ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 листопада 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 749/116/20

Головуючий у першій інстанції - Карпинська Н. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1082/21

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Бобрової І.О.,

суддів - Онищенко О.І., Шарапової О.Л.,

за участю секретаря - Бивалькевич Т.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Державне підприємство «Корюківське лісове господарство», Організаційна ланка профспілки Корюківського держлісгоспу,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління соціального захисту населення Корюківської районної державної адміністрації,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Корюківське лісове господарство», Організаційної ланки профспілки Корюківського держлісгоспу про визнання змін, які прийняті на спільному розширеному засіданні адміністрації і профспілкового комітету ДП «Корюківське лісове господарство» 11.04.2019 та 24.06.2019 до Колективного договору ДП «Корюківське лісове господарство» незаконними та їх скасування, про стягнення одноразової матеріальної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та винагороди за вислугу років, зміни формулювання дати звільнення і стягнення середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення - м. Городня Чернігівської області,

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення -11.05.2021,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ДП «Корюківське лісове господарство», Організаційної ланки профспілки Корюківського держлісгоспу, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.203-204 т. 1), просив визнати зміни, які прийняті на спільному розширеному засіданні адміністрації і профспілкового комітету ДП «Корюківське лісове господарство» 11.04.2019 та 24.06.2019 до Колективного договору ДП «Корюківське лісове господарство», що прийнятий профспілковою конференцією трудового колективу 26.02.2016, незаконними та скасувати їх; стягнути з ДП «Корюківське лісове господарство» на свою користь: одноразову матеріальну допомогу при звільненні в зв`язку з виходом на пенсію в сумі 49518 грн; недоплачену при звільненні з роботи винагороду за вислугу років відповідно до пункту 4.25 розділу 4 «Оплата і нормування праці» Колективного договору ДП «Корюківське лісове господарство» та додатку 22 Положення про порядок та умови виплати винагороди за вислугу років і про виплату винагороди за підсумками роботи за рік за період з 01.03.2019 по день звільнення; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.09.2019 по день ухвалення судом рішення у цій справі; зобов`язати ДП «Корюківське лісове господарство» внести зміни до трудової книжки № НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 в частині дати звільнення з 16.09.2019 на 18.09.2019 у порядку, встановленому пунктом 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом № 58 від 29.07.1993, зареєстрований в Мінюсті 17 серпня 1993 року № 110; стягнути з ДП «Корюківське лісове господарство» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 849,20 грн; судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на ДП «Корюківське лісове господарство».

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що з 18.04.2001 до 16.09.2019 він працював у ДП «Корюківське лісове господарство» на різних посадах, остання з яких - вальник лісу Єлінського лісництва. 16.09.2019 позивач звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком. У виплаті одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію позивачу було відмовлено. Вказана відмова ДП «Корюківське лісове господарство» мотивована тим, що 24.06.2019 було прийнято зміни до Колективного договору підприємства, відповідно до яких п. 7.15, що передбачав виплату такої допомоги, було виключено з 24.06.2019.

Крім того, позивачу стало відомо, що 11.04.2019 на спільному розширеному засіданні адміністрації і профспілкового комітету були прийняті зміни до Колективного договору, якими п. 4.25 розділу 4 «Оплата і нормування праці» з додатком 22 (Положення про порядок та умови виплати винагороди за вислугу років і про виплату винагороди за підсумками роботи за рік) виключено з 01.03.2019. У зв`язку з цим заробітна плата позивача в березні місяці 2019 року зменшилась.

На думку ОСОБА_1 вказані зміни до Колективного договору, які прийняті 11.04.2019 та 24.06.2019, погіршили його становище, були прийняті з порушенням порядку, встановленого Колективним договором підприємства, без проведення попередніх консультацій і переговорів на загальних зборах трудового колективу. Із внесенням зазначених змін фактично відбулось погіршення умов праці позивача, при цьому не пізніше, ніж за два місяці його повідомлено про це не було, а після їх прийняття і до дня звільнення позивача взагалі з ними не ознайомили, отже до нього ці зміни застосовуватись не можуть.

ОСОБА_1 також звертав увагу, що зміни і доповнення до колективного договору підлягають повідомній реєстрації, однак внесені зміни не оприлюднені реєструючим органом у засобах масової інформації та на офіційному веб-сайті, а тому не можуть вважатись автентичними. Профспілка не виконала вимог захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки, виступає всупереч закону на захист прав роботодавця.

Таким чином, дії ДП «Корюківське лісове господарство» щодо невиплати позивачу одноразової винагороди у зв`язку з виходом на пенсію в день звільнення в розмірі, передбаченому п.7.15 розділу 7 Колективного договору в первинній редакції та дії щодо невиплати позивачеві винагороди за вислугу років відповідно до «Положення» про порядок та умови виплати винагороди за вислугу років і про виплату винагороди за підсумками роботи за рік є такими, що порушують законодавство про працю.

За підрахунками ОСОБА_1 розмір належної до виплати матеріальної допомоги становить 49518 грн. Отже, з відповідача підлягає стягненню вказана сума матеріальної допомоги, винагорода за вислугу років відповідно до пункту 4.25 розділу 4 Колективного договору та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення судом.

Крім того, враховуючи, що ДП «Корюківське лісове господарство» в день звільнення 16.09.2019 не видало ОСОБА_1 трудову книжку, а видало її лише 18.09.2019, позивач просив суд зобов`язати підприємство внести зміни до трудової книжки в частині дати звільнення та стягнути з останнього середній заробіток за час вимушеного прогулу, що складає 849,20 грн.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2021 року позов задоволено частково, зобов`язано ДП «Корюківське лісове господарство» змінити формулювання дати звільнення ОСОБА_1 на 18.09.2019 замість вказаної «16.09.2019»; стягнуто з ДП «Корюківське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за 2 робочі дні як час вимушеного прогулу внаслідок затримки видачі трудової книжки в сумі 849,20 грн, з відрахуванням зборів і обов`язкових платежів; стягнуто з ДП «Корюківське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період із 18.09.2019 по 06.12.2019 в сумі 14219,05 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ДП «Корюківське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 406,44 грн судового збору.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що роботодавець, не видавши позивачу у день звільнення трудову книжку, порушив вимоги трудового законодавства. А тому, формулювання в частині дати звільнення підлягає зміни із зазначенням дня звільнення - 18.09.2019, що є днем видачі трудової книжки, і що визнається відповідачем, а тому є доведеним безспірним фактом. Районний суд зауважив, що передбачена Законом можливість стягнення середнього заробітку за несвоєчасну видачу трудової книжки є важливою гарантією захисту прав працівників та є превентивним засобом щодо недопущення порушення трудового законодавства. Отже, середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за два робочі дні в сумі 849,20 грн підлягає стягненню з роботодавця на користь позивача як компенсація вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції також встановив, що 180 грн не були сплачені позивачу у день звільнення і виплачені лише 06.12.2019. Тому, з урахуванням вимог співмірності, розумності і справедливості, суд дійшов до висновку, що з Державного підприємства «Корюківське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 , із застосуванням принципу пропорційності слід стягнути середній заробіток за період із 18.09.2019 по 06.12.2019, пропорційно до співвідношення затриманої суми до середньоденного заробітку (42,39%), тобто 14219,05 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Корюківське лісове господарство», організаційної ланки профспілки Корюківського держлісгоспу про визнання змін до Колективного договору ДП «Корюківське лісове господарство» від 11.04.2019 та 24.06.2019 незаконними та їх скасування, про стягнення одноразової матеріальної допомоги при звільненні та винагороди за вислугу років, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки оспорювані пункти Колективного договору були виключені на підставі змін, які були прийняті в межах повноважень профспілкового комітету ДП «Корюківське лісове господарство» та адміністрації, тобто за взаємною згодою обох сторін, стверджувати про незаконність таких умов неможливо.

Суд першої інстанції зауважив, що Закон не допускає укладення на підприємствах декількох колективних договорів, як би не був диференційований трудовий колектив, у тому числі, за критерієм власності. Оскільки трудовий колектив єдиний, а колективний договір один, природнім є його поширення на всіх працівників підприємства. Визнання колективного договору обов`язковим для всіх працівників не створює індивідуального наслідку - наслідку погіршення становища одного окремого працівника (позивача). Отже, не доведено, що зміни оспорювані індивідуально позивачем внесені до колективного договору в порядку, що виходить за межі повноважень представників трудового колективу в особі профспілкового комітету ДП «Корюківське лісове господарство» та адміністрації. Не спростована їх взаємна згода.

Крім того, суд звернув увагу, що Колективним договором встановлюються взаємні зобов`язання, а тому строк набрання чинності відповідних змін може бути обумовлений самими сторонами без пріоритету строків, визначених у статті 32 КЗпП. Спрощений порядок внесення змін і доповнень до колективного договору був обумовлений самими сторонами такого Договору, а дата набрання чинності відповідних змін за погодженням між особами, що підписали колективний договір з обох сторін, що повністю узгоджується з правом наданим ст. 14 Закону України «Про колективні договори і угоди».

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що доплата за вислугу років законно не нараховувалась, як і одноразова допомога при звільненні із часу визначеного сторонами. Відповідач не мав законних підстав для нарахування таких виплат у строк, вказаний позивачем. Винагорода за підсумками роботи за рік, яку сам позивач визначає періодом з 01.03.2019 по 18.09.2019, суперечить самому поняттю роботи протягом повного року. Правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення в частині відмови в позові щодо визнання змін, які прийняті на спільному розширеному засіданні адміністрації і профспілкового комітету ДП «Корюківське лісове господарство» 11.04.2019 та 24.06.2019 до Колективного договору підприємства незаконними та їх скасування, про стягнення одноразової матеріальної допомоги при звільненні та винагороди за вислугу років, ухваливши нове рішення в цій частині, яким вказані вимоги задовольнити. На думку скаржника рішення суду в оскаржуваній частині є необґрунтованим, підставами для його скасування є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги аналогічні мотивам позовної заяви. Зокрема, скаржник наголошує, що оспорювані ним зміни до Колективного договору були прийняті не на загальних зборах або конференції трудового колективу, як це вимагає п. 1.7 Договору, а тому твердження суду про досягнення взаємної згоди сторін при їх затвердженні є помилковим.

На думку скаржника, домовленість у формі переговорів, про яку зазначає суд першої інстанції, була не між позивачем, а між Профспілкою та роботодавцем, при цьому Профспілка в даному випадку не захищає права працівників.

З прийняттям вказаних змін було фактично змінено істотні умови праці позивача в бік їх погіршення, однак у порушення вимог ст. 32 КЗпП України, його не було ознайомлено з ними за два місяці. Посилання суду про те, що строк набрання чинності відповідних змін може бути обумовлений самими сторонами без пріоритету строків, визначених у ст. 32 КЗпП України, позивач вважає грубим порушенням норм матеріального права.

Стверджує, що спірні зміни до колдоговору мають ознаки фіктивності з метою уникнення виконання грошового зобов`язання у вигляді виплати працівникам одноразової матеріальної допомоги при звільненні. Матеріали справи не містять жодних доказів фінансових труднощів підприємства, які можуть бути підставою для погіршення умов оплати праці, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Щодо порушення судом норм процесуального права скаржник зазначає, що суд першої інстанції на власний розсуд змінив вступну та резолютивну частину рішення, а саме, в повному тексті рішення доповнено, що суд у задоволенні позовних вимог позивача до відповідачів про стягнення винагороди за підсумками роботи за рік відмовляє, тоді як вступна та резолютивна частини рішення такого не містить. Звертає увагу, що він не просив суд стягувати з відповідача винагороду за підсумками роботи за рік, а просив стягнути лише недоплачену при звільненні з роботи винагороду за вислугу років відповідно до додатку 22 «Положення», в назву якого і входить винагорода за підсумками роботи за рік. Таким чином суд в порушення ч. 2 ст. 264, ч. 8 ст. 268 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач ДП «Корюківське лісове господарство» з рішенням суду першої інстанції погоджується, вважає, що воно ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права висновки суду відповідають обставинам справи, судом було з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, суд вірно застосував норми матеріального та процесуального права, а скарга позивача є необґрунтованою, базується на його особистих припущеннях та на власному тлумаченні змісту правових норм, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Доводи позивача щодо відсутності взаємної згоди представників трудового колективу та адміністрації щодо внесення оспорюваний змін до Колективного договору не відповідають дійсності. Питання про внесення змін були винесені на обговорення на спільних розширених засіданнях адміністрації і профспілкового комітету. За результатами обговорення представники трудового колективу - члени профспілкової організації надали згоду на внесення зазначених змін у Колективний договір. Зміни були належним чином зареєстровані в Управлінні соціального захисту населення Корюківської РДА, ознайомлення працівників із внесеними змінами відбувається шляхом їх донесення та обговорення на нарадах, а також шляхом розміщення копій колдоговору та змін до нього на дошках у виробничих підрозділах для вільного доступу.

Таким чином оспорювані зміни були внесені у встановленому законом та договором порядку, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження незаконного прийняття вказаних змін, натомість ДП «Корюківське лісове господарство» підтвердило належними доказами законність прийнятих змін.

Крім того, відповідач звертає увагу, що правові і організаційні засади функціонування системи заходів з вирішення колективних трудових спорів (конфліктів), здійснення взаємодії сторін соціально-трудових відносин у процесі врегулювання колективних трудових спорів (конфліктів), що виникли між ними, врегульовано Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».

Законодавство визначає вирішення спірних питань стосовно укладення чи зміни колективного договору виключно за участі примирної комісії, яка складається з представників сторін, а також встановлює, що такий спір є колективним трудовим спором. При цьому безпосереднє вирішення в судовому порядку колективних трудових спорів законодавством не передбачено.

Зі змісту оспорюваних позивачем питань вбачається, що предметом позову є вирішення питання порушення прав та інтересів позивача через його недолучення до підписання Колективного договору, а також захист його інтересів як учасника профспілкової організації. При цьому позивач не використав можливість вирішити наявні в нього спірні питання у трудовому колективі, а після звільнення звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач організаційна ланка профспілки Корюківського держлісгоспу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління соціального захисту населення Корюківської районної державної адміністрації, не скористались.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Корюківське лісове господарство» про зобов`язання змінити формулювання дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок затримки видачі трудової книжки в сумі 849,20 грн, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 14219,05 грн не оскаржується, тому, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2021 року в оскаржуваній частині вимогам ст. 263 ЦПК України не відповідає.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ДП «Корюківське лісове господарство» з 2001 року, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.95-101 т.2).

Наказом № 40-к від 16.09.2019 позивача звільнено із займаної посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком на підставі статті 38 КЗпП України (а.с. 16 т.1).

Профспілковою конференцією трудового колективу ДП «Корюківське лісове господарство» 26.02.2016 було прийнято Колективний договір, який підписано головою профспілкової організації з однієї сторони та директором підприємства з іншої, зареєстровано в управлінні соціального захисту населення Корюківської РДА за № 05/04/31 від 04.04.2016 (а.с.34-47 т.1).

У зв`язку з невиплатою ОСОБА_1 при звільненні з роботи одноразової винагороди у розмірі, передбаченому розділом 7 пунктом 7.15 Колективного договору підприємства, 16.09.2019 він звернувся до керівництва підприємства за відповідними роз`ясненнями. Листом ДП «Корюківське лісове господарство» № 471 від 16.09.2019 ОСОБА_1 було роз`яснено, що 24.06.2019 на спільному розширеному засіданні адміністрації і профспілкового комітету було прийнято рішення про внесення змін до Колективного договору про виключення пункту 7.15 з договору (а.с. 19 т.1).

У подальшому на адвокатський запит від 29.01.2020 ДП «Корюківське лісове господарство» листом № 61 від 03.02.2020 повідомило, що в Колективному договорі лісгоспу записано і діяло «Положення про порядок та умови виплати винагороди за вислугу років працівникам ДП «Корюківське лісове господарство», а також пунктом 7.15 Колективного договору передбачалась «одноразова матеріальна допомога працівникам при звільненні з роботи у зв`язку з виходом на пенсію». Але у зв`язку з погіршенням фінансового стану підприємства було прийнято рішення про внесення змін до Колективного договору та виключення відповідного «Положення» (з 01.03.2019) та пункту 7.15 (з 24.06.2019) з Колективного договору (а.с. 23-24 т.1).

Вказані обставини підтверджуються копіями змін до Колективного договору від 11.04.2019 та 26.06.2019 (а.с. 26-32 т.1), які були прийняті на спільних розширених засіданнях адміністрації і профспілкового комітету ДП «Корюківське лісове господарство, що оформлені протоколами № 72 від 11.04.2019, № 75 від 24.06.2019 (а.с.126, 128-130 т.1). Зазначені зміни зареєстровані в Управлінні соціального захисту населення Корюківської РДА за реєстровими номерами 04-05/11 від 16.04.2019 та 04-04/25 від 01.07.2019 відповідно.

Вказані зміни на момент звільнення позивача були чинними.

Колегія суддів звертає увагу, що спірні правовідносини в оскаржуваній частині виникли з приводу дії додатку № 22 пункту 4.25, пункту 7.15 колективного трудового договору на підприємстві, введення в дію змін до колективного трудового договору та виключення вказаних положень з договору, у зв`язку з чим позивач не отримав передбаченої договором матеріальної допомоги при звільненні, а також недоотримував заробітну плату з 01.03.2019 у зв`язку з невиплатою йому винагороди за вислугу років.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Приписами статті 10 КЗпП України та статті 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що колективний договір укладається з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Колективний договір укладають роботодавець з однієї сторони і один або кілька профспілкових органів, а у разі відсутності таких органів - представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом з іншої сторони (стаття 3 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

Загальний перелік питань, що підлягають врегулюванню у колективному договорі, визначено статтею 7 Закону України «Про колективні договори і угоди». У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій працівників; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків; заборона дискримінації.

Правові й організаційні засади функціонування системи заходів з вирішення колективних трудових спорів (конфліктів), здійснення взаємодії сторін соціально-трудових відносин у процесі врегулювання колективних трудових спорів (конфліктів), що виникли між ними, врегульовано Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».

Встановлені цим Законом норми поширюються на найманих працівників та організації, утворені ними відповідно до законодавства для представництва і захисту їх інтересів, і на роботодавців, організації роботодавців та їх об`єднання.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» колективний трудовий спір (конфлікт) - це розбіжності, що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо: встановлення нових або зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; укладення чи зміни колективного договору, угоди; виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень; невиконання вимог законодавства про працю.

Сторонами колективного трудового спору на виробничому рівні є наймані працівники (окремі категорії найманих працівників) підприємства, установи, організації чи їх структурних підрозділів або первинна профспілкова чи інша уповноважена найманими працівниками організація та роботодавець (стаття 3 вказаного Закону).

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» розгляд колективного трудового спору (конфлікту) з питань укладення чи зміни колективного договору, угоди здійснюється примирною комісією, яка складається із представників сторін та утворюється за ініціативою однієї із сторін на виробничому рівні - у триденний строк з моменту виникнення колективного трудового спору (конфлікту) з однакової кількості представників сторін. У разі потреби примирна комісія: залучає до свого складу незалежного посередника; консультується із сторонами колективного трудового спору (конфлікту), центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та іншими заінтересованими органами.

Колективні трудові спори (конфлікти) розглядаються виробничою примирною комісією у п`ятиденний строк з моменту утворення комісії строк. За згодою сторін ці строки можуть бути продовжені.

Рішення примирної комісії оформляється протоколом та має для сторін обов`язкову силу і виконується в порядку і строки, які встановлені цим рішенням. При цьому, згідно із статтею 13 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» жодна із сторін колективного трудового спору (конфлікту) не може ухилятися від участі в примирній процедурі і зобов`язані використати для врегулювання колективного трудового спору (конфлікту) всі можливості, не заборонені законодавством.

Якщо примирні органи не змогли врегулювати розбіжності між сторонами, причини розбіжностей з обґрунтуванням позицій сторін у письмовій формі доводяться до відома кожної із сторін колективного трудового спору (конфлікту). У цьому разі наймані працівники або уповноважений ними орган чи професійна спілка мають право з метою виконання висунутих вимог застосовувати усі дозволені законодавством засоби, крайнім з яких відповідно до статті 17 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» та статті 44 Конституції України є право на страйк.

Судовий порядок розгляду колективних трудових спорів (конфліктів) процесуальним законодавством та Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» передбачено у таких випадках: розгляд заяви власника або уповноваженого ним органу про визнання страйку незаконним (стаття 23 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)»); розгляд заяви Національної служби посередництва і примирення про вирішення колективного трудового спору (конфлікту) у випадках, передбачених статтею 24 цього Закону, і коли сторонами не враховано рекомендації Національної служби посередництва і примирення щодо вирішення колективного трудового спору (конфлікту) (стаття 25 вказаного Закону); оскарження профспілками неправомірних дій або бездіяльності посадових осіб, винних у порушенні умов колективного договору чи угоди (частина п`ята статті 20 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»); невиконання роботодавцем обов`язку щодо створення умов діяльності профспілок, регламентованих колективним договором (частини друга, четверта статті 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»).

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як зазначено вище, зі змісту позовної заяви вбачається, що спір виник між найманим працівником та підприємством, а предметом позову є скасування змін до колективного трудового договору та фактичне поновлення дії договору в редакції, чинній до внесення оспорюваних змін.

Ухвалюючи 06.05.2021 судове рішення у справі в оскаржуваній частині, суд першої інстанції не надав оцінку доводам відповідача у відзиві на позов (а.с. 92-97 т.1) та у запереченнях на відповідь на відзив (а.с. 228-230 т.1) про те, що спір щодо визнання змін до колективного договору незаконними є колективним трудовим спором, а безпосереднє вирішення в судовому порядку колективних трудових спорів законодавством не передбачено. Суд першої інстанції не врахував, що на відміну від індивідуальних, колективні трудові спори, - це спори непозовного провадження між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом, в яких йдеться про зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин. А тому до таких спорів застосовується примирно-третейський порядок вирішення, правовий механізм якого визначено Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».

На вказаному наголосив і Верховний Суд у постанові від 08.09.2021 у справі № 213/5101/19.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, оскільки безпосереднє вирішення в судовому порядку колективних трудових спорів законодавством не передбачено, порушення права позивача на вільний доступ до правосуддя відсутнє.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 479/58/19, від якого не відступили у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 916/2721/18, та постанові Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 428/7753/15-ц.

За правилами пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 13.07.2021 у справі № 333/6816/17 звернула увагу на те, що приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати. Аналогічні висновки ВПВС викладені, зокрема, у постановах від 13.06.2018 у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21.11.2018 у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13.03.2019 у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20.03.2019 у справі № 295/7631/17, від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18.09.2019 у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8.11.2019 у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26.02.2020 у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28.04.2020 у справі № 607/15692/19 (пункт 45)).

Виходячи з викладеного вище, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування змін, які прийняті на спільному розширеному засіданні адміністрації і профспілкового комітету ДП «Корюківське лісове господарство» 11.04.2019 та 24.06.2019 до Колективного договору ДП «Корюківське лісове господарство», - скасуванню, а провадження у справі в цій частині - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ДП «Корюківське лісове господарство» одноразової матеріальної допомоги при звільненні в зв`язку з виходом на пенсію, стягнення недоплаченої при звільненні з роботи винагороди за вислугу років за період з 01.03.2019 по день звільнення та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та виплати вказаних коштів при звільненні є похідними від вимог позивача про скасування змін до Колективного договору підприємства, у зв`язку з чим, розгляд таких вимог без вирішення питання про законність змін до договору є передчасним. Таким чином, рішення районного суду про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно змінити, виклавши мотиви відмови в редакції цієї постанови.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції на власний розсуд змінив вступну та резолютивну частину рішення, то з огляду на зміст вступної, описової та мотивувальної частин рішення суду першої інстанції, зазначена обставина не свідчить про вихід суду за межі позовних вимог, а є технічною помилкою (опискою), що може бути виправлена у порядку, передбаченому статтею 269 ЦПК України.

Керуючись ст. 255 ч. 1 п. 1, 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, ч. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконними та скасування змін, які прийняті на спільному розширеному засіданні адміністрації і профспілкового комітету ДП «Корюківське лісове господарство» 11.04.2019 та 24.06.2019 до Колективного договору ДП «Корюківське лісове господарство», що прийнятий профспілковою конференцією трудового колективу 26.02.2016, - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Корюківське лісове господарство», Організаційної ланки профспілки Корюківського держлісгоспу про визнання незаконними та скасування змін, які прийняті на спільному розширеному засіданні адміністрації і профспілкового комітету ДП «Корюківське лісове господарство» 11.04.2019 та 24.06.2019 до Колективного договору ДП «Корюківське лісове господарство», що прийнятий профспілковою конференцією трудового колективу 26.02.2016 - закрити.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ДП «Корюківське лісове господарство» одноразової матеріальної допомоги при звільненні в зв`язку з виходом на пенсію, стягнення недоплаченої при звільненні з роботи винагороди за вислугу років за період з 01.03.2019 по день звільнення та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та виплати вказаних коштів при звільненні - змінити, виклавши мотиви відмови в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О. Боброва

О.І.Онищенко

О.Л.Шарапова

Повний текст постанови суду складений 08.11.2021.