УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

при секретарі Романенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні заяву ОСОБА_1 , подану від імені та в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову за цивільною справою за позовом ОСОБА_1 , поданого від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт-Фактор», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт-Фактор», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно.

03.11.2021 року від представника позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява від імені та в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, та оголошення заборони на вчинення будь-яких дій щодо зняття з реєстрації вказаного нерухомого майна.

Заява обґрунтована тим, що право вимоги за іпотечним договором та за договором кредиту, які було укладено між ОСОБА_3 та ПАТ «Брокбізнесбанк», відступлено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт-Фактор» 22.06.2021 року. Та вже 28.08.2021 року здійснено реєстрацію права власності за ТзОВ «ФК «Еліт-Фактор» на нерухоме майно, що передано в іпотеку. Позивач вважає, що відповідач має намір найближчим часом здійснити продаж/відчуження нерухомого майна, що є предметом спору. Такі дії ТзОВ «ФК «Еліт-Фактор» можуть утруднити чи навіть зробити неможливим відновлення порушених прав власників майна у випадку задоволення судом позовних вимог.

Заяву передано судді Майдан С.І. 04.11.2021 року.

Суд, вивчивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову": єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі (п.1.); розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Отже, закон пов`язує забезпечення позову з неможливістю чи утрудненням виконання судового рішення.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 26 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З позову ОСОБА_1 , поданого від імені та в інтересах ОСОБА_2 , вбачається, що предметом позову є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт-Фактор» та просить припинити право власності; скасування запису про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт-Фактор», внесеного на підставі рішення державного реєстратора та поновлення в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.11.2015 року вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 . Крім цього, наявні записи про заборону відчуження цієї квартири на підставі договору іпотеки від 15.05.2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та АБ «Брокбізнесбанк».

За договорами про відступлення прав вимоги за іпотечним договором правонаступником АБ «Брокбізнесбанк» є ТзОВ «ФК «ДЕПТ Фінанс», яке в свою чергу відступило право вимоги ТзОВ «ФК «Еліт-Фактор».

У ОСОБА_3 через не сплату боргу за кредитним договором утворилась заборгованість в сумі 1733821,26 гривень.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.10.2021 року вбачається, що власником квартири АДРЕСА_2 є ТзОВ «ФК «Еліт-Фактор».

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до абзацу другого пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Відтак, заявник не обґрунтував належним чином необхідність вжиття вказаного заходу забезпечення позову, не зазначив реальні ризики та причини, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову та не довів співмірність заявленого заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Суд звертає увагу, що вищевказані обставини не позбавляють позивача права звернутись до суду із заявою про забезпечення позову в інший спосіб та обрати спосіб забезпечення позову відповідно до вимог ЦПК України, а саме: ст.ст.150-152 ЦПК України, оскільки таке право передбачено ч.2 ст.149 ЦПК України на будь - якій стадії розгляду справи.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.149-153, 260 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , подану від імені та в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову за цивільною справою за позовом ОСОБА_1 , поданого від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт-Фактор», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня проголошення ухвали.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: С.І.Майдан