Справа № 199/9120/20
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

04.01.2021 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Авраменко А.М., ознайомившись із матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування,

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2020 року до Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська в порядку цивільного судочинства звернулась позивач із вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської міської ради, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) земельної ділянки, яка вже перебуває в користуванні позивача, і яку остання має намір приватизувати.

Ознайомившись із матеріалами даної позовної заяви, приходжу до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, за змістом ст.187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі лише за відсутності підставі для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Згідно ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.4 КАС України адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Суб`єкт владних повноважень орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Як слідує зі змісту ст.ст.12, 122 ЗК України, ст.ст.26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також рішення Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року №10-рп/2010 року органи місцевого самоврядування (сільські, селищні, міські ради) при виконанні своїх повноважень із вирішення питань щодо розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності діють як суб`єкти владних повноважень.

Аналізуючи вищевикладені норми процесуального законодавства, які розмежовують юрисдикцію адміністративних та загальних судів, а відтак і види судочинства адміністративне та цивільне судочинство відповідно, приходжу до висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. Якщо ж стороною такого приватноправового спору є фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, а також сам спір не пов`язаний із здійснення господарської діяльності, він підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 березня 2020 року по справі №1340/6162/18, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2019 року по справі №826/3051/18 та від 18 грудня 2019 року по справі №802/2270/17-а.

В той же час, слід відзначити, що рішення органу місцевого самоврядування про надання особі дозволу на розроблення проекту землеустрою є лише одним з етапів, однієї зі стадій процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Відтак правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення органу місцевого самоврядування, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб. Тому і сам спір як щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу є публічно-правовим. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі №380/624/16-ц, від 23 січня 2019 року по справі №308/10112/16-а, від 18 грудня 2019 по справі №160/4211/19.

Як вказувалось вище і вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , останньою оскаржується в порядку цивільного судочинства рішення відповідача, який є органом місцевого самоврядування, про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) земельної ділянки, яка вже перебуває в користуванні позивача, і яку остання має намір приватизувати. Оскільки ж таке рішення відповідача само по собі не породжує виникнення у ОСОБА_2 права власності чи користування спірною земельною ділянкою, а є лише одним із обов`язкових етапів для імовірного набуття такого права в майбутньому. Останнє, в свою чергу, свідчить про те, що спірне рішення відповідача не порушує жодних майнових прав та інтересів позивача. А оскільки зазначене спірне рішення відповідача прийнято ним на виконання визначених законом владних повноважень, очевидним є висновок, що спір з приводу правомірності цього рішення суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим, а отже підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства адміністративним судом, яким з огляду на положення ст.20 КАС України є окружний адміністративний суд.

Підсумовуючи вищевикладене, приходжу до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 на підставі ст.186 ч.1 п.1 ЦПК України у зв`язку із тим, що даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду, зокрема, в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції. З цієї підстави судовий збір повертається в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 1261,2 гривень, однак даною ухвалою судді відмовлено у відкритті провадження у справі, що за змістом норм Закону України «Про судовий збір» зумовлює виникнення у позивача права на повернення сплаченого нею судового збору в повному обсязі, приходжу до висновку про необхідність повернення позивачу судового збору у вищевказаному розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 133, 186, 187, 258-261, 263, 352-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування відмовити.

На виконання вимог ст.186 ч.5 ЦПК України роз`яснити позивачу, що розгляд справи за її позовом віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Повернути позивачу ОСОБА_1 сплачений нею при подачі до суду позовної заяви, у відкритті провадження у справі за якою відмовлено цією ухвалою, судовий збір в розмірі 1261,2 гривень, перерахований згідно квитанції №0.0..1 від 29 грудня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.261 ЦПК України з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. У разі постановлення ухвали без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя А.М. Авраменко