Постанова

Іменем України

04 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 761/20276/20

провадження № 61-9867св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Національний медичний університет імені О. О. Богомольця,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Національного медичного університету імені О. О. Богомольця на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, у складі судді Пономаренко Н. В., від 09 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Ящук Т. І.,

Махлай Л. Д., Немировської О. В., від 06 травня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного медичного університету імені О. О. Богомольця (далі - НМУ) про стягнення недорахованої заробітної плати та зобов`язання продовжити нараховувати заробітну плату у відповідному розмірі.

Позовна заява мотивована тим, що на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2019 року у справі № 761/33804/19 наказом від 02 грудня 2019 року № 1984-п його поновлено на посаді заступника ректора з адміністративно-господарської роботи НМУ.

Наказом від 23 серпня 2019 року № 85р Міністра оборони України з позивачем був укладений контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу.

Наказом відповідача від 02 грудня 2019 року № 1985-п з 23 серпня

2019 року по 23 серпня 2020 року позивача звільнено від виконання обов`язків заступника ректора з адміністративно-господарської роботи на час проходження військової служби в особливий період. Гарантовано збереження на час проходження служби за позивачем робочого місця та заробітної плати відповідно до статті 119 КЗпП України.

Разом з тим відповідачем було помилково визначено середньоденну заробітну плату в розмірі 769,03 грн, тоді як фактично його середньоденна заробітна плата становить 1 786,65 грн, що підтверджено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2019 року у справі № 761/33804/19.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 , остаточно сформулювавши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача недораховану заробітну плату за період з 01 листопада 2019 року по 09 жовтня 2020 року в сумі 215 381,98 грн; зобов`язати відповідача продовжити нараховувати та виплачувати заробітну плату з розміру середньоденної заробітної плати із розрахунку 1 786,65 грн до закінчення військової служби.

Короткий зміст оскаржуваних рішень

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 травня 2021 року, позов задоволено частково. Стягнуто із НМУ на користь ОСОБА_1 недораховану заробітну плату за період з 01 листопада

2019 року по 09 жовтня 2020 року в розмірі 215 381,98 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що з урахуванням вимог частини четвертної статті 82

ЦПК України, позовні вимоги в частині стягнення недорахованої заробітної плати є доведеними, оскільки рішенням Шевченківського районного суду

м. Києва від 31 жовтня 2019 року по справі № 761/33804/19 встановлено розмір середньоденного заробітку позивача у розмірі 1 786,65 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача продовжити нараховувати та виплачувати заробітну плату з розміру середньоденної заробітної плати із розрахунку 1 786,65 грн, суд вказав, що позовні вимоги заявлені на майбутнє задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі НМУ, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

27 липня 2021 року НМУ подав касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 травня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали із районного суду.

У серпні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження судових рішень відповідач зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справах № 357/16765/14-ц та № 344/5595/19.

Вказує, що у рішенні Шевченківського районного суду м. Києва

від 31 жовтня 2019 року у справі № 761/33804/19 розмір середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 1 786,65 грн, визначений судами помилково.

Заявник стверджує, що суди необґрунтовано послались на положення

статті 82 ЦПК України, що призвало до неправильного вирішення справи.

Доводи касаційної скарги не містять аргументів щодо оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 06 травня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання продовжити нараховувати заробітну плату у відповідному розмірі, а тому в силу вимог статті 400

ЦПК України справа в цій частині касаційним судом не переглядається.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У відзиві, поданому в серпні 2021 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Вказує на те, що судами обґрунтовано визначено розмір середньоденної заробітної плати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 1995 року № 100.

Доводи касаційної скарги щодо помилкового врахування встановленого у рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2019 року

у справі № 761/33804/19 розміру середньоденної заробітної плати вважає безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом № 1193-л від 25 липня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади заступника ректора з адміністративно-господарської роботи НМУ із 25 липня 2019 року на підставі пункту 1 частини першої

статті 40 КЗпП України.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 31 жовтня

2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2020 року, у справі № 761/33804/19 позов ОСОБА_1 до НМУ задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника ректора з адміністративно-господарської роботи НМУ з 25 липня 2019 року, стягнуто з НМУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 21 серпня 2019 року до 31 жовтня 2019 року в

сумі 89 332,50 грн виходячи із середньоденної заробітної плати в

розмірі 1 786,65 грн.

Згідно з листків непрацездатності № 347858, № 657130, № 659161

період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 тривав із 06 червня 2019 року до 20 серпня 2019 року.

Наказом Міністра оборони України № 85Рдск від 23 серпня 2019 року із ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, прийнято його на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, зараховано до списку особового складу Збройних Сил України, у порядку переатестації присвоєно військове звання «полковник».

На виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 31 жовтня 2019 року у справі № 761/33804/19 наказом від 02 грудня 2019 № 1984-п ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника ректора з адміністративно-господарської роботи НМУ із 25 липня 2019 року.

Наказом НМУ від 02 грудня 2019 року № 1985-п ОСОБА_1 звільнено від виконання обов`язків заступника ректора з адміністративно - господарської роботи НМУ з 23 серпня 2019 року по 23 серпня 2020 року на час проходження військової служби в особливий період. Гарантовано збереження на час проходження військової служби у зв`язку із призовом на військову службу осіб офіцерського складу Збройних Сил України за ОСОБА_1 робоче місце та заробітну плату, згідно з статтею 119

КЗпП України.

Здійснюючи виплату ОСОБА_1 середнього заробітку у період з

01 листопада 2019 року по 09 жовтня 2020 року, відповідач виходив із середньоденної заробітної плати в сумі 769,03 грн.

Позиція Верховного Суду

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України (в редакції на час укладення позивачем контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідач у розглядуваній справі не оспорював наявності підстав для виплати середнього заробітку позивачу, однак не погоджувався із визначенням розміру такого заробітку.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Отже виходячи із вказаних положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України

№ 100 від 08 лютого 1995 року, спосіб обчислення середньої заробітної плати ОСОБА_1 є тотожним як у розглядуваній справі, так і у справі

№ 761/33804/19.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня

2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2020 року, у справі № 761/33804/19 встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 становив 1 786,65 грн.

Вказані судові рішення у справі № 761/33804/19 НМУ у касаційному порядку не оскаржувались.

За правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначено, що преюдиційність, це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

З огляду на склад учасників справи № 761/33804/19 за позовом

ОСОБА_1 до НМУ про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ухвалене 31 жовтня 2019 року за результатами її розгляду Шевченківським районним судом м. Києва рішення, яким встановлено розмір середньоденної заробітної плати позивача, має преюдиційне значення у розглядуваній справі.

Фактично намагаючись у розглядуваній справі довести необхідність по іншому обчислювати розмір середньої заробітної плати позивача, НМУ ставить під сумнів правильність висновків судів у рішеннях, які набрали законної сили в справі № 761/33804/19.

Натомість у разі, якщо НМУ не був згодний із судовими рішеннями у справі

№ 761/33804/19, він мав можливість оскаржувати їх, у тому числі в касаційному порядку.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, врахувавши обставини, встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2019 року у справі № 761/33804/19, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

З урахуванням обставин, встановлених у розглядуваній справі, оскаржені судові рішення не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах у справах № 357/16765/14-ц, № 344/5595/19, на які посилався заявник в касаційній скарзі.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц вказала, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, оскільки суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, ухвалили судові рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401

ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних рішень - без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411

ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національного медичного університету імені

О. О. Богомольця залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта