УХВАЛА
04 січня 2021 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя Алєксєєнко А.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кузьмінова Дмитра Валерійовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Кузьмінова Дмитра Валерійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбер», ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович, про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань, визнання недійсним договору передачі прав за іпотечним договором,
30 грудня 2020 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кузьмінова Д.В. звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Амбер», ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий О.С., про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань, визнання недійсним договору передачі прав за іпотечним договором.
В обґрунтування заяви зазначено, що внаслідок укладення між ТОВ «Фінансова компанія «Амбер» і ОСОБА_2 угод щодо відступлення права вимоги за Кредитним договором № 44/43-868/2010 від 22.11.2010 року та Договором іпотеки № 170/10 від 22.11.2010 року ОСОБА_2 набув право вимоги до ОСОБА_1 не будучи належним кредитором.
Заявник зазначає, що оскільки ОСОБА_2 на теперішній час має у своєму розпорядженні повний пакет документів, які необхідні для перереєстрації права власності на іпотекодержателя, яким відповідно до договору передачі прав за іпотечним договором від 14.12.2020 року є ОСОБА_2 , то існує реальне та належним чином обґрунтоване побоювання зі сторони ОСОБА_1 про можливість переходу права власності на предмет іпотеки.
Також, заявник вважає, що оскільки зі сторони ОСОБА_1 відсутній обов`язок виконання зобов`язання за кредитним договором перед ОСОБА_2 , а тому дії з перереєстрації предмета іпотеки заздалегідь є незаконними, що у майбутньому потягне за собою додаткових зусиль позивача для подальшого захисту його порушених прав шляхом скасування реєстраційної дії.
З урахуванням зазначеного заявник вважає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому захід забезпечення позову, який він просить застосувати, відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій. Будь-які права інших осіб, що не є учасниками судового процесу, не порушуються у зв`язку із вжиттям такого заходу.
Посилаючись на вказані обставини просить задовольнити заяву про забезпечення позову.
Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
Розгляд заяви здійснено у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає правилам ч. 13 ст.7 та ч. 1 ст.153 ЦПК України.
За наслідками розгляду заяви та доданих до неї матеріалів, суддя дійшов таких висновків.
Згідно ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Види забезпечення позову визначені зазначені у статті 150 ЦПК України та до них належать: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
При цьому, відповідно до вимог ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.
Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.
Отже метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судом встановлено, що предметом спору між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Амбер» і ОСОБА_2 є не земельна ділянка та не житловий будинок, а також і не договори укладені з первісним кредитором, а договори відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами від 14 грудня 2020 року, укладені між ТОВ «Фінансова компанія «Амбер» і ОСОБА_2 .
Сам кредитний договір та договір іпотеки не оспорюється, а тому задоволення позовних вимог не позбавить іпотекодержателя, не залежно від того яким буде рішення суду, мати право звернення стягнення на предмет іпотеки.
Суд вважає, що заявником не були надані достатні докази обставин щодо можливості заподіяння шкоди його інтересам до ухвалення рішення в цій справі, необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих інтересів у майбутньому в разі задоволення позову.
З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що заявником не надано відповідних беззаперечних доказів та, відповідно, не доведено того, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернеться до суду.
Відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149, 150, 153, 353-355 ЦПК України, суд,
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: А.Б. Алєксєєнко