Номер провадження: 22-ц/813/5059/21
Номер справи місцевого суду: 493/1712/19
Головуючий у першій інстанції Мясківська І. М.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

Позивача - ОСОБА_1 .

Відповідача - ОСОБА_2

Представника третьої особи - Шендерук Т.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 04 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю служби у справах дітей Подільської районної державної адміністрації Одеської області

-про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

ПРОЦЕДУРА:

В жовтні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до районного суду з позовом до ОСОБА_2 та просила позбавити його батьківських прав відносно їх малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, в результаті якого ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 .

12.10.2018 року за рішенням суду їх шлюб розірвано, та з цього часу відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства. Він самоусунувся від будь-якого спілкування з сином, його виховання і утримання. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості до його долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. З моменту їх розлучення, за період виховання сина ОСОБА_5 в дошкільному підрозділі НВК «Пужайківська ЗОШ І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» відповідач не проявляв навіть найменшого інтересу до справ свого сина. Протягом всього цього періоду не цікавився ні успішністю, ні дисципліною, ні досягненнями своєї дитини. Батьківські збори та заходи не відвідував.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 04 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю служби у справах дітей Балтської районної державної адміністрації Одеської області, про позбавлення батьківських прав - задоволено.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позбавлено батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу в якій просить поновити на апеляційне строк скасувати рішення Балтського районного суду Одеської області від 04 лютого 2020 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав повністю та закрити провадження по справі.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН:

Заявник вважає оскаржуване рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального законодавства.

Зазначає, що не встановлено факту його ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини в результаті винної поведінки, який свідомо нехтував своїми обов`язками.

Посилається на те, що доказів того, що до батька дитини застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини, що він притягувався до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дитини, веде аморальний спосіб життя або зловживає алкогольними напоями, чи вживає наркотичні засоби, суду не надано.

Окрім того посилається на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне, за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дитини не є обов`язковим для суду, від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Відзив

28.10.2020 року, від ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 04 лютого 2020 рокув якому просить її залишити без задоволення, а рішення - без змін, посилаючись на те, що рішення суду повністю відповідає закону, є таким, що врегулювало спір між сторонами, є остаточним, позбавить сторони необхідності звертатися до суду з цих підстав у подальшому.

При цьому посилається на те, що відповідач покинув сім`ю одразу після народження сина та з того часу вони проживають окремо. З моменту народження не цікавиться сином.

Ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_4 створює умови, які шкодять його інтересам, позбавляють можливості жити в повноцінній сім`ї.

Зазначає, що ОСОБА_2 матеріальної допомоги сину не надає, з ним не спілкується.

Посилається на те, що ОСОБА_2 перебуває у виправній колонії, що не може слугувати поважною причиною невиконання ним своїх батьківських обов`язків по вихованню сина ОСОБА_4 , оскільки він сам не бажав ці обов`язки виконувати.

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надали.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Матеріалами справи встановлено, що 14.01.2017 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 у Балтському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєстрований шлюб, про що було зроблено актовий запис № 2.

Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син - ОСОБА_4 , який проживає разом з позивачкою.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 04 лютого 2020 рокушлюб між ними розірвано.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №9 від 13.09.2019 року державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ст. 133 СК України. (а.с.9)

З довідки Пужайківської сільської ради Балтського району Одеської області № 1080 від 16.09.2019 року вбачається, що малолітній ОСОБА_4 , проживає разом з матір`ю. (а.с.11)

Як вбачається з довідки-характеристики на відповідача ОСОБА_2 , наданої головою Пужайківської сільської ради Балтського району Одеської області, ОСОБА_2 проживав на території села без реєстрації. Постійної роботи не мав, працював по найму. За час проживання на території сільської ради зарекомендував себе незадовільно. До сільської ради на адресу ОСОБА_2 надходили скарги від дружини. (а.с. 10)

Згідно довідки-характеристики НВК «Пужайківська ЗОШ І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» № 167 від 16.09.2019 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 19.08.2018 року відвідує дошкільний заклад. Мати ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_8 беруть активну участь у вихованні дитини. Батько дитини ОСОБА_2 життям дитини не цікавиться. (а.с. 12)

Відповідно до висновку Балтської районної державної адміністрації Одеської області, як органу опіки та піклування, у зв`язку із злісним ухиленням від виконання батьківських обов`язків щодо виховання своєї дитини, позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини (а.с. 34-35).

Встановлено, що відповідач двічі притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини.

Державна установа «Шепетівська виправна колонія» на адвокатський запит адвоката Горлюк Ю. відповіла, що засуджений ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 08.08.2019 року відбуває покарання (початок строку з 18.12.2017 по 18.01.2022 року).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.07.2021 року змінено у справі третю особу - службу справах дітей Балтської районної державної адміністрації Одеської області на його правонаступника службу у справах дітей Подільської районної державної адміністрації Одеської області.

Судовим наказом Балтського районного суду Одеської області від 01.08.2021 року наказано стягувати з боржника ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 18.07.2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Стягувати з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 176,20 грн.

З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, відповідно до виданого судового наказу Балтським районним судом Одеської області від 01.08.2018 року (43/1569/18) вбачається, що заборгованість по аліментаи станом на 01.01.2021 року становить 72110,50 грн.

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Позбавляючи ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 народився, районний суд виходив з того, що відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України.

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини

від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», (заява № 2091/13) та у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, § 100) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Аналогічні висновки викладено у постанові Внрховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 627/642/18 провадження № 61-23094св19.

Встановлено, що 14.01.2017 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 у Балтському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєстрований шлюб, про що було зроблено актовий запис № 2.

Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син - ОСОБА_4 , який проживає разом з позивачкою.

Судовим наказом Балтського районного суду Одеської області від 01.08.2021 року наказано стягувати з боржника ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 18.07.2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Стягувати з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 176,20 грн.

З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, відповідно до виданого судового наказу Балтським районним судом Одеської області від 01.08.2018 року (43/1569/18) вбачається, що заборгованість по аліментам станом на 01.01.2021 року становить 72110,50 грн.

Відповідач двічі притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини.

Державна установа «Шепетівська виправна колонія» на адвокатський запит адвоката Горлюк Ю. відповіла, що засуджений ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 08.08.2019 року відбуває покарання (початок строку з 18.12.2017 по 18.01.2022 року).

З довідки-характеристики виданої Пужайською сільською радою Балтського району Одеської області №02-09/328 від 16.09.2019 року на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що він постійної роботи не мав, працював по найму. За час проживання на території сілької ради зарекомендував себе незадовільно, на їх адресу надходили скарги від дружини (а.с.10).

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, Орган опіки та піклування прийшов до висновку про те, що батько свідомо нехтує своїми обов`язками, ухилявся від виховання та навчання сина, не проявляє щодо нього батьківської турботи, не цікавиться його життям та здоров`ям, не утримує матеріально. Виховання, контроль та матеріальне забезпечення дитини здійснює мати. Балтська районна державна адміністрація Одеської ради, на яку покладено повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав, ОСОБА_2 , стосовно малолітньої дитини, малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову, оскільки відповідач у порушення положень статті 150 СК України належним чином не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку малолітнього сина, тому позбавлення відповідача батьківський прав є виправданим і пропорційним, так як цього потребують інтереси дітини.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини, крім того, з висновку вбачається, що комісія ретельно підійшла до вирішення питання щодо захисту прав та інтересів малолітньої дитини, повно виклала обставини.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, двічі засуджений за навмисні злочини, судова колегія вважає, що змінити його поведінку в кращу сторону неможливо, а тому районний суд дійшов правильного висновку про позбавлення його батьківських прав.

Апеляційний суд зауважує, що після усунення обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав, відповідач не позбавлений можливості звернутися у встановленому законом порядку з вимогами про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що немайнові права дитини позивача було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 164 СК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 04 лютого 2020 року- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 05.11.2021 року.

Головуючий суддя Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

Т.В.Цюра