Справа № 645/7324/20
Провадження № 2/638/3090/21
04.11.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді за участю: секретаря судового засідання позивача третьої особи- Поволяєвої О.В., - Лопатинської А.С., - Онищенка С.П., - Онищенка П.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
10 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 59 957,60 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., судові витрати в розмірі 2938,00 грн.
Позов мотивовано тим, що 05.12.2017 року в м. Харкові на перехресті вул. Клочківська та Бурсацький узвіз відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «ІЖ 412», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_2 , та транспортним засобом «Renault Clio», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.02.2018 року у справі № 638/1065/18 ОСОБА_2 у зв`язку із вказаною ДТП визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 15С від 18.05.2018 року вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу, належного позивачу, становить 108 298,01 грн., вартість матеріального збитку становить 48 340,41 грн.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта», ліміт страхового відшкодування становив 100 000,00 грн.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.10.2020 року стягнуто з ТДВ «СТ «Домінанта» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 44 057,72 грн.
Посилаючись на те, що страхове відшкодування є недостатнім для повного відшкодування завданої ОСОБА_1 шкоди, позивач просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 59 957,60 грн., як різницю між збитками та страховою виплатою.
Затягування відповідачем процесу виплати у добровільному порядку відшкодування на ремонт пошкодженого транспортного засобу спричинило душевні хвилювання.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.12.2020 року позовну заяву направлено за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2021 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Надав пояснення, аналогічні доводам, викладеним в позові. Зазначив, що станом на час розгляду справи в суді транспортний засіб не відремонтований, страховою компанією заочне рішення у добровільному порядку не виконано, будь-які ремонтні роботи з моменту ДТП не проводились з підстави відсутності грошових коштів. ОСОБА_2 в добровільному порядку матеріальну шкоду не відшкодував. Стягнутого заочним рішенням суду з страховика страхового відшкодування не достатньо для повного відшкодування спричиненої шкоди.
Третя особа ОСОБА_3 позов підтримав, просив суд його задовольнити.
Третя особа ОСОБА_4 подав до суду заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує, просив розгляд справи проводити за його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи неоднократно повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи не надав.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, су д вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Зважаючи на зазначене, в судовому засіданні 04.11.2021 року постановлено заочний розгляд справи.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.
05.12.2017 року в м. Харкові на перехресті вул. Клочківська та Бурсацький узвіз відбулася ДТП за участю транспортного засобу «ІЖ 412», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_2 , та транспортного засобу «Renault Clio», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.02.2018 року у справі № 638/1065/18 ОСОБА_2 у зв`язку із вказаною ДТП визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 15С від 18.05.2018 року:
1) вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу, що належить позивачу, становить 108 298,01 грн. - без урахування коефіцієнту фізичного зносу складових частин, що підлягають заміні та з урахуванням ПДВ на складові частини, що підлягають заміні;
2) вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля (позивачу) становить 48 340,41 грн. - з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин, що підлягають заміні та з урахуванням ПДВ на складові частини, що підлягають заміні.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.10.2020 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ТДВ «СТ «Домінанта» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 44 057,72 грн. (без урахування коефіцієнту фізичного зносу та ПДВ на складові частини).
Заочним рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.10.2020 року встановлено, що на момент скоєння ДТП відповідальність щодо автомобіля «ІЖ 412», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4210933. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну - 100 000,00 грн.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
В даній справі позивачем надано до суду висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 15С від 18.05.2018 року, згідно з яким:
1) вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу, що належить позивачу, становить 108 298,01 грн. - без урахування коефіцієнту фізичного зносу складових частин, що підлягають заміні та з урахуванням ПДВ на складові частини, що підлягають заміні;
2) вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля (позивачу) становить 48 340,41 грн. - з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин, що підлягають заміні та з урахуванням ПДВ на складові частини, що підлягають заміні.
Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу менша, ніж ринкова вартість автомобіля на момент ДТП.
При цьому визначаючи вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Renault Clio», державний номерний знак НОМЕР_2 , в розмір 48 340,41 грн. оцінювач застосував коефіцієнт 0,70 фізичного зносу складових частин, що підлягають заміні.
У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 УК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків, завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Позивачем надано докази на підтвердження завданих йому збитків у вигляді витрат, які він мусить зробити для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту) у розмірі 108 298,01 грн. Розмір шкоди, завданий позивачеві, підтверджується висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 15С від 18.05.2018 року, який відповідачем не спростований.
Чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено, що розмір майнової шкоди має підтверджуватися виключно висновком судової експертизи.
Отже, позивач надав суду докази щодо розміру завданої майнової шкоди, які не спростовані відповідачем, і сумнівів у достовірності наданих доказів не виникає.
Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині відшкодування різниці між фактичною вартістю відновлювального ремонту (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 49 964,72 грн. (94 022,44 (вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу та без урахування ПДВ) - 44 057,72 (вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту зносу та без урахування ПДВ).
Непроведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу на час розгляду даної справи не є правовою підставою для відмови у задоволенні позову в даній частині, оскільки позивачем заявлено вимогу про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., то суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині, зважаючи на наступне.
Згідно зі ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
З правового аналізу Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України слідує, що обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна, покладено на особу, яку визнано винною у скоєнні ДТП.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З урахуванням глибини та характеру душевних страждань, які завдані пошкодженням майна позивача, тривалості часу, відповідно до якого позивачу не відшкодована відповідачем у добровільному порядку матеріальна шкода, спричинена ДТП, яка сталася у 2017 році з вини відповідача, та відсутності у позивача матеріальної можливості здійснити ремонт пошкодженого транспортного засобу, суд приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди, зазначений в позові, є обґрунтованим, розумним та справедливим, та відповідно підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в розмірі 2 000,00 грн., які було сплачено позивачем за проведення експертного автотоварознавчого дослідження, то суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині зважаючи на те, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.10.2020 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_1 до ТДВ «СТ «Домінанта», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення грошового відшкодування стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 вартість оцінки нанесеного збитку в розмірі 2000,00 грн., зважаючи на що задоволення у даній справі позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 2 000,00 грн., які було сплачено позивачем за проведення експертного автотоварознавчого дослідження, призведе до подвійного стягнення вказаних судових витрат, що є неприпустимим.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 778,34 грн.
Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошову суму в розмірі 49 964,72 грн. (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири гривні сімдесят дві копійки).
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) в якості відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень нуль копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 778,34 грн. (сімсот сімдесят вісім гривень тридцять чотири копійки).
В іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 09 листопада 2021 року.

Суддя О.В. Поволяєва