КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 27 травня 2021 року у справі за позовом Моторно (транспортне) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Моторно (транспортне) страхове бюро України(надалі МТСБУ) звернулося з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що позивачем було виплачене страхове відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП, яка як вважає позивач, сталася з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП не була застрахована.

Просило стягнути з відповідача в порядку регресу в суму в розмірі 32 838,55 грн. - страхового відшкодування і оплати послуг аварійного комісара та 1 600 грн. - судового збору.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 26 липня 2018 року позво задоволено частково.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 14 травня 2020 року скасовано постановлене по справі заочне рішення суду від 26 липня 2018 року і справу призначено до нового судового розгляду.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 27 травня 2021 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішенням ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку про те, що його цивільно-правова відповідальність не була застрахована, що на його думку підтверджено наявністю відповідного полісу.

Підстав для задоволення позову не вбачає, оскільки відповідальність за завдану шкоду в даному випадку має бути покладено на МТСБУ.

У відзиві на апеляційну скаргу представник МТСБУ вказує, що у винуватця ДТП - ОСОБА_1 був відсутній дійсний поліс страхування, а посилання на поліс №АС/6223166 ПрАТ «Страхова компанія «Україна» відхиляє, оскільки інформація про його укладення та оплату відсутня, та крім того, як вбачається із його копії він був укладений 29 травня 2015 року, а ПрАТ «Страхова компанія «Україна» було анульовано ліцензію 30 квітня 2015 року.

Крім того, зауважує, що відповідач визнав у наданих позивачу поясненнях визнав, що спірний поліс страхування був придбаний ним у невстановлених осіб, що свідчить про його сумнівність (т.1 а.с.214).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що позивачем правомірно заявлені вимоги до відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди, з приводу відшкодування суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 32 288,55 грн., виплаченої позивачем на користь потерпілої сторони за рахунок фонду захисту потерпілих, оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 вересня 2015 року біля 17:30 год. відповідач керуючи автомобілем «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті вулиць Бальзака і Драйзера в м. Києві при повороті ліворуч не надав переваги в русі автомобілю «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 (водій: ОСОБА_2 ), що призвело до зіткнення та механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі: 340 грн.

Відповідно до звіту № 281-Я про оцінку автомобіля FORD FIESTA 1.4і держномер НОМЕР_2 , складеного 25 листопада 2015 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП складає: 31 648,55 грн.

На підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем у відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля FORD FIESTA 1.4і д.н.з. НОМЕР_2 , двома платежами було перераховано: 26373,79 грн. + 5274,76 грн. = 31648,55 грн. - страхового відшкодування, що підтверджується платіжними дорученнями: № 1730рв від 04 березня 2016 року і № 3495рв від 11 травня 2016 року.

Позивачем оплачено послуги аварійного комісара в сумі: 640 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 896рв від 12 січня 2016 року.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з підпунктом а) пункту 41.1 статті 41 "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 49.1 ст. 49 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності має право здійснювати страховик, який має ліцензію на здійснення даного виду страхування та є членом Моторно (транспортного) страхового бюро України.

Як було встановлено, ОСОБА_1 являється винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 19 вересня 2015 року, та в апеляційній скарзі вказаного не спростовує, розмір матеріального збитку відповідачем теж не був спростований, а посилається він на те, що мав дійсний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності станом на момент ДТП, виданий ПрАТ «СК «Україна».

Відповідно до розпорядження національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 30 квітня 2015 року № 905, анульовано ліцензію ПрАТ «СК «Україна».

Колегія суддів зауважує, що анулюванням ліцензії є позбавлення страховика права на провадження обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до централізованої бази даних МТСБУ, станом на 19 вересня 2015 року, тобто на дату ДТП, поліс серія АС № 6223166 є недійсним.

Крім того, відповідно до інформації МТСБУ, поліс АС №6223166 не видавався ПрАТ «СК «Україна», а був виданий ТДВ «СК «НАСТА».

Таким чином, оскільки поліс АС №6223166 ПрАТ «СК «Україна» не видавався, а був виданий ТДВ «СК «НАСТА», крім того у ПрАТ «СК «Україна» та ТДВ «СК «НАСТА» станом на момент отримання вказаного полісу відповідачем була анульована ліцензія, а також він був придбаний у не встановлених осіб, доказів на підтвердження його оплати матеріали справи не містять, колегія суддів приходить до однозначного висновку про те, що вказаний поліс не можу бути підтвердженням факту наявності обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 на момент ДТП.

Місцевий суд прийшов до вірно висновку про те, що як на час видачі відповідачу полісу так і на час ДТП, його цивільно-правова відповідальність не була застрахована в передбаченому законодавством порядку, а тому, відповідач має нести перед позивачем цивільно-правову відповідальність у порядку регресу.

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам відповідача наданим в суді першої інстанції, яким суд надав належну оцінку, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи відповідача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалені судові рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 27 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «08» листопада 2021 року.

Сліпченко О.І.

Гаращенко Д.Р.

Сушко Л.П.