречність посилання суду на правову позицію Верховного Суду України в справі № 6-71цс15, враховуючи, що на цю ж позицію посилається в апеляційній скарзі сам відповідач на а. с. 161, а також враховуючи, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом першої інстанції було враховано також висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в інших постановах Верховного Суду, необхідність врахування яких відповідачем не спростована.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необгрунтованість судового рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :