Справа № 577/3194/21
Провадження № 2/577/1055/21

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2021 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Рідзевської І.О.,

з участю секретаря Волошко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Конотоп цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФІНФОРС» звернулося до суду з вищевказаним позовом та просить суд стягнути з ОСОБА_1 26 070,00 грн. заборгованості за кредитним договором. Вимоги обґрунтовує тим, що 15.12.2020 року між ТОВ «СС Лоун» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений електронний Кредитний договір № 1150809-А, за умовами якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 11 000,0 грн. терміном з 15.12.2020 року до 13.01.2021 року з фіксованою процентною ставкою 1,8 % в день. Надалі додатковими угодами строк дії Договору продовжено та установлено термін платежу 02.02.2021 року. 17.02.2021 року між ТОВ «Фінфорс» та ТОВ «СС Лоун» укладено Договір факторингу № від 15.12.2020 року, відповідно до умов якого позивач отримав право вимоги за Договором №1150809-А про споживчий кредит. Відповідач умови договору не виконує, тому станом на 11.06.2021 року утворилась заборгованість загальною сумою 26 070,00 грн., з яких: 11 000,00 грн. з тіло кредиту; 15 070,00 нараховані проценти. Тому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 26 070,00 грн. та судові витрати в розмірі 7 770,00 грн., що складаються з 2 270,00 грн. судового збору та 5 500,00 грн. правничої допомоги.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.105).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Надано відзив на позовну заяву в якому проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі (а.с.120-123, 161).

Судом встановлено, що 15.12.2020 року між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 було укладено електронний Кредитний договір №1150809-А про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту/ Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https/www.ccloan.ua і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення кредитного договору (а.с.72-79).

Згідно умов договору позикодавець надав відповідачу кредит в сумі 11 000,00 грн. строком на 31 день (п.2.6.1 Договору).

Дата повернення позики - не пізніше 13.01.2021 року включно (п.2.6.2 Договору).

Згідно п 2.6.4 Договору за користування кредитом Позичальник сплачує Кредитору проценти за стандартною процентною ставкою в розмірі 1.8 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідач повернення кредиту не виконав, тому Кредитний договір було автопролонговано, строк користування кредитом було продовжено на 20 календарних днів до 02.02.2021 року (а.с.79 зворот).

17.02.2021 року між ТОВ «СС Лоун» та ТОВ «Фінфорс» було укладено Договір факторингу № , відповідно до якого клієнт - ТОВ «СС Лоун» відступив Фактору - позивачу свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, в тому числі за договором № 1150809-А від 15.12.2020 року, що підтверджується копією договору (а.с.87-94), витягом з акту прийому-передачі Прав Вимоги згідно договору факторингу (а.с.93).

Згідно розрахунку позивача станом на 11.06.2021 року заборгованість відповідача по договору складає 2607,00 грн., яка складається з наступного: 11000,00 грн.- заборгованості за кредитом; 15070,00 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с.96).

Листом-повідомленням від 17.02.2021 відповідач повідомлявся ТОВ «СС Лоун» про відступлення ТОВ «Фінфорс» права грошової допомоги вимоги по договору за договором № 1150809-А від 15.12.2020 року позивачу, що підтверджується копією повідомлення (а.с.95) .

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законами України «Про електронну комерцію» та ЗУ «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 ЗУ «Про електронний цифровий підпис» (що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача.

Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст.3 вищевказаного Закону, електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі (ст.4 ЗУ «Про електронний цифровий підпис»).

Статтею 6 даного Закону передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до п. 1, ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають прав а та обов`язки майнового характеру.

Згідно з п. 5, ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Частиною 3 ст. 11 вищевказаного Закону передбачено що, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Також ч. 1ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Відповідач ОСОБА_1 у своїх запереченнях заперечує факт укладення договору з позикодавцем і зазначає, що Договір № 1150809-А від 15.12.2020 року укладений в електронному вигляді, шляхом її реєстрації на Інтернет сайті https://www.ccloan.ua вона не підписувала оскільки право підписувати правочини в сфері електронної комерції та клієнтом електронним довірчих послуг передбачених ЗУ «Про електронний цифровий підпис» вона отримала 15.05.2021 року. Тому станом на 15.12.2020 року вона взагалі не являлась клієнтом електронних довірчих документів. Також відповідачу не надходив одноразовий смс ідентифікатор з набором букв і цифр, на який вказує позивач.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем надана копія договору №1150809-А від 15.12.2020 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, укладеного між ТОВ «ССЛоун» та ОСОБА_1 , який в розділі 17 «Місцезнаходження та реквізити сторін» містить зазначення інформації про позикодавця та прізвище, ім`я та по-батькові, його паспортні дані, індивідуальний ідентифікаційний номер, СМС код, а також надрукований запис «електронний підпис) (а.с.60-68,72-80).

У позовній заяві позивач зазначав, що цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https//www.ccloan і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення кредитного договору.

Проте доказів, на підтвердження того, що відповідачем було здійснено підпис Договору за допомогою одноразового ідентифікатора стороною відповідача матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, надана позивачем паперова копія договору позики №1150809-А від 15.12.2020 року не відповідає вимогам ст. ст.79,80 ЦПК України, щодо достовірності та достатності доказів, а тому не підтверджує факт, що відповідач підписав цей договір.

Положеннями ч.2 ст.1046 ЦК України встановлено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження факту перерахування відповідачу грошових коштів за договором, позивачем надано світлокопію платіжного доручення № 5 від 15.12.2020 (а. с.82) та світлокопію повідомлення, що 15.12.2020 через систему компанію ТОВ «Бестпей» була проведена вертифікація карти та успішна виплата грошових коштів на суму 11000, 00 грн. (а.с. 83,86).

Разом з тим, відповідно до пункту 1.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, встановлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними.

Відповідно до пункту 1.13 вказаної Інструкції, під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження).

Згідно із пунктом 2.14 Інструкції банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача - "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірня".

Таким чином, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника.

Зазначеним вимогам надана позивачем світлокопія платіжного доручення № 5 від 15.12.2020 року не відповідає, зокрема не містить номера рахунку платника, номер та назву банка отримувача підпис відповідального виконавця та відбиток штампу банку, тому не може буди взятим до уваги судом.

Світлокопія повідомлення, що через систему компанію ТОВ «Бестпей» було проведена вертифікація карти та успішна виплата грошових коштів (11000,00) на картку клієнта, також не може бути взята до уваги судом, оскільки з вказаного повідомлення не можна достовірно встановити, що кошти дійсно перераховувалися на картку відповідача.

Крім того, суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаним положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України N 75 від 04 липня 2008 року, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 752/9423/15-ц, від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18.

За таких обставин, належних та достовірних доказів перерахування позивачем грошових коштів на користь відповідача суду не надано.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінфорс» необхідно відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 81, 89, 133, 141, 223, 258-259, 263-268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст.ст. 525, 526, 533, 554, 610, 612, 624, 1054 ЦК України; Законом України «Про споживче кредитування»; Законом України «Про електронну комерцію», суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», юридична адреса: м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ,4/6 корпус «В», кабінет 508-2, .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , і/н: НОМЕР_1 .

Суддя Рідзевська І. О.