ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7451/21 Справа № 199/6224/20 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Керімової-Бандюкової Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" про визнання недійсним результатів електронних торгів, визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" (далі - ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп") про визнання недійсним результатів електронних торгів, визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2011 року по справі №2-730/11 вирішено стягнути солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитними договорами №0 від 01 березня 2007 року, №0 від 04 червня 2007 року. В подальшому на підставі договору про відступлення прав вимоги від 08 грудня 2011 року належних ПАТ «УкрСиббанк» прав вимог за вказаними кредитними договорами набув ПАТ «Дельта Банк». Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року вирішено стягнути зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №31/60/05-А від 21 жовтня 2005 року. 17 грудня 2019 року відбулись електронні торги (аукціон) з реалізації майна ПАТ «Дельта Банк», за результатами яких між відповідачами по справі 16 січня 2020 року було укладено договір №2130/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло належних першому прав вимоги до боржників в тому числі за кредитними договорами №0 від 01 березня 2007 року, №0 від 04 червня 2007 року, №31/60/05-А від 21 жовтня 2005 року, а також до їх майнових/фінансових поручителів.

Позивачі вважають, що результати вказаних відкритих електронних торгів (аукціону), а також укладений за їх наслідками договір від 16 січня 2020 року мають бути визнані недійсними з тих підстав, що такі торги та договір укладені в порушення пп.3 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виконання позивачами, як позичальниками за кредитними договорами №0 від 01 березня 2007 року, №0 від 04 червня 2007 року, своїх зобов`язань із повернення кредиту в іноземній валюті було забезпечено договором іпотеки №0/1 від 04 червня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , а іпотечне майно за цим договором відповідає вимогам пп.1 п.1 вказаного Закону України.

Також позивачі послались на те, що аукціон проходив із суттєвим порушенням вимог закону через відсутність оприлюднення в друкованих ЗМІ інформації про проведення електронних торгів, за договором від 16 січня 2020 року відступлено вимоги до позивачів в значно більшому розмірі, ніж указано в заочних рішеннях судів від 28 січня 2011 року та 26 лютого 2015 року, що за переконанням позивачів свідчить про порушення порядку продажу активу (права вимоги) внаслідок не проведення інвентаризації активів банку, не сформування ліквідаційної маси.

Також послались позивачі на порушення двадцятиденного строку укладення спірного договору від 16 січня 2020 року, який обраховується з дати завершення відкритих торгів, а також вказали на визначення вартості активу під час торгів у гривні, в той час як самі кредити позивачами брались та повертались у іноземній валюті (долари США), в ході торгів відбулось значне зниження початкової ціни лоту, а також було зареєстровано лише одного потенційного покупця (учасника торгів).

Також позивачі в обґрунтування своїх вимог вказали на те, що оскільки спірний договір №2130/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 16 січня 2020 року, за переконанням позивачів, є саме договором факторингу, то відповідач ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не має належної правосуб`єктності, визначеної ст.1079 ч.3 ЦК України (мав би бути банком або іншою фінансовою установою, яка має право здійснювати факторингові операції). Крім того, за переконанням позивачів у відповідності до Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг спірний правочин має бути визнаний судом недійсним через те, що боржниками за відступленими вимогами виступають фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання.

Мотивуючи право на подання даного позову та порушення спірними електронними торгами (аукціоном) та договором їх прав, позивачі вказали, що вони є сторонами спірних правовідносин як заінтересовані особи, є споживачами наданих відповідачем ПАТ «Дельта Банк» фінансових послуг, а отже і на спірні правовідносини поширює свою дію Закон України «Про захист прав споживачів», передбачені яким права споживачів порушені спірним договором та електронними торгами (аукціоном), оскільки позивачів було позбавлено усіх прав, які надаються клієнтам банку як споживачам фінансових послуг. Окрім того, спірний договір та електронні торги (аукціон) проведено без повідомлення та без погодження із позивачами.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог в понвому обсязі.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" надало суду відзив, в якому посилається на необгрунтованість скарги та вважає її такою, що не підлягає задоволеню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 березня 2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк», як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 43500 доларів США, які зобов`язався повернути кредитодавцю в строки, в порядку та на умовах, визначених таким договором. Дані обставини підтверджуються копією вказаного договору, а також встановлені рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2011 року, яке у відповідності до ст.82 ч.4 ЦПК України має преюдиційне значення для розгляду цієї справи /а.с.27-30, 41-42/.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 взятих на себе договірних зобов`язань із повернення отриманого кредиту між АКІБ «УкрСиббанк», як кредитодавцем, та ОСОБА_2 , як поручителем, 01 березня 2007 року укладено договір поруки №0/2. За умовами такого договору ОСОБА_2 зобов`язалась перед кредитодавцем відповідати солідарно та в повному обсязі із позичальником ОСОБА_1 за невиконання останнім взятих на себе договірних зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 01 березня 2007 року. Наведені обставини підтверджуються копією договору поруки /а.с.35-36/.

04 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», як кредитодавцем, та ОСОБА_2 , як позичальником, було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, на підставі якого вказаний позичальник отримала кредит в розмірі 48000 доларів США, зобов`язавшись повернути кредитні кошти в строки, в порядку та на умовах, визначених таким договором. Ці обставини підтверджуються копією договору, а також копією рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2011 року, яке у відповідності до ст.82 ч.4 ЦПК України має преюдиційне значення для розгляду цієї справи /а.с.31-34, 41-42/.

Виконання позичальником ОСОБА_2 своїх договірних зобов`язань із повернення отриманого нею кредиту забезпечено договором поруки №0/2, укладеним 04 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як поручителем. За умовами цього договору останній зобов`язався перед кредитодавцем відповідати солідарно та в повному обсязі із позичальником ОСОБА_2 за невиконання останньою взятих на себе договірних зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 04 червня 2007 року. Викладене підтверджується копією договору поруки /а.с.36/.

Також виконання позичальником ОСОБА_2 своїх договірних зобов`язань із повернення кредиту, отриманого за договором про надання споживчого кредиту №0 від 04 червня 2007 року, в повному обсязі забезпечено також і договором іпотеки №0/1 від 04 червня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_2 , як іпотекодавцем. Предметом іпотеки виступила належна іпотекодавцю квартира АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири становить 46,8 м2, а житлова - 29,5 м2. Дані обставини підтверджуються копією договору іпотеки /а.с.37-40/.

28 січня 2011 р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська за наслідками розгляду по суті цивільної справи №2-730/11 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договорами ухвалено заочне рішення суду, яким вирішено стягнути солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 01 березня 2007 року в розмірі 328740,91 гривень, а також за кредитним договором №0 від 04 червня 2007 року в розмірі 341 799,56 гривень, стягнуто судові витрати по справі. Рішення суду набрало законної сили 16 листопада 2011 року. Ці обставини підтверджуються копією заочного рішення суду та даними Єдиного державного реєстру судових рішень /а.с.41-42/.

21 жовтня 2005 р. між ВАТ «Кредитпромбанк», як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено кредитний договір №31/60/05-А, на підставі якого позичальник отримав кредит шляхом відкриття йому кредитної лінії в межах суми 32548 Євро. На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 20 травня 2013 року новим кредитором у цьому кредитному договірному зобов`язанні став ПАТ «Дельта Банк». Викладені обставини підтверджуються копією заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року, яке у відповідності до ст.82 ч.4 ЦПК України має преюдиційне значення для розгляду цієї справи /а.с.25-26/.

26 лютого 2015 р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська за наслідками розгляду по суті цивільної справи №199/8583/14-ц (провадження №2/199/266/15) було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі, а саме вирішено стягнути із вказаного відповідача на користь вказаного позивача заборгованість за кредитним договором №31/60/05-А від 21 жовтня 2005 року в загальному розмірі 158 263,2 гривень. Викладене підтверджується копією зазначеного заочного рішення суду, яке набрало законної сили 10 березня 2015 року, а також даними Єдиного державного реєстру судових рішень /а.с.25-26/.

З жовтня 2015 р. відносно ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником первісним кредиторів боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за вищевказаними трьома кредитними договорами, заборгованість за якими вирішено стягнути з останніх двома заочними рішеннями судів, запроваджено процедуру виведення з ринку та ліквідації, зокрема відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В ході здійснення цієї процедури 17 грудня 2019 року проведено електронні торги (аукціон) з продажу активів (майна) ПАТ «Дельта Банк» - кредитного портфелю, що складається з прав вимоги за 65 кредитними договорами, які забезпечені порукою та іпотекою. Переможцем електронних торгів (аукціону) став відповідач ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», в зв`язку із чим з останнім 16 січня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» уклало нотаріально посвідчений договір №2130/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. За цим договором ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набув належних ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 01 березня 2007 року, забезпеченим договором поруки №0/2 від 01 березня 2007 року, за договором про надання споживчого кредиту №0 від 04 червня 2007 року, забезпеченим договором поруки №0/2 від 04 червня 2007 року та договором іпотеки №0/1 від 04 червня 2007 року, а також за кредитним договором №31/60/05-А від 21 жовтня 2005 року. При цьому, як вбачається зі змісту договору №2130/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 16 січня 2020 року, при його укладенні сторони керувались положеннями ст.ст.6, 512-519, 627, 632, 656 ЦК України. Дані обставини підтверджуються загальнодоступними відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копією протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-11-21-000024-a, копією договору №2130/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 16 січня 2020 року з додатками /а.с.23-24, 43-51/.

Правовідносини, які виникли між сторонами спору, окрім наведених договорів, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Положенням щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженим рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 березня 2016 року №388 (далі - Положення), Регламентом роботи електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лота, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінової пропозиції для продажу активів (майна) банків, що виводяться з ринку або ліквідуються, який діє з 10 вересня 2019 року та розроблений Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Регламент ЕТС).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних/відкритих торгах (аукціоні), в тому числі проведених в електронній формі (на електронних майданчиках) під час здійснення ліквідаційної процедури банку, суд доходить висновку, що така реалізація майна (активів) банку, що ліквідується, є ускладненою формою оформлення договірних правовідносин із купівлі-продажу майна. Особливістю такого оформлення договірних правовідносин є попереднє визнання покупця, яким виступає переможець проведених за певною процедурою торгів (аукціону), що оформлюється відповідним протоколом, і потім подальше остаточне оформлення правовідносин відбувається шляхом укладення між банком, якій ліквідується, та переможцем торгів (аукціону) відповідного договору купівлі-продажу майна (активу) банку. Оскільки ж різновидом майна (активу) банку, що ліквідується, яке може продаватись на відкритих електронних торгах (аукціоні), є належне банку право вимоги, то останнє може виступати предметом означеного договору купівлі-продажу. Дотримання ж встановленої законом процедури призначення та проведення прилюдних/відкритих електронних торгах (аукціону), як їх передумови та підстави, є обов`язковою умовою правомірності самого правочину, укладеного за результатами таких торгів (аукціону). Крім того, сам правочин за своїм змістом та формою так само має відповідати вимогам чинного на момент його укладення законодавства. Відтак, правова природа продажу майна (активів) з публічних/відкритих електронних торгів (аукціону) дає підстави для можливості визнання недійсним як самих торгів (аукціону)/їх результату, так і укладеного за його наслідками договору за правилами недійсності правочинів, зокрема на підставі норм ст.ст.203, 215 ЦК України про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку призначення та проведення торгів (аукціону). Разом з тим, слід окремо відзначити, що оскільки підставою та метою звернення позивача до суду із позовом про визнання недійсними торгів (аукціону)/їх результату та укладеного за наслідками цих торгів (аукціону) договору є виключно необхідність захисту/відновлення саме порушених, невизнаних чи оспорюваних прав і законних інтересів позивача, то окрім доведення порушень норм закону при призначенні, проведенні, визначенні результатів торгів (аукціону) і при укладенні за їх наслідками договору, що суттєво вплинуло/могло вплинути на результати оспорюваних торгів (аукціону) та укладення за їх наслідками спірного договору, другою обов`язковою умовою для можливості задоволення означеного позову є доведення перед судом факту порушення, невизнання, оспорювання конкретних суб`єктивних прав та законних інтересів позивача оспорюваними ним торгами (аукціоном) та укладеним внаслідок їх договором. Доведення цих двох підстав для задоволення позову цивільним процесуальним законодавством покладається на позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами належним чином не доведено існування підстав, необхідних для задоволення даної категорії позовів. А саме позивачами не мотивовано та не доведено порушення оспорюваними електронними торгами (аукціоном) від 17 грудня 2019 року та укладеним за їх результатами договором від 16 січня 2020 року конкретних суб`єктивних прав та інтересів позивачів, не зазначено і не доведено, в чому саме полягало таке порушення, яке саме негативне значення і наслідки воно має для самих позивачів та як вплинуло на результати торгів (аукціону) тощо. В позовній заяві наведене лише загальне посилання позивачів на порушення їх прав без належної конкретики, а також посилання на те, що оспорюваний договір стосується їх, оскільки вони є боржниками, право вимоги до яких відступлено за цим договором. Решта заявлених позивачами підстав для задоволення позову стосується саме порушення вимог законодавства при проведенні спірних торгів та укладенні спірного договору. Більш того, слід відзначити, що заміна кредитора у зобов`язанні, що має місце у спірних правовідносинах, сама по собі жодним чином не впливає зміст самого зобов`язання, а відтак і на обсяг прав та обов`язків боржників, якими є позивачі, а отже не може порушувати їх права та інтереси.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України), прийшов до правильного висновку, з підстав недоведеності порушення оспорюваними торгами (аукціоном) і договором прав і законних інтересів позивачів. Враховуючи встановлені судом обставини та пояснення учасників справи колегія суддів погоджується з висновком районного суду про відмову в задоволенні позовних вимог.

Твердження заявників, що оспорюваний ними договір №2130/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 16 січня 2020 року фактично є договором факторингу, а відповідач ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не мав належної правосуб`єктності фактора, визначеної ст.1079 ч.3 ЦК України, для укладення такого договору, колегія суддів вважає не обгрунтованими, оскільки оспорюваний договір не містить умов щодо надання ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» фінансових послуг за ним, а тому даний договір є договором відступлення прав вимоги.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування положень пп.3 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким забороняється відступлення (продаж, передача) заборгованості або боргу за валютними кредитами, забезпеченими іпотекою, предметом якої, зокрема, є належна боржнику/іпотекодавцю квартира із обмеженням її загальної площі та яка є єдиним постійним місцем проживання позичальника/іпотекодавця за відсутності в когось із них на вправі власності іншого нерухомого майна. Проте, дана норма закону не підлягає застосуванню до спірних правовідносин сторін, оскільки оспорюване позивачами відступлення права вимоги до ним шляхом укладення договору купівлі-продажу такого права вимоги здійснено в межах процедури виведення з ринку, ліквідації первісного кредитора - банку ПАТ «Дельта Банк» відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». А означені обставини відповідно до п.7 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є виключенням, на яке не розповсюджується дія норми пп.3 п.1 цього ж закону, на яку послались позивачі.

Наведені посилання заявників в своєму позові та апеляційної скарги на порушення вимог законодавства в своїй більшості не підкріплені жодними належними, допустимий, достовірними та достатніми доказами або ж зроблені внаслідок невірного розуміння та тлумачення законодавства.

Таким чином, під час апеляційного розгляду справи не знайшли свого підвердження заявлені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підстави для визнання недійсними в порядку ст.ст.203, 215 ЦК України оспорюваних електронних торгів (аукціону), проведених 17 грудня 2019 року, їх результату та укладеного за їх наслідками договору №2130/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 16 січня 2020 року з підстав порушення визначеної законом процедури призначення, проведення та визначення результатів торгів (аукціону), а також вимог законодавства, що ставляться до суб`єктного складу сторін, змісту та форми вказаного договору від 16 січня 2020 року.

Докази та обставини, на які посилаються заявники в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров