№ провадження 2/495/1471/2021
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

02 листопада 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої - одноособово судді Прийомової О.Ю.

за участю секретаря Іванченко А.С.,

справа № 759/23916/19,

особисто відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород - Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про надання висновку щодо позбавлення батьківських прав,

представника позивача в режимі відеоконференції - адвоката Шурхно А.А.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 23 грудня 2019 року звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про надання висновку щодо позбавлення батьківських прав, у якому просила суд: позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Так, вимоги позивача мотивовані тим, що відповідач ОСОБА_1 , від якого вона має спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не здійснює свого обов`язку виховувати та утримувати доньку, не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання.

З 2012 року абсолютно не спілкується з дитиною, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Крім того, має занадто великий розмір заборгованості по аліментам, а саме 248 080, 81 грн, у зв`язку з несплатою аліментів з 2006 року.

Державним виконавцем Оболонського ВДВС м. Києва вчиняються дії в межах повноважень щодо виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , шляхом винесення відповідних постанов про тимчасове обмеження у праві виїзду, у користуванні зброєю, у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, та накладення арешту на майно ОСОБА_1 .

Також звертає увагу, що 29.01.2018 року відповідач склав нотаріально посвідчену заяву, згідно якої дав згоду на усиновлення його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 чоловіком позивача ОСОБА_4 , та не заперечував проти обставин зміни прізвища та по-батькові дитини.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

15.03.2021 року відповідачем наданий письмовий відзив на позовні вимоги позивача, згідно якого він повністю заперечує проти позову ОСОБА_2 , стверджуючи при цьому, що існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем навчального закладу протягом року дитини в повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків, що узгоджується з позицією, викладеною у постанові ВСУ від 16.01.2019 року № 465/3694/14-ц.

Крім того, окреслив, що він не проти сплачувати аліменти, проте не згоден з розміром, хибно обрахованим Оболонським РВДВС м. Києва ГТУЮ, що було підставою для оскарження їх дій.

Зазначає, що безмежно любить свою доньку, спілкується з нею та намагається приділяти їй увагу, за можливості приїжджає до м. Києва.

Той факт, що він надав згоду на усиновлення його дочки лише свідчить, що батько виходив з якнайкращих інтересів дитини, адже розуміє, що вона має рости в повній сім`ї.

Зауважив, що тривалий час перебував в Зоні АТО, що підтверджується посвідченням Учасника бойових дій, в зв`язку з чим він не мав можливості протягом цього періоду часу підтримувати нормальний зв`язок з дитиною.

Таким чином, наполягає, що позивачкою не надано жодних доказів, що відповідач не виконує та не здійснює дій з виховання та утримання доньки, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог про позбавлення його батьківських прав.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.07.2020 року, матеріали цивільної справи № 759/23916/19 були направлені до Баранівського районного суду Житомирської області, за підсудністю.

Згодом ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 18.12.2020 року, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про надання висновку щодо позбавлення батьківських прав передано за підсудністю на розгляд Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 15.02.2021 року справу прийнято в провадження судді Прийомової О.Ю. та призначено підготовче судове засідання.

14 липня 2021 року Ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволені.

Відповідач в судовому засіданні не погодився з позовними вимогами у повному обсязі, просить в їх задоволені відмовити.

В судовому засіданні також була з`ясована думка самої неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка пояснила, що погоджується на позбавлення відповідача батьківських прав, вказуючи, що з батьком вона не бачиться взагалі, він пішов коли вона була ще маленькою. Їздила до батька та його співмешканки, так він краще відноситься до доньки співмешканки, чим до неї, не вважає відповідача своїм батьком.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Вислухавши позивача, відповідача, представника позивача, з`ясувавши думку самої неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , допитавши в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи суд враховує вимоги ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Судом встановлено, що дійсно позивач та відповідач з 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.09.2012 року був розірваний. /а.с. 21-22/

Від спільного шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . /а.с. 24/

Згідно виконавчого листа від 26.12.2006 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва, з ОСОБА_1 стягуються на користь ОСОБА_9 /наразі змінила прізвище на ОСОБА_10 у зв`язку з повторним укладанням шлюбу/ аліменти на утримання дочки - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 25 % всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.12.2006 року і до повноліття дитини.

Між тим, у зв`язку з несплатою аліментів на утримання доньки, починаючи з 2006 року, з часу їх присудження, за відповідачем станом на жовтень 2019 року рахується заборгованість по аліментам у розмірі 248080,81грн, що підтверджується розрахунком складеним старшим державним виконавцем Оборонського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ.

З урахуванням вищенаведеної заборгованості, 23.10.2019 року, старшим державним виконавцем Оборонського районного відділу ДВС м.Київ ГТУЮ винесені постанови у ВП № 7530380: про арешт коштів боржника, про накладення штрафу, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування транспортними засобами,про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Як вбачається з характеристики ОСОБА_3 , виданої управлінням школи І-ІІІ ст № 294 Деснянського району м. Києва № 216 від 03.12.2019 року, ОСОБА_3 навчається у школі з першого класу, старанна, дисциплінована, працелюбна. Мати приймає участь у житті класу. Відвідує батьківські збори, систематично цікавиться навчанням доньки. Батько жодного разу у школі не з`являвся. Участь у позашкільних зборах не брав. Зв`язок з школою підтримує лише мама.

Крім того, згідно заяви ОСОБА_1 , він надав згоду на усиновлення його неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 чоловіком позивача - ОСОБА_12 , та не заперечує проти зміни прізвища та по-батькові дитини.

Оцінка аргументів сторін, нормативне обґрунтування, висновки суду.

Вказані обставини відповідач пояснює тим, що він, бажаючи найкращого своїй доньці, з урахуванням її інтересів, та того, що дитина має рости у повній сім`ї погодився на написання такої заяви.

Між тим, розмір заборгованості пояснює хибним обрахуванням з боку відділу державної виконавчої служби, надаючи при цьому листи з Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві центрального міжрегіонального управління за № 33971/2-20 від 19.10.2020 року та з Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції /м. Київ від 30.11.2020 року, згідно яких вбачається, що відповідач звертався до Відділу з приводу перерахунку заборгованості відповідно до довідки про доходи та фактичного місця реєстрації боржника та про передачу матеріалів виконавчого провадження за фактичним місцем перебування боржника.

Державним виконавцем до Деснянського районного суду було направлено заяву про видачу дублікату виконавчого листа.

Станом на 19.12.2020 року дублікат виконавчого листа до відділу не надходив.

Подальше виконання рішення суду, після надходження даного документу буде організовано у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження.

Між тим, зазначено, що борг по аліментах ОСОБА_1 станом на 30.06.2020 року складає 187 128,50 грн.

Суд зазначає, що втрата виконавчого провадження та необхідність у видачі дублікату виконавчого листа не зумовлюють звільнення боржника від сплати аліментів на утримання дитини.

Згідно Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, складеного Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією 26.03.2021 року, враховуючи інтереси дитини, та на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини від 04.03.2021 року /протокол №5/, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 стосовно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, під час складання висновку, було враховано результат обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, характеристику зі школи, заборгованість по аліментам, та той факт, що останнє відоме місце проживання батька було АДРЕСА_1 .

Наразі, згідно паспортних даних відповідача, він з 12.10.2020 року проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Допитані в ході судового розгляду справи свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 пояснили, що з 2012 року відповідача практично ніколи не бачили, не цікавився життям доньки, їй не допомагає, дитина не бажає з ним спілкуватися.

Вказане відповідач пояснює тим, що втратив зв`язок з дитиною, оскільки протягом тривалого часу перебував в Зоні АТО, що підтверджується посвідченням Учасника бойових дій від 27.09.2016 року, бажає спілкуватися з дитиною та допомагати їй.

Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

ВСУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини.

Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України».

Таким чином, вказуючи на факті ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, позивачем не надано жодного доказу про попередження батька офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини.

До того ж суд зазначає, що ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини, у т.ч. за відсутності належно підтверджених доказів можливості батька її сплачувати не може бути єдиною підставою для позбавлення батьківських прав батька щодо своєї дитини.

Надання ОСОБА_1 заяви про усиновлення дитини не є підставою для задоволення позову, адже в процесі розгляду справи батько неповнолітньої ОСОБА_3 вказував на його бажанні піклуватися за дитиною, надаючи їй матеріальне забезпечення та батьківську увагу, адже він вказував на факті того, що не заперечує від сплати аліментів на утримання доньки, проте після його перерахунку.

Таким чином, судом не знайдено законних та правових підстав для застосування крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав до ОСОБА_1 .

В судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому суд враховує позицію ВС, викладену у постанові від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20, згідно якої Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння.

Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Враховуючи вищевикладене, а саме відсутність належних та обґрунтованих доказів умисного, свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та прийнявши до уваги, що дитина у будь-якому випадку повинна рости у соціально захищеному середовищі, під опікою і відповідальністю обох батьків, та за можливості не бути розлучена з жодним із своїх батьків, виходячи з факту того, що навіть у разі тимчасової відсутності спілкування батька з дитиною, та не сплати ним аліментів, він має намір стати на шлях виправлення, вказуючи при цьому на його бажанні приймати участь у житті доньки, заперечуючи в повній мірі від позбавлення його батьківських прав, приймаючи до уваги, що він дійсно протягом тривалого часу перебував в Зоні АТО, тому не мав можливості протягом цього періоду часу підтримувати нормальний зв`язок з дитиною, тому суд, виходячи з того, що такий захід впливу на батьків як позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності, приходить до висновку, що в даному випадку слід відмовити ОСОБА_2 у позбавленні батьківських прав ОСОБА_1 відносно їх неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Розподіл судових витрат

У відповідності до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, судові витрати не підлягають відшкодуванню на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 164 ч.1,2 165 СК України, ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 83, 133, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛ И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про надання висновку щодо позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт № НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, , адреса: м. Київ, Деснянський р-н, проспект Маяковського, буд. 21-Г.

Повний текст рішення складений 08 листопада 2021 року.

Суддя: