04.11.2021 Провадження по справі № 2-о/940/20/21
Справа № 940/1133/21

РІШЕННЯ

Іменем України

04 листопада 2021 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Романовської Л.І.

заявниці ОСОБА_1

представника заявниці адвоката Неживка І.В.

представника заінтересованої особи КНП «Тетіївська ЦЛ» Левадко Л.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Тетієві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївська центральна лікарня» Тетіївської міської ради,

встановив:

Заявниця ОСОБА_1 звернулась до Тетіївського районного суду Київської області з заявою, в якій просить встановити факт перебування її на посаді медичної сестри з масажу Тетіївської лікарні в період з 07.10.1994 року по 24.08.1999 року.

В обґрунтування заяви зазначено, що після проходження навчання в Обухівському медичному училищі Київської області заявниця отримала диплом молодшого спеціаліста та їй було присвоєно кваліфікацію медична сестра. У період з 07.10.1994 року по 24.08.1999 року працювала на посаді медичної сестри масажистки стаціонару. Маючи право на пенсію, заявниця звернулась до Пенсійного фонду з відповідною заявою.

Однак, рішенням про відмову в призначенні пенсії № 61 від 22.07.2021 року, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу. Зокрема, не зараховано період роботи на посаді медичної сестри масажистки стаціонару в період з 07.10.1994 року по 24.08.1999 року. Вказане рішення мотивоване тим, що в трудовій книжці дописано посада «медсестра». Не вірне зазначення в трудові книжці та в наказі про призначення назви посади заявниці, порушує її право на отримання пільгової пенсії.

У судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Неживок І.В. заяву підтримали та просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в судове засідання не прибув. 03.11.2021 року до суду надіслано відзив на заяву про встановлення юридичного факту, в якому Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, у повному обсязі. Разом з тим, просить розгляд заяви здійснювати без участі їхнього представника. (а.с. 43-58).

Представник Комунального некомерційного підприємства «Тетіївська центральна лікарня» Тетіївської міської ради Левадко Л.Н. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення заявниці, її представника, представника заінтересованої особи Комунального некомерційного підприємства «Тетіївська центральна лікарня» Тетіївської міської ради, свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 навчалась в Обухівському медичному училищі Київської області за спеціальністю сестринська справа та отримала диплом молодшого спеціаліста серії НОМЕР_1 з присвоєнням кваліфікації медична сестра. (а.с.10).

Із запису № 9 трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої на ім`я заявниці, встановлено, що 07.10.1994 року її зараховано на посаду масажистки стаціонару на підставі наказу 131 від 05.10.94р. У даному записі внесено рукописний допис «медсестри». (а.с. 11-13).

15.07.2021 року ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України за призначенням пенсії.

Рішенням про відмову в призначенні пенсії № 61 від 22.07.2021 року, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу. Разом з тим зазначено, що період роботи заявниці з 07.10.1994 року по 24.08.1999 року в Тетіївській районній лікарні на посаді медсестри масажистки стаціонару неможливо зарахувати до спеціального стажу роботи, оскільки в трудовій книжці дописана посада «медсестра». (а.с.14).

Свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначили, що дійсно ОСОБА_1 в період з 07.10.1994 року по 24.08.1999 року, маючи фахову медичну освіту за спеціальністю сестринська справа та кваліфікацією медичної сестри, працювала саме на посаді медичної сестри з масажу, входила до складу комісії, яка здійснювала щоденні обходи в стаціонарному відділенні Тетіївської районної лікарні. За функціональними обов`язками виконувала медичні процедури з масажу, до яких допускаються виключно медичні працівники. Пацієнтами були саме хворі стаціонару. Крім того, вказані свідки підтвердили, що працюючи разом з ОСОБА_1 вона в колективі та в професійному плані сприймалась саме як медичний працівник, користувалась тими ж правами та виконувала ті ж обов`язки медичних працівників, як інші. Щодо помилкової назви її посади в трудовій книжці нікому з працівників відомо не було.

Більш того, представник Комунального некомерційного підприємства «Тетіївська центральна лікарня» Тетіївської міської ради ОСОБА_5 допитана як свідок вказала, що ОСОБА_1 раніше зверталась до адміністрації лікарні з метою виправлення помилкового запису як у трудовій книжці, так і в інших первинних документах про прийняття її на роботу, оскільки їй було відмовлено у призначенні пенсії, однак їй було роз`яснено, що на даний час це зробити неможливо, оскільки на підставі помилкового внесених відомостей в документи, а саме у відомості про нарахування та виплату заробітної плати, в інші внутрішні документи, необхідним було б вносити зміни і до них.Разом з тим, на теперішній час таке виправлення не вбачається можливим, оскільки при проведенні відповідних перевірок фактично виникали б нові суперечності в документах первинного обліку медичного закладу. За таких обставин ОСОБА_1 було роз`яснено право звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Проти задоволення заяви не заперечувала та вважає її обґрунтованою.

Суд констатує, що встановлення факту перебування заявниці на посаді медичної сестри з масажу Тетіївської районної лікарні в період з 07.10.1994 року по 24.08.1999 року має юридичне значення для реалізації нею права на отримання пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.( роз`яснення Пленуму Верховного Суду України у пункті 1 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Судом встановлено, що в даному випадку єдиним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення.

Встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, зокрема, дозволить реалізувати право заявника на призначення пенсії.

Отже, виходячи з аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, враховуючи, що юридичний факт, який просить встановити ОСОБА_1 породжує правові наслідки і від нього залежить виникнення у заявниці майнових прав та в даному випадку іншим правовим шляхом, окрім звернення до суду про встановлення факту перебування на посаді медичної сестри з масажу Тетіївської районної лікарні в період з 07.10.1994 року по 24.08.1999 року не може підтвердити вказаний факт, а показання свідків суд вважає належними та допустимими доказами, тому наявні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 10, 12, 76-81, 89, 293, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, Комунальне некомерційне підприємство «Тетіївська центральна лікарня» Тетіївської міської ради задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , перебувала на посаді медичної сестри з масажу Тетіївської районної лікарні в період з 07.10.1994 року по 24.08.1999 року.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 10.11.2021 року.

Суддя С.В.МАНДЗЮК