Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
394/98/21
2/394/147/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про забезпечення позову

Суддя Новоархангельського районного суду Кіровоградської області Краснопольська Л.П., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И Л А :

До Новоархангельського районного суду Кіровоградської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 5,34 га, під кадастровим номером :02:000:0062, на земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею 5,34 га, під кадастровим номером :02:000:0804, які розташовані на території Скалівсько-Хутірської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, належної на праві приватної власності ОСОБА_1 ; також шляхом заборони Фермерському господарству «Баліцького Миколи Васильовича» вчиняти будь-які дії щодо володіння, та розпорядження даною земельною ділянкою під кадастровим номером :02:000:0062, площею 5,34 га, та :02:000:0804, площею 5,34 га, розташованих на території Скалівсько-Хутірської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Заявник зазначає, що предметом спору по даній справі є усунення перешкод у здійсненні права та поверненні земельних ділянок. Вважає, що є обгрунтовані підстави вважати, що доводи позивача обґрунтовані щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обгрунтованності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або не виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За змістом ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву про забезпечення позову , суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Тобто, наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

З аналізу вищевказаних положень цивільно-процесуального законодавства слідує, що під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених заходів, спрямованих на реальне виконання майбутнього рішення.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. (Постанови Верховного Суду від 23.05.2018 року № 766/18228/17, від 17.10.2018 року № 183/5864/17-ц).

Обгрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер (Постанова Верховного Суду від 13.03.2019 року № 755/1357/18).

Крім того, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Суд, також враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Заявником до суду не надано до суду відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав позивача. Обставини, викладені в заяві про забезпечення позову, є припущенням заявника за відсутності належних та допустимих доказів. При цьому суд, розглядаючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, повинен враховувати й інтереси осіб права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідного заходу, а також співмірність й адекватність заходів забезпечення позову заявленим вимогам. Заявник повинен довести суду необхідність вжиття заходів щодо забезпечення позову. Суд не може ухвалювати судове рішення на припущеннях.

Також, заявник не надав доказів на підтвердження наміру відповідача за позовом навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у зв`язку з чим не наведено достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову.

Окрім того, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Таким чином, суд дійшов висновку, що звертаючись до суду із заявою про застосування заходу забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельні ділянки, які на праві власності належать ОСОБА_1 , позивач не навела правових підстав забезпечення позову, саме шляхом накладення арешту та не надав докази на підтвердження необхідності забезпечення позову саме у такий спосіб, оскільки арешт є самим обтяжливим заходом.

Заява позивача не містить обґрунтування, як у необхідності застосування заходів забезпечення позову, так і необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на земельні ділянки, а саме лише посилання щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, без належного обґрунтування того, яким чином невжиття заходів забезпечення саме таким шляхом можу утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того при вирішенні питання про забезпечення позову, не відомо чи не буде забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку порушувати інтереси інших осіб права яких можуть бути обмежені та чи не буде обмежувати господарську діяльність такий захід забезпечення позову особи, в оренді якої перебувають належні позивачці, оскільки особам, які беруть участь у справі та іншим особам має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні питання про забезпечення позову, так як існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

При тому, що суд не наділений повноваженнями самостійно обирати та застосовувати захід забезпечення позову, який був би співмірний заявленим позовним вимогам, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутись до суду з відповідною заявою та обрати інший вид забезпечення позову, передбачений ст.. 150 ЦПК України, який буде менш обтяжливим та не буде порушувати права власника майна, а також буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, пропорційність.

У ст. 11 ЦПК України надано визначення пропорційності у цивільному судочинстві, згідно до якого суд визначає в межах, встановлених Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Інститут забезпечення позову, за своєю суттю, повинен слугувати гарантією для забезпечення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, в майбутньому, та, усунення можливих майбутніх перешкод його виконання. При цьому необхідно враховувати, що ухвалення відповідного рішення, серед іншого, повинно мати законну та виправдану мету.

Вказане означає, що застосування відповідного заходу забезпечення позову має бути належним чином вмотивовано та підтверджено відповідними доказами. Жодного належного доказу на підтвердження обставин, викладених заявником в заяві про забезпечення позову до суду не надано.

З огляду на викладене, суд не встановив співмірності розміру позовних вимог, з якими заявник має намір звертатися, із обраним способом забезпечення позову. Окрім цього, суд приходить до висновку, що аргументи поданої заяви про забезпечення позову не дають підстав для переконання, що їх невжиття може у майбутньому створити перешкоди у реалізації можливого рішення суду, оскільки згідно поданої заяви ці дані ґрунтуються на особистому припущенні заявника, суб`єктивній оцінці обставин, що супроводжується оціночними судженнями, а відтак, ураховуючи інтереси не тільки позивача, але й відповідача, співмірність способу забезпечення позову із предметом спору, в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити за недоведеністю обставин щодо вжиття заходів щодо забезпечення позову.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову, тому відповідно до ч. 2 ст. 154 ЦПК України зустрічне забезпечення не застосовується.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 149-154, 157,158, 260 ЦПК України, Постановою ПВСУ від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суддя-

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки та заборони відповідачу по справі вчиняти будь-які дії щодо володіння, користування та розпорядження земельними ділянками - відмовити

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: