Справа № 438/558/21
Провадження № 2/438/249/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(з а о ч н е)

29 жовтня 2021 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Слиша А.Т.,

за участю секретаря судового засідання Наминанік О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориславі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) по заборгованості зі сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

06.04.2021 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 у її користь неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 10.10.2005 по 31.03.2021 в сумі 24215,56 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 23.02.2006 між сторонами було розірвано шлюб. У них народився син ОСОБА_4 , 2001 р.н. Відповідач добровільно не надавав матеріального утримання синові, згідно рішення Бориславського міського суду від 20.10.2005 з ОСОБА_2 в примусовому порядку стягувалися аліменти на користь позивачки на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 100 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття. Згідно рішення Бориславського міського суду від 22 червня 2018 року (справа № 438/321/18) збільшено розмір аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 в розмірі 930 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно. За період від 10.10.2005 по 31.03.2021 заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина становить 24215 грн 56 коп. Позивач послалася на ст.196 СК України, постанови ВП ВС від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, від 03 квітня 2049 року у справі № 333/6020/16-ц, п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", та зазначила, що згідно розрахунку, неустойка (пеня) по аліментах ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 за період з 10.10.2005 по 31.03.2021 склала 598875 грн 29 коп (строк прострочення - 5671 день), але з урахуванням обмеження, встановленого ч. 1 ст. 196 СК України пеня становитиме 24215 грн 56 коп. Згідно з ст.20 СК України на правовідносини, які регулюються ст. 196 СК України, не поширюється дія норм Цивільного кодексу України про позовну давність.

Ухвалою судді від 12.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позов просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання 16 червня 2021 року, 27 вересня 2021 року та 29 жовтня 2021 року не прибув, про дату, час та місце судових засідань був повідомлений належним чином (на підставі п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України), що стверджується відмітками пошти (на повернутих суду конвертах з повістками) про відсутність адресата за адресою реєстрації. Причин своєї неявки відповідач не повідомив, правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву не скористався.

Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд установив, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_1

23.02.2006 шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується копією повторного свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Бориславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 13.06.2017.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 10.10.2005 у справі №2-920/2005 за позовом ОСОБА_5 ухвалено: стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 100 гривень щомісячно, починаючи з 19.09.2005 і до досягнення сином повноліття.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 червня 2018 року у справі № 438/321/18) за позовом ОСОБА_1 збільшено розмір аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 в розмірі 930 грн, але неменше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно.

21 листопада 2005 року та 13 серпня 2018 року, відповідно, Бориславським міським судом видано виконавчі листи на виконання вищевказаних рішень суду щодо стягнення з відповідача аліментів. Виконавче провадження з приводу вказаних виконавчих листів перебувало у Бориславському міському відділі державної виконавчої служби.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві.

Зокрема, статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Таким чином, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно з положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, а також ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно з ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 03.12.2018, виданого заступником начальника Бориславського міського відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області у межах виконавчого провадження №ВП-6003906, та розрахунку заборгованості по аліментах від 16.12.2019, виданого заступником начальника Бориславського міського відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області у межах виконавчого провадження №ВП-57168825, заборгованість ОСОБА_2 з аліментів за період з 19.09.2005 (дата початку стягнення аліментів судом) по 23.06.2001 (дата закінчення стягнення аліментів у зв`язку з досягненням дитиною повноліття) становить 24215 грн 56 коп. При цьому, з розрахунків також вбачається, що з відповідача ОСОБА_2 за весь період стягнено аліменти лише: в березні 2019 року - в сумі 2252,48 грн та у квітні 2019 року в сумі 208,65 грн.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд керується правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, згідно з якою:

«неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів».

Звертаючись до суду з позовом про стягнення пені на суму заборгованості по аліментам позивачем за період з 10.10.2005 по 31.03.2021 нараховано пеню в сумі 598875,29 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, сума заборгованості зі сплати аліментів у відповідача утворилась з його вини, який своєчасно належним чином не виконував свої обов`язки, що тягне відповідальність у вигляді неустойки. Відповідач не подав до суду відзив, не довів відсутність своєї вини у несвоєчасній сплаті аліментів за період з жовтня 2005 року по березень 2021 року.

З урахуванням наведеного, оскільки заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, яка не була спростована в судовому засіданні, позивач набула право на стягнення з відповідача неустойки (пені).

Щодо початку нарахування пені, починаючи з 2005 року, суд зазначає, що відповідно до змісту ст. 20 Сімейного кодексу України на правовідносини, які регулюються ст. 196 Сімейного кодексу України, не поширюється дія норм Цивільного кодексу України про позовну давність.

Вирішуючи питання щодо порядку обрахунку неустойки (пені) суд керується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), відповідно до якої пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення:

«Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів».

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Незалежно від способу стягнення аліментів: чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Проведений позивачем обрахунок пені не суперечить вищевказаній правовій позиції Верховного Суду у справі № 333/6020/16-ц. Суд приймає розрахунок, що поданий позивачем.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки заборгованість зі сплати аліментів за період з 19.09.2005 (дата початку стягнення аліментів судом) по 23.06.2001 (дата закінчення стягнення аліментів у зв`язку з досягненням дитиною повноліття) у розмірі 24215 грн 56 коп виникла з вини відповідача, який зобов`язаний їх сплачувати на підставі рішень Бориславського міського суду Львівської області від 10.10.2005 у справі №2-920/2005 та від 22 червня 2018 року у справі № 438/321/18, тому позивач - одержувач аліментів має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості. Сума неустойки (пені) за вказаний період, розрахована позивачем, становить 598875 грн 29 коп. Проте, оскільки ч.1 ст.196 СК України обмежено розмір стягнення неустойки (пені) до розміру не більше 100 відсотків заборгованості, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 24215 грн 56 коп неустойки (пені), яка дорівнює розміру заборгованості. Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах, зокрема, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Таким чином, згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача слід стягнути судовий збір у сумі 908 грну дохід держави.

Керуючись ст.ст.13, 19, 81, 82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 10 жовтня 2005 року по 31 березня 2021 року в сумі 24215 гривень 56 копійок (двадцять чотири тисячі двісті п`ятнадцять гривень 56 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після поверненняапеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя А.Т.Слиш