СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10091/20

пр. № 2/759/1037/21

22 жовтня 2021 року

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Горбенко Н.О., за участі секретаря судового засідання Савіцькій Л.Д., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ТОВ Виробнича фірма «Санрайс» - адвоката Макар І.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича фірма «Санрайс», фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

19.06.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м.Києва із позовом до ТОВ «ВФ «Санрайс», ФОП ОСОБА_3 з позовом про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 22.06.2017р. зателефонував на номер телефону ТОВ «ВФ «Санрайс», про який дізнався із мережі Інтернет, з приводу придбання сухого каліброваного соснового брусу великого розміру та стандартних брусів менших розмірів з сирих пиломатеріалів для власного використання, та здійснення передплати за вищевказаний товар у розмірі 6439,00 грн.

Особа з якою позивач вів перемови з приводу придбання товару представився ОСОБА_4 , яким повідомив, що на час їх спілкування товар відсутній на складі та запропонував почекати його доставки, на що ОСОБА_1 в усній формі погодився. Також, під час укладення усного правочину були обумовлені й строки - до 17.07.2017р., номенклатура, розмірі, якість та кількість товару.

Так, ОСОБА_1 сплатив на рахунок ТОВ «ВФ «Санрайс» кошти у розмір 6 439,00 грн., та протягом 20 хвилин представник відповідача повідомив позивачу телефоном, що кошти отримано підприємством та замовлення направлено на виконання.

В подальшому, як було з`ясовано позивачем, йому було надано розрахунковий рахунок на оплату товарів не ТОВ «ВФ «Санрайс», а ФОП ОСОБА_3 , який є одночасно директором та співвласником ТОВ «ВФ «Санрайс».

Отже, позивач вважає, що між ним та ТОВ «ВФ «Санрайс» укладено договір купівлі-продажу у відповідності до ст..655 ЦК України.

Так, 19.07.2017 р. ОСОБА_1 прибув на територію промислового майданчика ТОВ «ВФ «Санрайс», що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Васильків, вул.Чехова, 1-А, оскільки представник підприємства попередньо зателефонувавши, повідомив, що замовлення виконано та позивач може отримати товар.

Під час огляду товару, ОСОБА_1 виявив недоліки, повідомивши ОСОБА_3 , що сухі калібровані бруси великого розміру мають істотні недоліки, тому висловив вимогу про повернення сплачених ним грошових коштів. В той час, позивачу стало відомо, що грошові кошти були сплачені не на рахунок товариства, а на рахунок ФОП ОСОБА_3 , який відмовився повертати кошти, навіть після претензії від 20.07.2017р. у письмовому вигляді.

Наступного дня, позивач отримав на електронну пошту листа, в якому зазначалось про те, що ТОВ «ВФ «Санрайс» належним чином виконало свої зобов`язання.

22.07.2017р. позивач направив на адресу відповідача претензію рекомендованим поштовим відправленням із зазначенням недоліків та бажання розірвати договір купівлі-продажу від 22.06.2017р. та поверненні коштів, що повернулися за терміном зберігання.

Так, 14.08.2017р. позивач повторно направив листа електронною поштою ТОВ «ВФ «Санрайс». ОСОБА_3 відмовився повертати кошти та порекомендував звернутися до суду за захистом своїх прав.

Такі дії з боку відповідачів призвели до того, що позивачу було завдано матеріальної шкоди, а заміна товари на інший не виявилось можливим.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить суд стягнути з солідарно з ФОП ОСОБА_3 , ТОВ «ВФ «Санрайс» попередню оплату із урахуванням 3% річних, індексу інфляції у розмірі 8 464,00 грн., неустойку за неповернення грошей у сумі - 23502,00 грн., моральну шкоду - 60 000,00 грн., штраф за порушення законодавства про захист прав споживачів - 72 890,00 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов, просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «ВФ «Санрайс» у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позивачем необґрунтовано та не доведено вимоги. Послався на заперечення, які викладені у відзиві, в якому вказав про те, що між сторонами було укладено між сторонами договір підряду в порядку ст.837 ЦК України, а не договір купівлі-продажу, як зазначено у позові, відповідно до ст.853 ЦК України у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. У відзиві зауважив, що у випадку виникнення спірних взаємовідносин, позивач має право вимагати безоплатне усунення недоліків, а не повернення коштів. Також, зауважив, що позивачем пропущено строки позовної давності звернення до суду з вимогою про відшкодування шкоди за договором підряду, що є підставою для відмови у позові.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою ст.641 ЦК України встановлено, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

Відповідно до ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

У відповідності до ч.1 ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Як вбачається із п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Позивач вважає, що відносини, що виникли між ним та відповідачем регулюються Главою 54 «Купівля-продаж» ЦК України, однак суд вважає, що між сторонами виникли відносини, що регулюються Главою 61 «Підряд» з огляду на наступне.

Частиною першою ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому, що закріплено у ч.1 ст.656 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.681 ЦК України до вимог у зв`язку з недоліками проданого товару застосовується позовна давність в один рік, яка обчислюється від дня виявлення недоліків у межах строків, встановлених статтею 680 цього Кодексу, а якщо на товар встановлено гарантійний строк (строк придатності), - від дня виявлення недоліків у межах гарантійного строку (строку придатності).

Згідно ч.ч.1,2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У відповідності до ч.1 ст.853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно ч.4 ст.853 ЦК України у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну.

До вимог щодо неналежної якості роботи, виконаної за договором підряду, застосовується позовна давність в один рік, а щодо будівель і споруд - три роки від дня прийняття роботи замовником, що закріплено у ст.863 ЦК України.

Таким чином, відповідач зобов`язався на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони замовника - позивача, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 сплатив на рахунок ОСОБА_3 кошти у розмірі 6 439,00 грн. з призначенням платежу «Брус 150*200», що підтверджується дублікатом квитанції ПАТ КБ «Приват Банк» №Р24А247239700А68565 від 22.06.2017р.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 дізнався із мережі Інтернет про можливість виготовлення та придбання сухого каліброваного соснового брусу великого розміру та стандартних брусів менших розмірів з сирих пиломатеріалів для власного використання, та здійснив передплату за вищевказану роботу у розмірі 6439,00 грн., а отже прийняв пропозицію публічного договору, що йому було запропоновано на умовах строковості та оплатності.

Також, судом встановлено, що й було підтверджено у судовому засіданні позивачем, що він відмовився приймати роботу підрядника всупереч вимогам ст..837 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач направляв на адресу відповідачів претензії з вимогою повернення суми сплаченого авансу та розірвання договору.

Однак, згідно ч.4 ст.853 ЦК України, у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза.

Позивачем під час розгляду справи не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що виконані роботи підрядником мають недоліки та не відповідають вимогам договору, не надано експертного висновку зокрема.

Крім того, суд звертаю увагу, що ЦК України передбачено строк позовної давності щодо пред`явлення вимог до підрядника з приводу виконаної роботи неналежної якості, яка становить один рік.

Як вбачається із матеріалів справи, що й не заперечується сторонами, правочин було вчинено 22.06.2017р., а згідно вхідного №34761, позовна заява ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 , ТОВ «ВФ «Санрайс» про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди надійшла до суду 19.06.2020р., отже із спливом строку позовної давності за заявленими вимогами.

Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, позивачем не надано належних доказів в обґрунтування своєї позиції, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів грошових коштів у загальному розмірі 104 856 грн.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 60 000 грн.

При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.

Згідно роз`яснень, що містяться у пункті 2 постанови Пленуми Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування морального(немайнового) шкоди" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону "Про інформацію" , ст. 44 Закону "Про авторське право і суміжні права"; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Позивачем не надано доказів, які б свідчили про заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру так само як і не надано доказів, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вона заподіяна, з якого розрахунку та міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди.

Тому з урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 , ТОВ «ВФ «Санрайс» про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди, задоволенню не підлягає.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Керуючись: ст.ст. 16, 319, 322 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та на підставі ст.ст.12, 13, 43, 49, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 274-279, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича фірма «Санрайс», фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.О.Горбенко