Справа № 308/3306/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Данко В.Й.,

з участю секретаря судових засідань Павлюх Л.М.,

з участю позивача - ОСОБА_1

з участю прокурора Закарпатської обласної прокуратури - Роман М.С.

з участю представника відповідача Державної казначейської служби України - Троцюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді, в приміщенні суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури, Чернівецької обласної прокуратури, Офісу генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконно винесеними рішеннями та протиправною бездіяльністю Прокуратури Закарпатської області, Прокуратури Чернівецької області, Офісу Генерального прокурора,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до Закарпатської обласної прокуратури, Чернівецької обласної прокуратури, Офісу генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконно винесеними рішеннями та протиправною бездіяльністю Прокуратури Закарпатської області, Прокуратури Чернівецької області, Офісу Генерального прокурора.

Позов мотивує тим, що слідчим відділом прокуратури Закарпатської області 12.01.2016 року розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000009 від 12.01.2016 року на виконання ухвал слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Світлик О.М. від 05.01.2016 року за її заявою від 25.12.2015 року про вчинення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, тобто внесення до офіційних документів (матеріалів службової перевірки) завідомо неправдивих відомостей.

Зазначає, що 08.02.2016 року її було залучено до участі у кримінальному провадженні № 0000009 від 12.01.2016 в якості потерпілої, вручено відповідну пам`ятку про процесуальні права та обов`язки та допитано в якості потерпілої у кримінальному провадженні.

На виконання ухвал слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Бенци К.К. від 12.02.2016 року, 17.02.2016 року до ЄРДР внесено відомості за заявою ОСОБА_1 від 02.02.2016 року про вчинення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364, ч.2 ст. 367 КК України.

Вказує, що незважаючи на зібрані достатні докази для повідомлення про підозру фігурантам кримінального провадження, в порушення вимог, передбачених ч. 1 ст.276 КПК України, якою забов`язано слідчого або прокурора вручити особі письмове повідомлення про підозру, постановою слідчого в ОВС прокуратури Закарпатської від 29.02.2016 року кримінальне провадження 0000009 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діях посадових осіб складу кримінального правопорушення. Вказана постанова слідчого була скасована ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 25.05.2016 року з тих підстав, що постанова слідчого від 29.02.2016 року про закриття кримінального провадження прийнята передчасно, без надання належної правової оцінки обставинам, повідомленим потерпілою, без обґрунтування достатніми, належними та допустимими доказами.

Постановою заступника Генерального прокурора від 23 червня 2016 року для здійснення досудового розслідування кримінального провадження 0000009 доручено прокуратурі Чернівецької області в зв`язку з порушенням прокуратурою Закарпатської області вимог ст.ст. 9, 28 КПК України та неналежною організацією розслідування в розумні строки.

Вказує, що за результатом розгляду її звернень від 07.10.2016 та 10.10.2016, на виконання наказу № 194 дск від 31.10.2016 призначено службову перевірку. За результатами службової перевірки обставин викладених у зверненнях, проведеною прокуратурою Закарпатської області, встановлено, що у висновку службового розслідування від 17.04.2015 року твердження прокурора відділу роботи з кадрами прокуратури Закарпатської області ОСОБА_2 про накладення арешту на обладнання для виробництва взуття безпідставне та не відповідає дійсності.

Незважаючи на встановлені обставини, 05.01.2017 року старшим слідчим прокуратури Чернівецької області кримінальне провадження 0000009 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях посадових осіб складу кримінального правопорушення. Вказана постанова слідчого була скасована слідчим суддею Шевченківського районного суду 06.02.2017 року з тих підстав, що постанова є такою, що винесена передчасно, без повного та всебічного дослідження обставин, які мають суттєве значення.

Зазначає, що 23.06.2017 року слідчий знову закриває кримінальне провадження 0000009 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діях посадових осіб складу кримінального правопорушення. Вказана постанова слідчого була скасована ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду від 17.07.2017 року з тих підстав, що слідчим не здійснено процесуальні дії для виконання в повному обсязі завдань кримінального судочинства, визначених ст. 2 КПК України.

26.03.2018 року постановою слідчого кримінальне провадження 0000009 було закрито на підставі п 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діях посадових осіб складу кримінального правопорушення. Вказана постанова слідчого була скасована ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду від 12.04.2018 року з тих підстав, що матеріали кримінального провадження №0000009 від 12.01.2016 року свідчать про те, що слідчим не повно проведено перевірку по даному факту. Зокрема, не виконано ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.07.2017 року, а саме: не з`ясовано обставини щодо висновків комісії про підстави та законність визнання речовим доказом обладнання для виготовлення взуття, підстави та законність накладення арешту на майно, не з`ясовано компетенцію кожного з членів комісії відповідно до покладених на них обов`язків щодо здійснення службової перевірки, не з`ясовано їх службова компетенція з цього приводу, також не з`ясовано та не надано оцінки розбіжностям, які містять у двох висновках службової перевірки, тобто не здійснено процесуальні дії для виконання в повному обсязі завдань кримінального судочинства, визначених ст. 2 КПК України. Крім цього у постанові відсутній аналіз наявності або відсутності в діях членів комісії ознак злочину, передбаченого ст. 396 КК України, а встановленим обставинам слідчим не надано належної правової оцінки, чим не забезпечено прийняття законного і неупередженого процесуального рішення. Постанова є невмотивованою та не відповідає вимогам ст.ст.110, 284 КПК України.

Також зазначила, що листом Генеральної прокуратури України від 30.07.2018 її повідомлено, що з метою усунення виявлених порушень досудового розслідування до прокуратури Чернівецької області направлено листа з вимогою посилення контролю за станом досудового розслідування та забезпечення прийняття законних рішень.

Вказує, що 12.11.2019 року прокурор у кримінальному проваджені приймає незаконне рішення про визначення підслідності за слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у місті Львові та поширює свою діяльність на Закарпатську область, про що повідомлено заступника прокурора Закарпатської області Манькута А.

Вказує, що КПК України не передбачає повноважень прокурору у кримінальному проваджені визначати підслідність, а тим більше змінювати рішення заступника Генерального прокурора від 23.06.2016 року, яким здійснення досудового розслідування кримінального провадження 0000009 доручено прокуратурі Чернівецької області, про що заступнику прокурора Чернівецької області Пеліпюк О. та заступнику прокурора Закарпатської області Манькуту А. мало бути відомо.

Зазначила, що погодившись з її аргументами про незаконність здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні 0000009 прокуратурою Закарпатської області до Офісу Генерального прокурора 21.01.2020 року скеровано листа щодо доручення здійснення процесуального керівництва у вказаному проваджені іншій прокуратурі. Про прийняте рішення позивачці наразі нічого не відомо.

Зазначає, що імітуючи розслідування кримінальної справи, прокуратурами Закарпатської та Чернівецької областей зловмисно та навмисно не виконувались вимоги Конституції України та Кримінального процесуального законодавства.

Враховуючи, що 08.01.2016 року вона визнана потерпілою у цьому кримінальному провадженні, тобто одним з учасників кримінального провадження, вважає, що норма ст. 6 Конвенції про захист прав людини щодо права на справедливий розгляд справи упродовж розумного терміну у тій же мірі розповсюджується на потерпілого, як і на підозрюваного (обвинуваченого) у кримінальному провадженні, оскільки недотримання розумного строку розслідування та неможливість протягом кількох років отримати відновлення своїх прав та можливість їх захисту в судовому порядку безумовно не відповідає критеріям Конвенції та нормам Конституції України.

Вказує, що своїми тривалими неправомірними і незаконними діями прокуратури Закарпатської та Чернівецької областей заподіяли їй, як потерпілій, моральну шкоду розмір якої оцінює в 100000,00 грн. (сто тисяч гривень), оскільки була вимушена протягом тривалого часу звертатись до суду із заявами про скасування незаконно прийнятих рішень, з вини прокуратури позбавлена відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону, порушено психологічне благополуччя. Вказаний розмір моральної шкоди не має за мету призвести до збагачення.

Позивачка просить постановити рішення, яким стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на її користь 150000,00 грн. компенсації моральної шкоди завданої прийняттям незаконних рішень та бездіяльністю посадових осіб органу державної влади при здійсненні своїх повноважень шляхом списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діям органів дізнання, досудового слідства, прокуратури.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.04.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно даної ухвали відповідачам встановлений строк з дня вручення їм цієї ухвали для подання відзиву на позов.

30.04.2020 року відповідачем Прокуратурою Закарпатської області подано відзив, згідно якого вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує бездіяльністю слідчого та прокурора, вважаючи незаконними їх процесуальні рішення. Однак, вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вказує, що такі процесуальні рішення, на які посилається заявник, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України (у редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Зазначає, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Ухвали слідчих суддів Ужгородського міськрайонного суду про задоволення скарг директора ТОВ «Віма» ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого та прокурора свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК України, як це помилково вважає заявник, акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту ч. 6 ст. 1176 ЦК України.

Вказує, що за змістом ч. 6 ст. 1176 ЦК України вказана шкода відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина, а відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Зазначає, що позивачем наведено лише перелік обставин, які, на його переконання, свідчать про незаконність і протиправність дій (бездіяльності) працівників прокуратури. Так, позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, причинно-наслідкового зв`язку між діями позивачів та заподіяної шкоди, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 150 тис. грн.

Вказує, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди та звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачами зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Окрім цього позивач повинен був надати достатні докази на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди саме органом досудового розслідування та прокуратурою, яка згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Вказує, що позивач скористався виключно своїм правом на оскарження рішення слідчого та звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність слідчого щодо розгляду його клопотання, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та закриття кримінального провадження. Крім того, встановлено, що слідчим ОВС прокуратури Закарпатської області 29.02.2016 винесено постанову про закриття кримінального провадження. За заявою ОСОБА_1 , вказану постанову 25.05.2016 скасовано Ужгородським міськрайонним судом, а те що скасування процесуального рішення слідчого або органу прокуратури не є безумовним доказом неправомірності такого процесуального рішення, дії або бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК країни. Окрім цього, ця обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вищезазначене свідчить про реалізацію заявником передбаченого КПК країни права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК України, як це було вже зазначено вище.

Враховуючи вищенаведене, відсутні правові підстави для застосування до заявлених позовних вимог положення ст. ст. 1173,1174,1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди.

Зазначає, що позивачем не доведено доказами факти безпосереднього порушення її прав як потерпілої у кримінальній справі будь-якими неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокуратури у справі чи її посадовими особами, які б підтверджували необхідність відшкодування їй моральної шкоди у сумі 150 000 грн. саме з вини прокуратури, а також не зазначено, з яких саме розрахунків вона при цьому виходив, визначаючи таку суму.

В зв`язку з вищенаведеним просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Закарпатської області, Прокуратури Чернівецької області, Офісу генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконно винесеними рішеннями та протиправною бездіяльністю Прокуратури Закарпатської області, Прокуратури Чернівецької області, Офісу Генерального прокурора.

04.05.2020 року відповідачем Офіс Генерального прокурора подано відзив, згідно якого вказує, що на позивача покладено обов`язок довести, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань вона виходить, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Проте, позивачем не надано суду жодних доказів протиправності будь-яких дій, бездіяльності чи рішень Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), факту заподіяння їй моральної шкоди та її розміру, а також причинного зв`язку між прийняттям постанов про закриття кримінального провадження, бездіяльністю Генеральної прокуратури та настанням шкоди.

Зазначає, що Генеральною прокуратурою України (Офісом Генерального прокурора) вказане кримінальне провадження не розслідувалось і процесуальне керівництво у ньому не здійснювалось. Рішення, дії чи бездіяльність її (його) службових осіб, у встановленому законом порядку протиправними не визнавались. Вказують, що Офіс Генерального прокурора (Генеральна прокуратура України) є неналежним відповідачем у цій справі.

Крім того, необхідність звернення до суду зі скаргами щодо рішень органів досудового розслідування у кримінальному провадженні не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, а позивачем не доведено моральних страждань внаслідок бездіяльності відповідачів при розслідуванні кримінального провадження та не обґрунтовано розмірів моральної шкоди чи то 100 тис. грн., чи то 150 тис. грн., вказаних у позовній заяві.

Також, вказують що не підлягають врахуванню судом доводи позивача стосовно протиправного визначення підслідності кримінального провадження №0000009 за територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Львові та щодо порушення розумних строків його розслідування.

Вказують, що з 20.11.2019 прокуратура функцію досудового розслідування не здійснює. У «Перехідних положеннях» Конституції України та КПК України зазначено, що до створення Державного бюро розслідувань повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі прокуратури, а після початку його роботи - мають завершити розслідування у визначений строк або вирішити питання про доручення його здійснення іншим органам досудового розслідування. Згідно з ч. 4 ст. 216 КПК України досудове розслідування у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені працівником правоохоронного органу, здійснюється слідчими органів Державного бюро розслідувань. Таким чином, кримінальне провадження № 0000009 належить до підслідності органів Державного бюро розслідувань. Доводи позивача щодо підслідності кримінального провадження та недотримання розумних строків під час його досудового розслідування не підлягають перевірці судом в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідно до КПК України такі питання розглядаються у порядку встановленому цим кодексом. Доказів вирішення вищевказаних питань у порядку, передбаченому КПК України та рішень про визнання дій (бездіяльності) відповідачів протиправними позивачем не надано.

Таким чином відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Закарпатської області, Прокуратури Чернівецької області, Офісу генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконно винесеними рішеннями та протиправною бездіяльністю Прокуратури Закарпатської області, Прокуратури Чернівецької області, Офісу Генерального прокурора.

05.05.2020 року відповідачем Прокуратурою Чернівецької області подано відзив, згідно якого вказує, що позивач посилається на положення ст.ст.23, 280, 1173, 1174 Цивільного кодексу України як правові підстави для відшкодування завданої їй моральної шкоди завданої незаконно винесеним рішенням та протиправною бездіяльністю прокуратури Чернівецької області, однак доводи та вимоги безпідставні, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких визначений ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Результат системного аналізу вказаних норм матеріального права та статті 20 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом.

При цьому повинен бути встановлений причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями органів слідства, прокуратури та заподіяною шкодою.

Зазначений вище правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року по справі № 6-440цс16, постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі № 554/741/16-ц, від 25 квітня 2018 року по справі № 520/3307/16-ц.

Вказує, що проведення слідчих процесуальних дій в рамках кримінального провадження, реалізація дій заявника на оскарження процесуальних дій слідчого, не свідчить про незаконність дій прокуратури відносно ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, відносини, які склались між ОСОБА_1 та прокуратурою, врегульовані кримінальним процесуальним законодавством та не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Питання правомірності дій представників прокуратури слідчими суддями не розглядались, оскільки вказані питання згідно ч. 2 ст. 307 КПК України не відносяться до їх повноважень. Реалізація ОСОБА_1 свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а сам факт скасування постанов відповідача не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання такими діями позивачу моральної шкоди. ОСОБА_1 поновила своє право на неупереджене досудове розслідування в рамках меж, визначених ст. 303, 307 КПК України.

Зазначає, що реалізація ОСОБА_1 права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого прокуратури та задоволення таких скарг слідчим суддею, само по собі не свідчить про спричинення їй моральної шкоди, та ОСОБА_1 всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведений факт спричинення їй шкоди внаслідок вказаних вище рішень та дій посадових осіб прокуратури Чернівецької області.

Відсутність будь-яких передбачених законом підстав для висновку щодо протиправності дій прокуратури області в кримінальному провадженні №000000009 зумовлює відсутність підстав для відшкодування прокуратурою області моральної шкоди.

Вказує, що ОСОБА_1 не надано суду жодних доказів, якими б доводилися її моральні страждання від незаконних, на її думку, дій прокуратури області. У зв`язку цим, доводи про завдання її моральної шкоди внаслідок винесення постанов про закриття та їх скасування судом, а також тривалістю розслідування кримінального провадження є безпідставні.

Таким чином відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Закарпатської області, Прокуратури Чернівецької області, Офісу генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконно винесеними рішеннями та протиправною бездіяльністю Прокуратури Закарпатської області, Прокуратури Чернівецької області, Офісу Генерального прокурора.

12.05.2020 року позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив прокуратури Чернівецької області, відповідно до якого вважає таким, що не заслуговує на увагу суду у зв`язку з тим, що Постановою заступника Генерального прокурора від 23 червня 2016 року здійснення досудового розслідування кримінального провадження 0000009 доручено прокуратурі Чернівецької області в зв`язку з порушенням прокуратурою Закарпатської області вимог ст.ст. 9, 28 КПК України та неналежною організацією розслідування в розумні строки.

В зв`язку з припиненням повноважень у органів прокуратури щодо здійснення досудового розслідування, з листопада 2019 року прокуратура Чернівецької області мала би здійснювати процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, яке здійснюється ДБР розташованим у місті Хмельницькому, що поширює свою діяльність на Вінницьку, Житомирську, Рівненську, Хмельницьку, Чернівецьку області.

Вказує, що незважаючи на наявність не скасованої постанови заступника Генерального прокурора Столярчука Ю.В., процесуальній керівник - прокурор прокуратури Чернівецької області Гжебовський В.О. 12.11.2019 року постановою визначає підслідність за ДБР розташованим у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область, а здійснення процесуального керівництва за прокурорами прокуратури Закарпатської області.

Листом прокуратури Закарпатської області її повідомлено про направлення 21.01.2020 року матеріалів кримінального провадження до Офісу Генерального прокурора для вирішення питання щодо підслідності.

Зазначає, що стараннями прокуратури Чернівецької області фігурантам кримінального провадження - прокурорам прокуратури Закарпатської області, забезпечена безкарність, а щодо досудового розслідування, то з 12.11.2019 року таке взагалі ніким не здійснюється. Підставою позовних вимог є надмірна тривалість досудового розслідування кримінальної справи, яка не є занадто складною. Бездіяльність прокурорів як процесуальних керівників у кримінальних провадженнях сприяє безвідповідальності та безкарності слідчих, що має наслідком порушення розумних строків досудового розслідування.

Вказує, що листом Генеральної прокуратури від 30.07.2018 року її повідомлено, що всупереч вимогам ст.ст. 9, 28 КПК України слідством не забезпечено всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження та дотримання розумних строків. З метою усунення виявлених порушень до прокуратури Чернівецької області направлено листа з вимогою вжити заходів щодо усунення порушення вимог кримінально процесуального законодавства України.

Неодноразове скасування судом погоджених прокурорами постанов слідчих, прийнятих без проведення відповідно до вимог КПК України розслідування кримінального провадження, свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб прокуратури Чернівецької області. Такі дії безумовно перебувають у причинному зв`язку із заподіяними моральними стражданнями, оскільки, звертаючись до правоохоронних органів за захистом порушеного права, мала правомірні очікування на їх вирішення у законний спосіб, у межах розумного строку.

Постанова слідчого судді про скасування процесуальної постанови слідчого у кримінальному провадженні є самодостатньою правовою підставою на підтвердження невідповідності рішень вимогам закону, неправомірності дій слідчих органів та їх вини у завданні шкоди.

У зв`язку з вищенаведеним просить суд не брати до уваги відзив прокуратури Чернівецької області на позов і постановити рішення про задоволення позову в повному обсязі.

10.07.2020 року відповідачем Державною казначейською службою України подано відзив, згідно якого вказує, що спірні правовідносини виникли виключно між позивачем та органами прокуратури, а тому Казначейство не завдало та не могло завдати шкоди позивачу. Цей факт підтверджується і тим, що позов не містить жодних посилань на незаконні дії, рішення чи бездіяльність посадових осіб Казначейства України, що виключає їх відповідальність за порушення прав позивача.

Органи державної влади, відповідно до положень статті 2 Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади», здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування в межах, передбачених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Таким чином, Казначейство України відповідно до Бюджетного кодексу України не є розпорядником усіх бюджетних коштів і не відповідає за зобов`язаннями інших бюджетних установ.

Зазначає, щодо відшкодування шкоди, то ухвали слідчих суддів Ужгородського міськрайонного суду про задоволення скарг ОСОБА_1 , на які посилається позивач у даній позовній заяві, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки даними ухвалами не встановлено неправомірність дії чи бездіяльності органів прокуратури.

Також, вказує що позивачем має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Таким чином відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Закарпатської області, Прокуратури Чернівецької області, Офісу генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконно винесеними рішеннями та протиправною бездіяльністю Прокуратури Закарпатської області, Прокуратури Чернівецької області, Офісу Генерального прокурора.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.08.2020 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, а саме : Прокуратуру Закарпатської області зобов`язано до виконання ухвали суду в частині витребування доказів шляхом надання Матеріали кримінальної справи № 0002960 про обвинувачення директора ТОВ «Інгрід - Плюс» ОСОБА_7.; Належним чином завірені копії матеріалів перевірки, яку проводила прокуратура Закарпатської області на виконання розпорядження прокурора області № 2 від 23.03.2015 року; Належним чином завірені копії матеріалів перевірки, яку проводила прокуратура Закарпатської області на виконання розпорядження прокурора області № 194 від 31.10.2016 року; Матеріали адміністративної справи № 807/1569/15.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 , замінено неналежного відповідача Прокуратуру Закарпатської області на належного - Закарпатську обласну прокуратуру та неналежного відповідача Прокуратуру Чернівецької області на належного - Чернівецьку обласну прокуратуру.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлений позов підтримала повністю та просила його задовольнити.

Прокурор Закарпатської обласної прокуратури Роман М.С. заявлений позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача Державної казначейської служби України Троцюк О.В. заявлений позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.

Чернівецька обласна прокуратура у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомила.

Офіс Генерального прокурора у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи дійшов до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 25.12.2015 року директор ТОВ «Віма» ОСОБА_1 звернулася до прокурора Закарпатської області старшого радника юстиції Янко В.М. з заявою про вчинення злочину, передбаченого ст. 366 КК України в діях ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.01.2016 року скаргу директора ТОВ «Віма» ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Закарпатської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви від 25.12.2015 року задоволено, зобов`язано посадову особу прокуратури Закарпатської області внести відомості за заявою директора ТОВ «Віма» ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 25.12.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування.

Згідно копії витягу з кримінального провадження №0000009 - 12.01.2016 року внесено до ЄРДР відомості за ч. 1 ст. 366 КК України на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Світлик О.М. від 05.01.2016, якою прокуратуру області зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про можливе вчинення членами комісії ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Відповідно до заяви від 03.02.2016 року директор ТОВ «Віма» ОСОБА_1 звернулася до прокурора Закарпатської області державного радника юстиції ІІІ класу Янко В.М. з заявою про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 та ст. 396 КК України щодо членів комісії ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та розпочати досудове розслідування та відсторонити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 від займаних посад з метою недопущення використання ними службового становища і пов`язаних з ним можливостей для перешкоджання проведенню слідства. Визнати ОСОБА_1 потерпілою від протиправних дій ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та надати пам`ятку про процесуальні права та обов`язки.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від12.02.2016 року скаргу директора ТОВ «Віма» ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Закарпатської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви задоволено частково та зобов`язано прокурора Закарпатської області чи іншу уповноважену особу прокуратури Закарпатської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви Директора ТОВ «Віма» ОСОБА_1 від 02.02.2016 року у відповідності до ст. 214 КПК України.

08.02.2016 року ОСОБА_1 ОСОБА_1 вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2016 року скаргу директора ТОВ «Віма» ОСОБА_1 на постанову слідчого в ОВС прокуратури Закарпатської області Юсипа В.В. від 29.02.2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного 12.01.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364 КК України задоволено та Постанову слідчого в ОВС прокуратури Закарпатської області Юсипа В.В. від 29.02.2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного 12.01.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364 КК України скасовано.

Відповідно до постанови Генеральної прокуратури України від 23.06.2016 року про доручення здійснення досудового розслідування іншому слідчому підрозділу, якою доручено здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000009 слідчому підрозділу прокуратури Чернівецької області.

Відповідно до листа Генеральної прокуратури від 23.06.2016 за № 17/7-496 вих-16 адресованих Заступнику прокурора Чернівецької області старшому раднику юстиції Дутковському А.Ю. та Заступнику прокурора Закарпатської області старшому раднику юстиції Римаруку І.В. для організації досудового розслідування направили матеріали кримінального провадження № 0000009 від 12.01.2016 за фактом службової недбалості вчиненої працівниками прокуратури Закарпатської області за с.1 ст. 367 КК України, яке розслідувалось прокуратурою Закарпатської області.

Листом прокуратури Закарпатської області від 23.06.2016 за №17/7-858-07 ОСОБА_1 повідомлено, що у процесі здійснення досудового розслідування слідчим СВ прокуратури Закарпатської області було проведено необхідні слідчі (процесуальні) дії та проведено необхідні допити свідків. Окрім цього, повідомили, що 14.06.2016 процесуальним керівником матеріали досудового розслідування у кримінальному провадження за № 0000009 від 12.01.2016 та за № 0000113 від 06.06.2016 об`єднано одне провадження, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0000009. 17.06.2016 матеріали кримінального провадження №0000009 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 367 КК України скеровано до Генеральної прокуратури України для вивчення та вирішення питання про визначення підслідності за слідчими органів прокуратури іншого регіону.

Відповідно до Ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.02.2017 року скаргу на постанову від 05.01.2017 року старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Чернівецької області №0000009 від 12.01.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 367 ч. 2, ст. 364 ч. 1, 366 ч. 1 КК України задоволено та скасовано постанову від 05.01.2017 року старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Чернівецької області про закриття кримінального провадження №0000009 від 12.01.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 367 ч. 2, ст. 364 ч. 1, 366 ч. 1 КК України. Матеріали кримінального провадження за №0000009 від 12.01.2016 року повернуто в прокуратуру Чернівецької області.

Відповідно до Ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.07.2017 року скаргу ОСОБА_1 на постанову від 23.06.2017 року старшого слідчого СВ прокуратури Чернівецької області Івончі М.П. про закриття кримінального провадження №0000009 від 12.01.2016 року задоволено та скасовано постанову старшого слідчого СВ прокуратури Чернівецької області Івончі М.П. від 23.06.2017 року про закриття кримінального провадження №0000009 від 12.01.2016 року, матеріали кримінального провадження направлено прокурору Чернівецької області для організації досудового розслідування.

Відповідно до Ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від. 12.04.2018 року скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого відділу прокуратури Чернівецької області Івончі М.П. від 26.03.2018 року про закриття кримінального провадження №0000009 від 12.01.2016 року задоволено та скасовано постанову старшого слідчого СВ прокуратури Чернівецької області Івончі М.П. від 26.03.2018 року про закриття кримінального провадження №0000009 від 12.01.2016 року, матеріали кримінального провадження направлено прокурору Чернівецької області для організації досудового розслідування.

Відповідно до листа від 30.07.2018 року за №15/3-28058-11 Генеральної прокуратури України адресованого директору ТОВ «Віма» ОСОБА_1 та повідомлено, що скарги щодо неналежного розслідування кримінальних проваджень №0000009, № 0000130 та з інших питань розглянуто. Установлено, що вказані кримінальні провадження на цей час розслідуються прокуратурою Чернівецької області. Вивченням матеріалів проваджень установлено, що всупереч вимогам ст. ст. 9, 28 КПК України слідством не забезпечено всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінальних проваджень та дотримання розумних строків. З метою усунення виявлених порушень до прокуратури Чернівецької області направлено листа з вимогою вжити заходів щодо активізації слідства, усунути порушення вимог кримінального процесуального законодавства України, посилити контроль за станом досудового розслідування та забезпечити прийняття законних рішень у розумні строки. Разом з тим на цей час відсутні підстави для доручення здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000130 Генеральній інспекції Генеральної прокуратури України.

Відповідно до листа від 05.12.2019 року за №15-858-07 вих 19 (2421) Прокуратури Закарпатської області адресованого директору ТОВ «Віма» ОСОБА_1 та повідомлено, що на її звернення від 29.11.2019 з приводу здійснення процесуального керівництва досудовими розслідуваннями №0000130, №0000009 та №0000171 прокурорами відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область, прокуратури області в умовах конфлікту інтересів, розглянуто та роз`яснено, що аналізуючи зміст положень Закону України «Про запобігання корупції», факт здійснення прокурором процесуального керівництва у кримінальному провадженні, у якому фігурує інший прокурор, не може вважатися конфліктом інтересів (реальним чи потенційним). Крім цього, підстав, передбачених ст. 77 КПК України, для самовідводу (відводу) прокурорів у згаданих провадженнях, також не вбачається. Прокурорами груп прокурорів у вказаних провадженнях будуть вжиті всі можливі заходи, спрямовані на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, а також прийняття законного та обгрунтованого кінцевого рішення. Однак у разі наявності у Вас будь-яких відомостей про обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості прокурорів груп прокурорів, має право звернутися із відповідною заявою про відвід прокурорів до суду (слідчого судді), у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Відповідно до листа від 27.12.2019 року за №15-858-07 вих 19 (2600) Прокуратури Закарпатської області адресованого ОСОБА_1 та повідомлено, що прокуратурою області розглянуто її звернення від 06.12.2019 щодо надання відповідних документів, на підставі яких до прокуратури області надійшли наглядові провадження у кримінальних провадженнях № 0000009 та № 0000130. Зазначено, що 12.11.2019 процесуальними прокурорами на підставі ст. 216 КПК України визначено підслідність у зазначених кримінальних провадженнях за слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, у зв`язку з чим листами № 15-2150-16 від 12.11.2019 та № 15-1886-16 від 14.11.2019 прокуратурою Чернівецької області до прокуратури Закарпатської області скеровано наглядові провадження у вищевказаних кримінальних провадженнях.

Відповідно до листа від 12.12.2019 року за №15-2150-16 Прокуратури Чернівецької області адресованого Заступнику прокурора Закарпатської області Манькуту А.Ю. та повідомлено, що 12.11.2019 прокурором у кримінальному провадженні №0000009 від 12.01.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.364, ч. 1 ст.366, ч.2 ст.367 КК України, на підставі ст. 216 КПК України визначено підслідність у вищевказаному провадженні за слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, яке поширює свою діяльність серед інших областей і на Закарпатську область.

Відповідно до листа від 15.01.2020 року за №15-858-07 Прокуратури Закарпатської області адресованого ОСОБА_1 та повідомлено, що Прокуратурою області розглянуто звернення ОСОБА_1 , подані на особистому прийомі у прокуратурі області, щодо стану досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000130, №0000009, а також зміни органу процесуального керівництва у вказаних провадженнях та повідомлено, що слідчим відділом прокуратури Чернівецької області здійснювалось досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 00000130 від 21.05.2015 та № 00000009 від 12.01.2016. Підставою для визначення органом досудового розслідування у цих провадженнях саме прокуратури Чернівецької області стали постанови заступника Генерального прокурора України Столярчука Ю.В. від 30.03.2016 у кримінальному провадженні № 0000130 та від 24.06.2016 у кримінальному провадженні № 0000009. Із цих же підстав процесуальне керівництво забезпечувалось прокурорами вказаної прокуратури області. Водночас, у зв`язку із втратою органами прокуратури повноважень щодо здійснення досудового розслідування, вищевказані кримінальні провадження були направлені до повноваженого у відповідності до ст. 216 КПК України органу, а саме Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, яке поширює свою діяльність на Волинську, Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Тернопільську області. Так, 12.11.2019 кримінальне провадження № 00000130 від 21.05.2015 та №00000009 від 12.01.2016 прокуратурою Чернівецької області у порядку ст. 216 КПК України скеровано для подальшого розслідування до Територіального управління Державного бюро розслідувань. Процесуальне керівництво у вказаних кримінальних провадженнях забезпечується прокуратурою Закарпатської області. З указаних підстав, прокуратура Чернівецької області не здійснює процесуальне керівництво у кримінальних провадженнях, які розслідуються Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові. Вказано, що прокуратурою Закарпатської області неодноразово виконувались доручення прокуратури Чернівецької області щодо проведення значної кількості слідчих дій у вказаних кримінальних провадження, матеріали долучені до кримінальних проваджень. Вказали, що з матеріалами кримінальних проваджень ОСОБА_1 можете ознайомитись в прокуратурі Закарпатської області, де наразі вони знаходяться для вивчення та дачі, за необхідності, вказівок про проведення конкретних слідчих дій.

З оглянутих в судовому засіданні копій матеріалів службової перевірки, яку проводила прокуратура Закарпатської області на виконання розпорядження прокурора області № 2 від 23.03.2015 року та висновку за результатами службової перевірки обставин, викладених у заяві ОСОБА_1 щодо правомірності дій ОСОБА_6 при вирішенні питання про зберігання речових доказів під час досудового розслідування кримінальної справи №706407 від 17.04.2015 року, відповідно до якого службову перевірку, призначену з метою перевірки обставин, викладених у зверненні ОСОБА_1 припинено. Прийнято до уваги, що слідчим відділом прокуратури області здійснюється досудове розслідування у кримінальних провадженнях №0002960, відомості про яке внесені до ЄРДР 29.08.2013 за заявами ОСОБА_1 щодо розтрати майна - обладнання для виготовлення взуття, - за ч. 1 ст.388, ч.2 ст.384, ч.5 ст. 191, ст.197, ч. 1 ст.205, ч. 1 ст.206, ч. 1 ст.206-2, ст.232, ч. 1 ст.364, ч. 1 ст.365, ч. 2 ст.366, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст.387, ч. 1 ст.388 КК України, а також №0001332 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч.ч.1,2 ст. 209 і ч. 1 ст. 222 КК України, остаточні рішення у яких не прийнято. У ході досудового розслідування вказаних кримінальних проваджень на даний час фактів, що свідчили б про причетність ОСОБА_6 до втрати речових доказів чи інших неправомірних дій, не встановлено. Підстав для застосування заходів реагування, у т.ч. дисциплінарного характеру, до ОСОБА_6 за результатами службової перевірки не вбачаться.

З оглянутих в судовому засіданні копій матеріалів службової перевірки, яку проводила прокуратура Закарпатської області на виконання розпорядження прокурора області № 194 від 31.10.2016 року та висновку за результатами службової перевірки обставин, викладених у зверненнях ОСОБА_1 від 07.10.2016 та 10.10.2016, які надійшли з Генеральної прокуратури України від 09.12.2016 року, відповідно до якого службову перевірку, призначену з метою перевірки обставин, викладених у зверненнях ОСОБА_1 від 07.10.2016 та 10.10.2016 припинено та визнано, що: 1. службові особи прокуратури Закарпатської області у відповідності до вимог КГІК України та cт. 17 Закону України «Про прокуратуру» були наділені повноваженнями по здійсненню досудового розслідування по кримінальній справі №9706407 та у кримінальному провадженні №0001332. Для початку та подальшого здійснення такого досудового розслідування були приводи та підстави. При провадженні досудового слідства у кримінальному провадженні використовувалися лише ті форми і методи збирання доказів, які передбачені кримінальним процесуальним законодавством України. Процесуальні рішення у кримінальній справі, а згодом у кримінальному провадженні, приймалися уповноваженими особами та на підставі діючого кримінального процесуального законодавства України. Підстав реагування з даного приводу не вбачається; 2. прокурором відділу роботи з кадрами прокуратури Закарпатської області ОСОБА_2 у висновку службового розслідування від 17.04.2015 за результатами службової перевірки обставин, викладених у заяві ОСОБА_1 щодо правомірності дій ОСОБА_6 при вирішенні питання про зберігання речових доказів під час досудового розслідування кримінальної справи №9706407 безпідставно зазначено, що на обладнання для виробництва взуття накладено арешт. Таке твердження не відповідає дійсності. За допущення вказаних порушень заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурор відділу роботи з кадрами прокуратури Закарпатської області ОСОБА_2 , однак враховуючи, що з часу вчинення нею проступку минуло більше року, керуючись підпунктом 5 пункту 5-1 прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 та ст. 12 Дисциплінарного статуту прокуратури України, підстав рекомендувати прокурору області вирішити питання про притягнення її до дисциплінарної відповідальності не вбачається; 3. перший заступник керівника Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6. при розслідуванні кримінальної справи №9706407 не визнавав обладнання для виробництва взуття власністю акціонерного товариства «Віфра АГ», тобто не складав з даного приводу жодних правовстановлюючих документів. Речовими доказами вказане обладнання визнано у відповідності до вимог cт. 78 КПК України (в редакції 1960 року) та підстав реагування з даного приводу не вбачається; 4. ОСОБА_6 , прийнявши рішення про визнання обладнання по виробництву взуття речовим доказом та склавши у зв`язку з цим відповідні процесуальні документи, будучи згідно наказу прокурора області №856 від 28.12.2006 року відповідальним за збереження речових доказів після їх приєднання до кримінальної справи, в порушення вимог п. 44 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду від 2004 року не зробив відповідного запису у книзі обліку речових доказів прокуратури Закарпатської області. Наведене унеможливило подальші перевірки їх збереження. За допущення вказаних порушень заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності перший заступник керівника Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6., однак враховуючи, що з часу вчинення ним проступку минуло більше року, керуючись підпунктом 5 пункту 5-1 прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 та cт. 12 Дисциплінарного статуту прокуратури України, підстав рекомендувати прокурору області вирішити питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності не вбачається. Крім цього, слідчим відділом прокуратури Чернівецької області розслідується кримінальне провадження №0000130 за заявами ОСОБА_1 . Предметом дослідження в ході досудового розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні є дії ОСОБА_6 по огляду, вилученню, визнанню речовими доказами обладнання для виготовлення взуття та подальшій їх передачі на відповідальне зберігання ОСОБА_7 . З огляду на складені процесуальні документи, огляд речових доказів, їх фотографування та опис, умови, в яких зберігалося обладнання для виробництва взуття (цех підприємства) та реагування на звернення ОСОБА_1 , з приводу використання обладнання ОСОБА_7 під час його зберігання, прийшли до висновку, що ОСОБА_6 вжито ряд заходів до належного обліку та забезпечення умов зберігання речового доказу. 3 долучених до своїх пояснень ОСОБА_1 документів вбачається, що вжиті ОСОБА_6 заходи по збереженню речових доказів не виключили можливості протиправного їх використання, та такий факт потребував додаткової перевірки в ході розслідування кримінальної справи. Разом з тим, враховано, що оцінка достатності заходів, вжитих ОСОБА_6 до збереження речових доказів буде надана слідчим відділом прокуратури Чернівецької області в ході розслідування кримінального провадження № 0000130. Враховуючи наведене підстав для додаткового реагування з даного приводу не вбачається. Фактів впливу чи психологічного тиску з боку начальника відділу організаційного та правового забезпечення ОСОБА_8 на членів комісій якими проводилися службові перевірки правомірності дій ОСОБА_6 не виявлено, підстав для реагування з даного приводу не вбачається

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам Закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема й органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець видокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких передбачений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами підлягають застосуванню правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Вказаний висновок щодо застосування положень ст.1176 ЦК України викладено у пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

Враховуючи те, що у цій справі відсутні підстави для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини шостої статті 1176 ЦК України.

За приписами частини шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1174 ЦК України шкода, завдана посадовими або службовими особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Положеннями частин першої статті 23ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями абз. 2 ч.3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний суду у постанові від 14 квітня 2021 року (справа № 646/ 7688/19) дійшов висновку про те, що для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Суд прийшов до висновку, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження наявності завданої їй моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювача (визнання незаконними дій), наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діяннями Закарпатської обласної прокуратури та Чернівецької обласної прокуратури.

Судом встановлено, що жодних з перелічених у частині 2 статті 23 ЦК України виключних способів заподіяння моральної шкоди та підстав, з якими закон пов`язує виникнення моральної шкоди, у тому числі будь-якої протиправної поведінки, Закарпатською обласною прокуратурою та Чернівецькою обласною прокуратурою щодо позивача не вчинено.

Правовідносини, що склалися між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами Закарпатською обласною прокуратурою та Чернівецькою обласною прокуратурою врегульовані кримінальним процесуальним законодавством та не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди, виходячи з такого.

Однією з засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з положеннями частини 3 статті 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим КПК України.

Положеннями ч.1 ст.303 КПК України встановлено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора на досудовому провадженні, які можуть бути оскаржені.

Згідно з ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Отже, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування забезпечується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній. Втім наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Скарги ОСОБА_1 , на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, розглянуто слідчими суддями з урахуванням положень Кримінального процесуального кодексу України, а питання правомірності дій посадових осіб Закарпатської обласної прокуратури взагалі судом не розглядалося, оскільки за частиною 2 статті 307 КПК України це не входить до повноважень слідчого судді. (про працівників прокуратури Зак області).

Отже, позивач поновив своє порушене право на неупереджене досудове слідство в рамках меж, передбачених ст. 303, 307 КПК України. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а сам факт скасування вказаних постанов відповідача не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання такими діями позивачу моральної шкоди.

Вказані ухвали слідчого судді відповідачем не оскаржено в апеляційному порядку лише тому, що вони не підлягають оскарженню відповідно до ст. ст. 307, 309 КПК України. Такі ухвали є остаточними не з метою позбавлення слідчого, прокурора права на її перегляд вищою судовою інстанцією та перевірки законності і обґрунтованості ухвали слідчого судді, а задля забезпечення реалізації заявником права на вирішення його заяви про скоєння злочину у відповідності до норм процесуального закону, якими регулюється вирішення цього питання.

Матеріали справи не містять доказів незаконності чи протиправності дій службових осіб Закарпатської обласної прокуратури, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач, а отже і на підтвердження факту заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди.

Для застосування зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

При цьому постановлені слідчим суддею рішення, згідно з якими скасовувалися постанови про закриття кримінального провадження, не можуть бути доказом того, що дії та бездіяльність посадових осіб Закарпатської обласної прокуратури є незаконними та заподіяли позивачу моральну шкоду. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені вказані ухвали слідчим суддею, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від .25 березня 2021 року в справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19).

З урахуванням викладеного, оскільки позивач всупереч свого процесуального обов`язку не надала належних, допустимих та достовірних доказів про спричинення їй моральної шкоди, не довела протиправності у діях (бездіяльності) її заподіювачів, не довела наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діями (бездіяльністю), суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю.

Відповідно до ч.7 ст.141ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 23, 1166 ,1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури, Чернівецької обласної прокуратури, Офісу генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконно винесеними рішеннями та протиправною бездіяльністю Прокуратури Закарпатської області, Прокуратури Чернівецької області, Офісу Генерального прокурора - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Закарпатська обласна прокуратура, код за , місцезнаходження: м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2 а;

Відповідач: Чернівецька обласна прокуратура, код за , місцезнаходження: м. Чернівці, вул. М. Кордуби, 21 А

Відповідач: Офіс Генерального прокурора, код за , місцезнаходження: м. Київ, вул. Різницька, 13/15;

Відповідач: Державна казначейська служба України, код за , місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.Й. Данко