Справа № 428/6386/21
Провадження №2/428/1381/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року Сєвєродонецький міський суд

Луганської області у складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.

за участю секретаря Підгорної Я.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади,

встановив:

Адвокат Скворцова А.Ю. в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, мотивуючи вимоги тим, що 04.07.2018р. рішенням Луганського окружного адміністративного суду частково зміненим постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.09.2018р. по справі № 812/1304/18 було визнано протиправною бездіяльність Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати позивачу пенсії за віком за період з 01.07.2014р. по 10.01.2015р. та зобов`язано орган ПФУ нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком за період з 01.07.2014р. по 10.05.2015р.. Також, рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15.02.2019р. по справі № 360/190/19, визнано протиправною бездіяльність Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати позивачу пенсії минулих періодів з січня 2016р. по вересень 2017р. та зобов`язано орган ПФУ виплатити позивачу пенсію минулих періодів з січня 2016р. по вересень 2017р. Пізніше, 28.10.2020 було відкрите виконавче провадження ВП № 63438660. Станом на момент звернення із зазначеним позовом рішення Луганського окружного адміністративного суду по справі № 812/1304/18 та № 360/190/19 не виконані. При цьому, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області являється правонаступником Рубіжанського ОУ ПФУ в Луганській області. Розмір заборгованості з виплати пенсії складає 28 833,20 грн. Таким чином, держава Україна в особі відповідачів внаслідок протиправної бездіяльності порушує права позивача та завдають їй тривалий час моральні страждання (моральну шкоду), які полягають у душевних стражданнях, перенесених позивачем внаслідок грубого порушення відповідачами Конституції України та Законів України і, як наслідок, її прав на належне пенсійне забезпечення, на право мирно володіти належним їй майном. Представник позивача оцінює моральну шкоду у розмірі 28 833,20грн, співмірним з розміром недоотриманих пенсійних виплат. Тому, Скворцова в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом і просить суд стягнути з Держави України в особі ГУ ПФУ в Луганській області на користь ОСОБА_2 шляхом безспірного списання ДКСУ коштів державного бюджету моральну шкоду, завдану незаконною бездіяльністю органу державної влади в розмірі 28 833,20грн..

05.08.2021р. до Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшов відзив відповідача ГУ ПФУ в Луганській області, який мотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди внаслідок протиправної поведінки відповідача. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Сума заборгованості по пенсії вже нарахована позивачу. Таким чином, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача ГУ ПФУ в Луганській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відзиві на позовну заяву зазначив прохання про розгляд справи без уповноваженого представника.

Представник відповідача ДКСУ у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_2 є пенсіонером за вислугою років, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 12.11.1999р. Відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК від 08.12.2008р., ОСОБА_2 встановлено І А групу інвалідності з 12.11.2008р. безстроково за загальним захворюванням. 11.01.2018 року позивач ОСОБА_2 була зареєстрована як внутрішньо переміщена особа (довідка від 11.01.2018 року № ) за місцем проживання в м. Кремінна Луганської області. Відповідно до копії довідки Комунального некомерційного підприємства «Кремінська багатопрофільна лікарня Кремінської міської ради» б/н, ОСОБА_2 знаходилась на стаціонарному лікуванні в відділенні паліативної допомоги з 10.01.2018р. по 17.06.2021р..

04.07.2018р. рішенням Луганського окружного адміністративного суду частково зміненим постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.09.2018р. по справі № 812/1304/18 було визнано протиправною бездіяльність Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати позивачу пенсії за віком за період з 01.07.2014р. по 10.01.2015р. та зобов`язано орган ПФУ нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком за період з 01.07.2014р. по 10.05.2015р.. Також, рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15.02.2019р. по справі № 360/190/19, визнано протиправною бездіяльність Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати позивачу пенсії минулих періодів з січня 2016р. по вересень 2017р. та зобов`язано орган ПФУ виплатити позивачу пенсію минулих періодів з січня 2016р. по вересень 2017р.

Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №63438660, 28.10.2020р. державним виконавцем ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №360/190/19, виданого 02.05.2019р. Луганським окружним адміністративним судом про зобов`язання Рубіжнського об`єднаного управління Пенсійного фонду України виплатити ОСОБА_2 пенсію минулих періодів з січня 2016р. по вересень 2017р. Відповідно до копії повідомлення Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 16.12.2020р. «Щодо виконання рішення суду», ОСОБА_2 повідомлено про те, що пенсію за минулий період з 01.02.2016р. по 30.09.2017р. в сумі 28 833,20грн. обліковано та нараховано на окрему виплатну відомість.

У відзиві представник Головного управління Пенсійного фонду України визнає, що загальна сума заборгованості перед позивачем по невиплаченій пенсії за період з 01.02.2016 по 30.09.2017 складає 28833,20 грн..

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 23 вищевказаного Кодексу, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ч. 1 ст. 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280 визначено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц вказано, що відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення.

В постанові Верховного Суду від 09 лютого 2021 року по справі № 425/793/19 вказано, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені та які завдали особі моральної шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Протиправність дій Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, стосовно невиплати пенсії позивачу встановлена рішеннями Луганського окружного адміністративного суду від 04.07.2018 у справі № 812/1304/18 та від 15.02.2019р. у справі № 360/190/19, які набрали законної сили.

У відзиві представник Головного управління Пенсійного фонду України визнав, що загальна сума заборгованості перед позивачем по невиплаченій пенсії за період з 01.02.2016 по 30.09.2017 складає 28833,20 грн..

В якості обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, перенесених внаслідок грубого порушення відповідачем Конституції України та Законів України і, як наслідок, прав позивача на належне пенсійне забезпечення, на право мирно володіти належним їй майном.

Суд вважає доведеним завдання позивачу вказаними протиправними діями та бездіяльністю відповідача моральних страждань, а також причинний зв`язок між вказаною шкодою та протиправними діями відповідача. Невиплата позивачу за судовим рішенням протягом більше ніж двох років суми пенсії в розмірі 28833,20 грн., яка є основним джерелом доходу пенсіонера, є достатньою та самостійною підставою для висновку про те, що позивачу завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, психологічного навантаження, тривоги за подальшу долю пенсійних виплат.

Саме по собі ухвалення судом рішення на користь позивача не може компенсувати йому немайнових втрат, оскільки позивач був змушений звертатися до суду, очікувати позитивного рішення на свою користь, а станом на теперішній час позивач вже протягом більше ніж двох років очікує фактичного виконання рішення. Крім того, позивач правомірно очікував фактичного та швидкого виконання рішення суду з боку органу державної влади, проте такого виконання так і не відбулося, внаслідок чого позивач відчував та продовжує відчувати негативні емоції. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. В даному випадку такі негативні емоції з урахуванням їх тривалості та розміру невиплаченої пенсії, призвели до моральних страждань позивача.

Наведене є достатніми доказами того, що позивачу було завдано моральної шкоди.

Враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалість часу її заподіяння, вартість майна, якого відповідач позбавив позивача внаслідок тривалої бездіяльності, суд вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди у сумі 28833,20 грн. (саме вказана сума зазначена як недоплачена позивачу різниця у пенсійних виплатах за період з 01.02.2016 року до 30.09.2017 року). Саме такий розмір моральної шкоди відповідає характеру правопорушення, яке вчинено органом державної влади, його тривалості, вимогам розумності і справедливості.

Разом з тим, суд зазначає, що відшкодування, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено відшкодування моральної шкоди, проте встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі.

Отже, шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Представником позивача у цій справі позов пред`явлений до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, протиправною бездіяльністю якого було завдано моральну шкоду, і до Державної казначейської служби України як до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів і який здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду.

Суд враховує, що з одного боку, участь Державної казначейської служби України в якості відповідача у цій справі не була обов`язковою. Проте, з іншого боку, участь вказаної особи у справі в якості відповідача надала можливість представнику вказаної особи подати відзив, чим він не скористався, та не призвела до будь-яких процесуальних наслідків, що ускладнили чи зробили неможливим розгляд справи по суті, або призвели до неправильного вирішення справи.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, суму в розмірі 28 833,20 грн.

З урахуванням змісту статті 25 Бюджетного кодексу України та пп. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, стягнення з Державного бюджету України шляхом списання певної суми коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивача є належним та ефективним способом захисту його прав. Державна казначейська служба України чи її компетентний орган повинні самостійно визначити в межах наданих їм повноважень з якого рахунку слід списати ці кошти та який орган Казначейства має здійснити таке списання.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що згідно із п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» не справляється судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади.

Отже, судовий збір за подання подібних позовів не повинен справлятися взагалі, а тому у суду відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідачів в дохід держави. Про наявність будь-яких інших судових витрат жоден із учасників справи не заявляв.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 43-44, 47-49, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, задовольнити.

Стягнути з держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 ) в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, суму в розмірі 28 833 (двадцять вісім тисяч вісімсот тридцять три) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя І. О. Юзефович