Справа № 450/2653/19 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1605/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

cудді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Приколоти Т.І., Шандри М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в складі судді Мусієвського В.Є. від 11 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 березня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі; стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 34 554 гривень; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 21 793,05 грн. та моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень; стягнути з Відповідачів на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати. Вважає, що судом першої інстанції не було враховано поданих позивачем доказів, справу розглянуто однобічно, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що свідчить про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення. Вказує, що на даний час є всі підстави вважати, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось зіткнення транспортних засобів та в результаті якої завдано шкоду, відбулось внаслідок порушення правил дорожнього руху саме водієм ОСОБА_4 , тобто відповідачем 2, що підтверджується наступними дослідженими в суді першої інстанції доказами: 1) схемою місця ДТП, з якої вбачається, що місцю зіткнення передує гальмівний шлях 34 м, залишений автомобілем під керуванням ОСОБА_3 та такі сліди очевидно свідчать про те, що автомобіль марки «Renault Premium», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 до моменту зіткнення з автомобілем «Skoda Fabia», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 змінив напрямок руху з крайньої лівої смуги в крайню праву смугу руху (виконував перестроювання, тобто змінював напрямок руху) та рухався на невеликій швидкості, що і могло бути причиною настання ДТП; 2) висновком судової автотехнічної експертизи №16690 від 05 жовтня 2018 року; 3) Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 16.11.2018року. Також вважає, що варто врахувати те, що винуватість ОСОБА_3 , а також причиновий зв`язок дій останнього із завданням шкоди не встановлено лише тому, що це не було предметом розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 . Зазначає, що оскільки вина ОСОБА_2 не встановлена, а в її діях немає порушень ПДР України, то беззаперечно має місце порушення правил дорожнього руху іншим учасником ДТП, а саме водієм ОСОБА_3 і саме його дії призвели до зіткнення двох транспортних засобів, що підтверджується схемою ДТП та висновком судової автотехнічної експертизи №1660 від 05 жовтня 2018 року.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповідь на відзив, апеляційної скарги, відзиву на неї, письмових пояснень учасників справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.6 ст. 82, ст.ст.81, 89 ЦПК України, ч.ч.1,4 статті 1166, п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, постанову Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18,п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 16 листопада 2018 року у справі № 444/431/18 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Так, суд прийшов до висновку про відсутність її вини у вчиненні ДТП, яка відбулася 26 січня 2018 року о 17 год. 45 хв. на 557 км + 300 м автодороги «Київ Чоп», другим учасником якої був відповідач ОСОБА_3 . Вищезгаданою постановою суду встановлена лише невинуватість позивача у вчиненні ДТП і не встановлювалася винуватість відповідача ОСОБА_3 у вчиненні такої пригоди. Згідно вищезазначеної постанови, у такій не встановлена протиправність дій ОСОБА_3 , а також не встановлено безпосереднього причинового зв`язку його дій з завданою шкодою. Згідно висновку експерта № 1660 судової автотехнічної експертизи по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 від 05 жовтня 2018 року неможливо однозначно встановити винуватість ОСОБА_3 у ДТП. Суд встановив, що вихідні дані у висновку взяті експертом виключно з матеріалів адміністративної справи, в тому числі з пояснень водіїв. Викладені висновки являють собою дві умови, які за обставин, зазначених у таких, можуть встановлюватися як винуватість позивача, так і винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ДТП. Так, експертом у висновку змодельовані два різні варіанти розвитку ДТП, однак фактичних даних не встановлено. Крім того, пунктом 3 висновку стверджується, що встановити причину ДТП є неможливо у зв`язку з відсутністю заданого моменту виникнення небезпеки для руху та положення транспортних засобів відносно місця зіткнення в цей момент. Будь-яких інших доказів, які свідчили би про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ДТП за участі транспортного засобу позивача, суду не надано. Окрім цього, будь-яких клопотань учасниками судового розгляду про призначення судової автотехнічної, трасологічної тощо експертизи не заявлялося. З огляду на вказане, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки винуватість відповідача ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, яка сталася 26 січня 2018 року о 17 год. 45 хв. на 557 км + 300 м автодороги «Київ Чоп», не доведена наявними у справі доказами.

Колегія суддів вважає, висновки суду у своїй сукупності не відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

06.08.2019 ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ТзДВ «СК «Кредо», ОСОБА_3 , у якому просила:

-стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 34 554 гривень;

-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 21 793,05 грн. та моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень.

Мотивувала свої позовні вимоги тим, що 26 січня 2018 року о 17 год. 45 хв. на 557 км + 300 м автодороги «Київ Чоп» відбулася ДТП за участі транспортного засобу марки «Рено Преміум» номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом марки «Індокс» номерний знак НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки «Шкода Фабія» номерний знак НОМЕР_2 під її керуванням. Зазначає, що пригода сталася з вини ОСОБА_3 . При цьому на місці ДТП протокол про адміністративне правопорушення на нього не складався. Зауважує, що на неї складено протокол про адміністративне правопорушення. Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 16 листопада 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, щодо неї закрито у зв`язку з відсутністю у її діях складу правопорушення. Зазначає, що висновком судової автотехнічної експертизи № 1660 від 05 жовтня 2018 року встановлена винуватість ОСОБА_3 у ДТП. Враховуючи наведене, вважає його винним у пригоді. Зауважує, що вартість відновлювального ремонту її автомобіля становить 34554 грн. 37 коп., а вартість робіт складає 21793 грн. 05 коп. Повідомляє, що вона зверталася до ТзДВ «СК «Кредо» з заявою про виплату страхового відшкодування, однак їй відмовили у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують настання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3 . Крім того, зазначає, що внаслідок ДТП вона отримала моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, пов`язаних з пошкодженням її майна. Оцінює таку шкоду у 5000 грн. З огляду на вказане просить задовольнити позовні вимоги.

За правилами статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 року у справі № 640/14169/17.

Такі ж висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18).

З матеріалів справи вбачається, що постановою Жовківського районного суду Львівської області від 16 листопада 2018 року у справі № 444/431/18 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Так, суд прийшов до висновку про відсутність її вини у вчиненні ДТП, яка відбулася 26 січня 2018 року о 17 год. 45 хв. на 557 км + 300 м автодороги «Київ Чоп», другим учасником якої був відповідач ОСОБА_3 .

З вказаної постанови вбачається, що відносно гр. ОСОБА_2 26 січня 2018 року інспектором взводу по ОДДЗ батальйону № 4 УПП у м. Львові ДПП складено протокол Серії БД № 051903, про те, що ОСОБА_2 керуючи автомобілем Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_2 , 26 січня 2018 року о 17 год. 45 хв. на автодорозі Київ-Чоп, 557 км+300 м, перед перестроюванням не переконалася, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не дала дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку вона мала намір перестроїтись, внаслідок чого відбулось зіткнення із сідловим тягачем Рено Преміум 420 19 Т, д.н.з. НОМЕР_3 , напівпричепом INDOX, д.н.з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_3 , чим порушила вимоги п.10.1, 10.3 ПДР та вчинила порушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Висновком судової автотехнічної експертизи № 1660 від 05 жовтня 2018 року, проведеної за постановою судді Жовківського районного суду Львівської області, у відповідності до ст. 251 КУпАП, Закону України «Про судову експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом МЮУ 09.10.1998 року №53/5, встановлено наступне:

п.1: при зафіксованих на місці пригоди слідах гальмування автопоїзда довжиною 34м до його задньої габаритної частини швидкість автомобіля-тягача Рено Преміум 420 19 Т р.н. НОМЕР_3 на момент застосування водієм ОСОБА_3 , екстреного гальмування становила не менше 64... 71 км/год.

п.2: водії ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , рухаючись в межах населеного пункту, відповідно до вимог п.12.4 ПДР повинні були вести керовані ними транспортні засоби зі швидкістю не більше 50 км/год.

Якщо автопоїзд під керуванням ОСОБА_3 рухався по лівій смузі та наближався до автомобіля Шкода Фабія , що рухався з меншою швидкістю в попутному напрямку по тій же смузі, то за таких обставин водій ОСОБА_3 , діючи відповідно до вимог п.12.3 ПДР, міг вжити заходів для зменшення швидкості до швидкості руху автомобіля Шкода Фабія або ж застосувати безпечне для інших учасників руху перестроювання у праву смугу руху . Якщо до початку перестроювання автомобіля Шкода Фабія з лівої смуги у праву водій ОСОБА_3 вів автопоїзд по правій смузі руху (або вже розпочав перестроювання з лівої смуги з виїздом на праву смугу), то за таких обставин дій водій ОСОБА_3 повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу.

п.4. б:оскільки згідно наданих матеріалів справи зіткнення транспортних засобів відбулось на правій смузі проїзної частини, то у випадку, якщо б автопоїзд під керуванням водія ОСОБА_3 не змінював напрямку руху, не перестроювався з лівої смуги руху в праву, а продовжував рухатись лівою смугою руху, зіткнення не відбулось би.

Таким чином, з перелічених вище доказів вбачається, що дорожньо-транспортна пригода не відбулась би у випадку, якщо б інший учасник ДТП або рухався із дозволеною швидкістю, або не змінював напрямку руху та не виконував перестроювання в іншу смугу руху.

Окрім того, з висновку експерта вбачається, що порушення у діях ОСОБА_2 перед зміною нею напрямку руху та перестроюванням з лівої в праву смугу були б у випадку, якщо автопоїзд під керуванням ОСОБА_3 рухався правою смугою руху або розпочав перестроювання з лівої смуги у праву до моменту зміни напрямку руху автомобілем під керуванням ОСОБА_2 .

Також з постанови Жовківського районного суду Львівської області від 16 листопада 2018 року вбачається, що дорожньо-транспортна пригода настала у зв`язку із порушенням правил дорожнього руху іншим учасником пригоди водієм ОСОБА_3 , а причиною настання такої була невідповідність дій саме водія ОСОБА_3 , що виключає порушення в діях ОСОБА_5 та свідчить про відповідність її дій вимогам п.п. 10.1, 10.3 ПДР України.

Відтак, слід вважати, що вказаною постановою Жовківського районного суду Львівської області від 16 листопада 2018 року, не встановлено вини у вчиненні ДТП позивачки та навпаки встановлена вина саме іншого учасника ДТП ОСОБА_3 у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди та така постанова набрала законної сили та ОСОБА_3 чи будь-якими іншими особами не оскаржувалась.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Такі докази, а саме постанова у справі про адміністративне правопорушення та висновок авто технічної експертизи ніким із учасників справи не спростовані, доказів на противагу цим суду не представлено, клопотань про витребування таких не заявлено, зокрема, і доказів на підтвердження вини позивачки не надано.

Тому слід вважати, що суд першої інстанції помилково вважав, що матеріали справи не містять доказів щодо вини ОСОБА_3 при скоєнні ДТП, не врахував висновки викладені у постанові Жовківського районного суду Львівської області від 16 листопада 2018 року та висновки авто технічної експертизи, про які йшлося. При розгляді даної цивільної справи, судне не врахував преюдиційного судового рішення, яке набрало законної сили та, зокрема, встановлює відсутність в діях позивачки складу адміністративного правопорушення та в сукупності з іншим доказів вину іншого учасника у спричиненні ДТП.

Окрім цього, слід вказати і про те, що позивачка є належним володільцем транспортного засобу Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки згідно Свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_6 така перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 з 25.10.2007 року (який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є власником згаданого транспортного засобу), а згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, такий засіб був придбаний 18.12.2007 року, тобто під час перебування позивачки у шлюбі. Крім цього, позивачка згідно вказаного свідоцтва має право керувати цим транспортним засобом. Тобто ОСОБА_2 вправі заявляти вимоги про відшкодування завданої їй, як володільцю транспортного засобу, шкоди.

Окрім цього, доказів того, що чоловік позивачки ОСОБА_6 звертався з аналогічними вимогами про відшкодування шкоди у матеріалах справи немає.

З матеріалів справи, також, вбачається, що 06.05.2017 року між ТДВ СК «КРЕДО» та ТОВ «Дніпроінвест» укладені договори (поліси) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/6503801 та АК/6503824 строком дії з 18.06.2017р. по 17.06.2018 року, на умовах яких були забезпечені транспортні засоби: Рено Преміум 420 19 Т, д.н.з. НОМЕР_7 , напівпричеп INDOX, д.н.з. НОМЕР_5 .

Окремо із стахового Акту №54-2248967 від 20.04.2018 року, полісу, заяви на виплату страхового відшкодування, схеми місця ДТП (а.с. 68-71, 72, 82, 108) вбачається, що страхувальником тягача згідно полісу АК/6503801 є ТОВ «Дніпроінвест», а ОСОБА_3 не є його власником, а був лише водієм на момент вчинення ДТП.

Окрім цього, зі Схеми місця ДТП вбачається, що транспортні засоби: Рено Преміум 420 19 Т, д.н.з. НОМЕР_7 та напівпричеп INDOX, д.н.з. НОМЕР_5 належать ТОВ «Дніпроінвест».

Позивачка зверталася до ТДВ «СК «Кредо» із заявою про виплату страхового відшкодування 14 лютого 2018 року, проте їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю постанови про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

При цьому слід вважати, що у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц йдеться про аналогічні правовідносини, тому колегія суддів вважає, що правова позиція, викладена у даній постанові застосовна до правовідносин, які виникли у даній справі.

Так, згідно вказаної правової позиції, відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що власник автомобіля який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Враховуючи викладене, ТДВ «СК «Кредо» у силу вимог Закону № 1961-IV та договору має відшкодувати завдану шкоду у межах суми страхового відшкодування, як страховик особи, яка завдала шкоду.

Так, згідно Аварійного сертифікату №142/18-03 від 26.03.2018р. складеного аварійним комісаром ОСОБА_7 вартість відновлювального ремонту автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_2 з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає: (запчастини з ПДВ) 34554,37 грн.; (запчастини без ПДВ) 32427,48грн.

Зважаючи на те, що будь-яких доказів про те, що позивачкою проведено ремонт транспортного засобу на суму 34554,37 грн., не представлено слід вважати, що позивачка у своїй вимозі про стягнення матеріальної шкоди фактично просить відшкодування не завданих їй збитків, а значно більшої суми.

Враховуючи вказане із страхової компанії слід стягнути 32427,48 грн. матеріальної шкоди на користь позивачки.

Що стосується вимог, заявлених до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди то у задоволенні таких слід відмовити зважаючи на таке.

Згідно ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 не є власником транспортних засобів, якими була спричинена шкода позивачці у ДТП, а лише водієм таких та такі належать ТОВ «Дніпрофінанс», підстав для задоволення позову в цій частині вимог у суду не має та позивачка не позбавлена права на звернення з вимогами до юридичної особи, з якою ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах як водій.

Зважаючи на вказане слід вважати, що рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене без дотримання вимог закону та без врахування згаданих обставин, що мають істотне значення для вирішення спору.

Тому, рішення суду слід скасувати з ухваленням нового про задоволення позову частково та стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо»на користь позивачки 32427,48грн. матеріальної шкоди.

В задоволенні решти позову слід відмовити.

Відповідно доводи позову та апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та такі позов та саму скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 березня 2020 року скасувати та ухвалити справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_2 32427,48 грн. завданої їй матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 січня 2021 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Т.І. Приколота

М.М. Шандра