н/п 2-з/490/172/2020 Справа № 490/9381/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

05 січня 2021 року Центральний районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2020 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики від 10 січня 2019 року, строк повернення за яким настав 15 січня 2020 року, у сумі 5 000 000 грн.

31 грудня 2020 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності відповідачці, а саме 36 ( тридцять шість) земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею від 2,0 га до 7,8 га, на території Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області. Вимоги мотивує тим, що існує обгрунтована загроза істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду , оскільки відповідач має можливість до прийняття судового рішення по даній справі здійснити відчуження майна, за рахунок якого буде здійснено можливе виконання рішення суду.

При цьому зазначає, що застосування зустрічного забезпечення є недоцільним.

Як передбачено ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Також судом враховано, що відповідно до усталеної прецедентної практики ЄСПЛ , напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу», при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду» (national authorities enjoy a certain margin of appreciation) з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і знаходяться в кращому становищі, ніж міжнародний суддя, для оцінки того, що становить «суспільний інтерес». Це поняття має широке значення, втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі публічного, загального інтересу (public, general interest), який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

Так, по-перше, ціна позову складає 5 000 000 грн, а позивачем при подачі заяви не надано доказів вартості майна, на яке просить накласти арешт, у складі 36 земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що позбавляє суд можливості визначити співмірність вимог заяви про забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

По-друге, з матеріалів заяви вбачається, що дійсно вказані земельні ділянки належать на праві власності відповідачці, проте 19 листопада 2020 року постановою приватного виконавця Куліченко Д.О. накладено арешт на всі вказані земльні ділянки, відповідні відомості внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта особа, майно якої обтяжується ОСОБА_2 ) - отже наведеним спростовується твердження позивача, що відповідачка може відчудити вказане майно.

За такого , заявником не доведено належним чином, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

По-третє, з огляду на накладення арешту на вказане майно постановою приватного виконавця ( що поза розумним сумнівом вчинено в порядку примусового виконання відповідного виконавчого доументу відносно боржника ОСОБА_2 ) позивачем не обгрунтовано недоцільність застосування зустрічного забезпечення - що унеможливлює вирішення судом питання щодо запобігання можливого порушення у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

На підстав вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, що не позбавляє його права звернутися до суду з відповідною заявою після усунення вказаних в ухвалі суду обставин, які стали підставою для відмови у задоволенні заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів.

Оскарження ухвали про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя О.А. Гуденко