02 листопада 2021 року
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Тимощука О.Я.
при секретарі Ковальчука О.Б.,
за участю представника позивачів - адвоката Чернецької Т.В.,
провівши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне заочний розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Другої Рівненської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 про усунення перешкод у розпорядженні майном,-
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, в якому просить суд усунути їм перешкоди у розпорядженні майном шляхом скасування заборони на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 - 1/3, ОСОБА_3 - 1/3, ОСОБА_2 - 1/3.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі Свідоцтва про право власності від 02 жовтня 2020 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .
Згідно даного Свідоцтва вищевказана квартира належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 - 1/3 та членам її сім`ї - ОСОБА_3 - 1/3, ОСОБА_2 - 1/3. Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Право власності на вищевказану квартиру було зареєстроване 08 грудня 2020 року. Під час проведення реєстраційних дій з`ясувалось, що 16 вересня 2008 року Другою Рівненською державною нотаріальною конторою на дану квартиру накладено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 236439468 від 10 грудня 2020 року - особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , причина відсутності РНОКПП, інша причина відсутності коду, країна громадянства: Україна. Позивачі не володіють жодною інформацією стосовно даної особи, зазначають, що вона не має жодних майнових прав на належне їм майно та не була зареєстрована в даній квартирі.
З метою досудового врегулювання спору та захисту свого порушеного права, 25 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Другої Рівненської державної нотаріальної контори з письмовою заявою, в якій просила надати інформацію стосовно зареєстрованого обтяження, а саме: на підставі якого правочину накладено дану заборону; предмет обтяження; на підставі яких документів (ким і коли видані) внесено відомості в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; дату внесення таких відомостей до реєстру. Просила надати всю наявну інформацію, а також копії відповідних документів що стосуються заборони на нерухоме майно (в тому числі копію правочину, на підставі якого накладалась заборона).
Листом № 201/01-16 від 02.03.2021 року Друга Рівненська державна нотаріальна контора повідомила про відсутність додаткової інформації, щодо реєстрації обтяження по об`єкту: кв. АДРЕСА_1 , суб`єкт: ОСОБА_1 . Інформація вказана в реєстрі є вичерпною. В зв`язку із тим, що вищевказана квартира належить їм на праві спільної часткової власності просять скасувати заборону на спірну квартиру АДРЕСА_1 .
Представник позивачів - адвокат Чернецька Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задоволити. Крім того, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку за відсутності відповідачів.
Представник відповідача - 1 - Другої Рівненської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, завідувачем Л.Ревою подано через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 01.11.2021 року повідомлення, в якому просить розгляд справи проводити у відсутність представника та рішення по справі винести на розсуд суду.
Відповідач - 2 - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомила.
Заслухавши думку представника позивачів - адвоката Чернецької Т.В., дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 02 жовтня 2020 року виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради. Реєстрація права власності на вказану квартиру за позивачами підтверджується Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10 грудня 2020 року № 236435105, № 236436009, № 236436946.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 10.12.2020 року № 236439468 вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься інформація наступного змісту: Реєстраційний номер обтяження: 7918163, 16.09.2008, Реєстратор: Друга рівненська державна нотаріальна контора, Рівненський міський нотаріальний округ; Вид обтяження: заборона на нерухоме майно; Додаткові відомості про обтяження: № реєстра: 2065-101, внутр. № Е301653628ЕF542D6943, комментарий: Сенчук.
Інформації стосовно зареєстрованого обтяження, а саме: на підставі якого правочину накладено дану заборону; предмет обтяження; на підставі яких документів (ким і коли видані) внесено відомості в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; дату внесення таких відомостей до реєстру а також будь яких документів що стосуються заборони на нерухоме майно, в тому числі копію правочину на підставі якого накладалась заборона відповідачем до суду не надано.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 325 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна.
За змістом ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Вимогами ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Враховуючи зазначене, підстави наявності запису щодо обтяження нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження відсутні, оскільки наявність вказаних відомостей про заборону на нерухоме майно створює перешкоди у здійсненні права власності позивачам, щодо нерухомого майна.
Суд також враховує, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
У відповідності до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право на судовий захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
З наведеної норми вбачається, що судовому захисту підлягає немайнове або майнове право чи інтерес особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виключенням є чітко встановлені межі здійснення цивільних прав, зокрема дії, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Суд враховує, що звертаючись до суду позивачі мали на меті реальне вирішення спору та захист свого права.
Так, відповідно до ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу.
З наведеного випливає, що метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту, який би вичерпував себе. Способами захисту права є передбачені законом дії, безпосередньо спрямовані на захист такого права. Оскільки положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають вищу юридичну силу, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений зокрема положеннями статті 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини наголошував на необхідності ефективного захисту, зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист.
Конституційний Суд у своєму рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про припинення обтяження щодо належної позивачам квартири, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження підлягають до задоволення, оскільки це забезпечить належний та ефективний спосіб захисту права позивачів.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 319, 321, 325, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 223, 258, 259, 264, 265, 273, 280, 281, 282, 284, 289, 352, 354 Цивільного-процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Другої Рівненської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 про усунення перешкод у розпорядженні майном - задоволити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Рівненського апеляцiйного суду через Рiвненський мiський суд.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Рівненського
міського суду О.Я. Тимощук