№ 637/762/21
№ 2/637/279/21
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2021 року смт Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Островської Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Бутрик Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт. Шевченкове Шевченківського району Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до Шевченківської селищної ради, місцезнаходження: вул. Центральна, 9, смт Шевченкове Харківська області, 63601 про визнання права на частину земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом,

у с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на ј частину земельної ділянки прощею 7, 0514 га. з кадастровим номером № :03:000:0042 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шевченківської селищної (колишньої Семенівської сільської) ради Куп`янського району (колишнього - Шевченківського) Харківської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як підставу зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 7,0514 га з кадастровим номером :03:000:0042, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю. За життя ОСОБА_2 залишила заповіт, за яким на випадок своєї смерті приватизовану земельну ділянку загальним розміром 7,0514 га заповідала в особистість ОСОБА_1 .

Вказує, що спадщина після смерті ОСОБА_2 прийнята нею в строки, передбачені ст.1270 Цивільного кодексу України. Зазначає, що нею отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.03.2017 на ѕ частини земельної ділянки площею 7,0514 га . ОСОБА_2 значилася зареєстрованою та постійно проживала до дня смерті в АДРЕСА_2 з чоловіком, який відмовився від належної йому частки спадкового майна, в тому числі від обов`язкової частки, та сином, який, будучи на день смерті матері непрацездатним за віком (пенсіонером), постійно проживав та був з нею зареєстрований та не відмовився від належної йому обов`язкової частки, то ј частина спадкового майна була ним прийнята, але не оформлена. Отже, спадщина у вигляді ј частини вищезазначеної земельної ділянки залишилася відкритою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер На момент смерті значився зареєстрованим та постійно проживав з батьком ОСОБА_4 , який фактично спадщину прийняв після смерті сина. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на моментсмерті значився зареєстрованим та фактично проживав один. Спадкоємців після його смерті не залишилося. Позивач вказує, що нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ј частину земельної ділянки після смерті ОСОБА_2 . Таким чином спадщина у вигляді ј частини земельної ділянки площею 7,0514 га, що була заповідана ОСОБА_1 , є відкритою, спадкоємців за законом немає. Проте, в зв`язку з тим, що після смерті ОСОБА_2 через фактичне проживання з нею на день смерті сина, що мав право на обов`язкову частку, та проживання з ним його батька, ( чоловіка спадкодавці), до якого перейшло це право в момент смерті, позивач не може оформити спадщину на ј частину земельної ділянки за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 16.08.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 06.09.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності на підставі наданих доказів, позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача, Шевченківської селищної ради, у судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних доказів, які знаходяться в матеріалах справи, проти задоволення позовної заяви не заперечують.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, з`ясувавши позиції сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 09.03.1999 Шевченківським РВ УМВС України у Харківській області, ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Семенівка Шевченківського Харківської області /а.с. 6/.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого 06.05.2016 (а.с. 8).

Згідно заповіту від 11.05.2016, посвідченому в приміщенні виконавчого комітету Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, ОСОБА_2 заповідала ОСОБА_1 приватизовану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальним розміром 7,0514 га, яка належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 741013 з кадастровим номером :03:000:0042 (а.с. 9).

17.03.2017 ОСОБА_1 отримана свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.03.2017 (НМА 114206, спадкова справа № 131/2016, реєстр. № 127) на ѕ частини земельної ділянки площею 7,0514 га з кадастровим номером :03:000:0042 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області (а.с. 10-11).

Відповідно до довідки, виданої Семенівською сільською радою Шевченківського району Харківської області № 252 від 25.06.2020 ОСОБА_2 значилась зареєстрованою та постійно проживала до дня своєї смерті з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12).

16.09.2016 ОСОБА_4 нотаріально відмовився від належної йому частки спадкового майна, в тому числі від обов`язкової частки, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданого 08.07.2016 (а.с. 14).

Відповідно до довідки, виданої Семенівською сільською радою Шевченківського району Харківської області № 253 від 25.06.2020 ОСОБА_3 значився зареєстрований та постійно проживав з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 виданого 20.09.2016 (а.с. 16).

Відповідно до довідки, виданої Семенівською сільською радою Шевченківського району Харківської області № 273 від 08.07.2020 ОСОБА_4 на день смерті значився зареєстрований та проживав один за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 17).

Довідкою Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області № 510/02-17 та 02.11.2020 № 618/02-17від 09.09.2020 р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ј частину земельної ділянки після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18).

Як вбачається з інформації в.о. завідуючої Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області від 30.09.2021 року після померлих ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заведено спадкову справу № 131/2016. Свідоцтва про право на спадщину не видавалося.

Положеннями статей 15, 16 Цивільного Кодексу України, статтею 4 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини другої статті 16 Цивільного Кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5.

Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.

Згідно п. 6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову І практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Згідно зі статтею 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом статті 1236 Цивільного кодексу України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також, власник майна, згідно статті 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, в зв`язку з тим, що за свого життя ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , заповідала позивачу в цілому земельну ділянку площею 7,0514 га з кадастровим номером :03:000:0042 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шевченківської селищної (колишньої Семенівської сільської) ради Куп`янського району (колишнього Шевченківського) Харківської області, а всі спадкоємці за законом, тому числі ті, хто мав обов`язкову частку у спадщині, на даний час померли, спадкові справи після їх смерті не заводилися, спадкоємці відсутні, спадщина на ј частину вищевказаної земельної ділянки є до цього часу відкритою, то права власності на ј частину заповіданої в цілому земельної ділянки належить ОСОБА_1 .

Положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст.ст. 316, 328 ЦК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 263 - 265, 315, 316, 319 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 524, 525, 529, 534, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, ст.ст. 316, 328, 392 Цивільного кодексу України,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Шевченківської селищної ради про визнання права на частину земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частину земельної ділянки площею 7,0514 га з кадастровим номером :03:000:0042 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шевченківської селищної (колишньої Семенівської сільської) ради Куп`янського району (колишнього Шевченківського) Харківської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Копію рішення направити сторонам.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 цього Кодексу.

Суддя

Н.І.Островська