Справа 642/2715/21
Провадження № 2/642/1367/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Вікторова В.В.

за участю секретаря Шнайдер Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В с т а н о в и в:

У травні 2021 року позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , у якому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.11.2009 з ОСОБА_2 на її користь на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/5 до 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду від 19.11.2007 присуджено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у 1/6 частині розміру його заробітку до досягнення дитини повноліття. В подальшому рішенням Жовтневого районного суду від 17.11.2009 збільшено розмір аліментів з 1/6 частини до 1/5 частини заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_2 , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка зазначає також, що її донька ОСОБА_3 проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання доньки значно зріс, у доньки змінилися потреби та задля подальшого успішного життя дитині потрібно надати можливість навчатися та розвиватися. Позивачка відмітила, що обидва батьки зобов`язані в рівній мірі забезпечувати власних дітей, але майже всі матеріальні витрати на утримання доньки несла та несе тільки вона, бо відповідач давно усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Розмір аліментів 1/5 частина від доходу відповідача за рішення суду від 17.11.2009 вже давно не відповідає реальним витратам на утримання дитини та є недостатнім для забезпечення нормального рівня життя дитини

Крім того, позивач зазначила, що з часу ухвалення рішення від 17.11.2009 про збільшення розміру аліментів матеріальне становище відповідача покращилося, його мати 1937 року народження, що знаходилася на його утриманні, на жаль, померла. Інших дітей та осіб, які знаходяться на його утриманні, відповідач не має. Матеріальний стан позивачки навпроти погіршився, бо її мати, ОСОБА_4 , 1950 р.н., тяжко хворіє на онкологічне захворювання і позивачка мусить допомагати матері в підтриманні її здоров`я, купувати їй ліки, оплачувати аналізи та консультації лікарів.

На підставі викладеного, позивач вимушена була звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11.05.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

03.06.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 20-24), у якому відповідач не заперечував проти збільшення мінімального розміру аліментів, що підлягає стягненню на доньку ОСОБА_3 з 30 до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В задоволенні вимог позивачки щодо підвищення частки його заробітку (доходу), що підлягає стягненню на утримання доньки до 1/3 частини просив відмовити.

У відзиві відповідач визнав, що його матеріальний стан дійсно покращився, оскільки його мати, яка була на його утриманні, померла. Відповідач зазначає, що він має постійне місце роботи та достатньо високий середній заробіток. Однак, він має хронічні захворювання, часто повинен лікуватися в стаціонарних умовах. Крім того, значний зріст вартості комунальних послуг та інші побутові проблеми вимагають від нього значних коштів, він вимушений існувати в борг та має три невиплачених кредита на загальну суму 52 267,72 грн., що свідчить про його низьку платіжну спроможність.

03.06.2021 позивач надала відповідь на відзив (а.с. 58-62), у якому спростовувала доводи відповідача та зазначила, що всі працівники Укрзалізниці мають медичний страховий поліс страхової компанії «Нафтагазстрах», якій покриває всі затрати на обстеження, амбулаторно-поліклінічну допомогу, стаціонарну допомогу (планова госпіталізація), медикаментозне забезпечення, харчування у лікувальному закладі, консервативне та оперативне лікування, навіть у випадках складної патології. Відповідач кожен рік користується своїм правом на планове стаціонарне лікування в Харківській клінічній лікарні на залізничному транспорті № 2, яке передбачене медичною страховкою Укрзалізниці та вважається страховим випадком і таке обстеження та лікування не потребує від нього ніяких додаткових грошових витрат, бо Страховик здійснює страхову виплату медичному закладу ПАТ «Укрзалізниця». Все це свідчить про лікування відповідача тільки за рахунок медичної страховки, що повністю спростовує твердження позивача про нібито значні витрати на його лікування. У відповіді на відзив позивачка відмітила також, що їх донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має хронічні захворювання та знаходиться під диспансерним наглядом з приводу бронхіальної астми та хронічного гастродуоденіту, лікування яких потребує планового періодичного та санаторно-курортного лікування, витрати на яке вона несе самостійно, а не за рахунок Укрзалізниці, на що вона витрачає значні грошові кошти. Відповідач ОСОБА_2 , жодного разу не скористався своїм правом на спілкування та участь у виховання своєї доньки, жодного разу не привітав її з днем народження, з Новим роком та іншими святами, жодного разу не відвідував з нею дитячих свят, не водив на розваги до парку. ОСОБА_2 навіть не впізнає свою доньку при випадковій зустрічі, бо більше десяти років її не бачив. Доказів того, що позивач чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки суду не надано.

Також позивачка зазначила, що за вирахуванням суми податків та аліментів середній чистий дохід відповідача за 4 місяці 2021 року склав 8976,37 грн. Відповідач проживає один. Тобто, його середній дохід у сумі 8976,37 грн він витрачає на себе одного. Щомісячна сума чистого доходу позивачки разом з отриманими аліментами становить 8821,16 грн., які витрачаються на неї та доньку що складає відповідно 4410,58 грн. на одну особу. Тобто приведений порівняльний розрахунок свідчить про те, що відповідач має дохід більший у 2 рази, ніж позивачка, та спростовує твердження відповідача про те, що вона має дохід аналогічний його та достатній грошовий ресурс.

11.06.2021 відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, в яких проти доводів позивачки заперечував, обґрунтовуючи свої доводи аналогічно викладеному у його відзиві (а.с. 83-84).

Представник позивача у судовому засіданні 16.06.2021 позов підтримала, просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та відповіді на відзив. До судового засідання 20.10.2021 позивач та її представник не з`явилися. Від представника суду надійшла заява з проханням розглядати справу у її відсутність та відсутність позивача за наявними в матеріалами справи документами. Зазначила також, що позов підтримує та просить його задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні 16.06.2021 позов визнав в частині збільшення мінімального розміру аліментів, що підлягає стягненню на доньку ОСОБА_3 з 30 до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В задоволенні вимог позивачки щодо підвищення частки його заробітку (доходу), що підлягає стягненню на утримання доньки до 1/3 частини просив відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. До судового засідання 20.10.2021 відповідач не з`явився. Надав суду клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на довідку КНП «Міська поліклініка № 24» Харківської міської ради про перебування його на лікуванні з 06.10.2021 по теперішній час.

26.07.2021 надійшла заява, в якій відповідач просив відкласти судове засідання у зв`язку зі знаходженням його на стаціонарному лікуванні в гастроентерологічному відділенні Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті 2 Філії «ЦОЗ» АТ «Укрзалізниця», в підтвердження чого надав довідку з лікарні від 26.07.2021.

19.10.2021 надійшла заява, в якій відповідач просив відкласти судове засідання у зв`язку зі знаходженням його на лікуванні в «Міській поліклініці № 24» Харківської міської ради з 06.10.2021 по теперішній час. Однак, дата видачі довідки не була зазначена, тому встановити по який саме час перебуває відповідач на лікуванні не виявилось можливим.

За пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду. Проте, з метою дотримання розумного строку розгляду справи, враховуючи тривалість цивільного провадження, наявності в матеріалах справи достатності доказів, наданих сторонами справи, а також з урахуваннях того, що відповідач у судовому засіданні 16.06.2021 висловив свою позицію з приводу позову, надав свої пояснення та скористався наданим йому правом надання відзиву та заперечень на відповідь на відзив, тому правових підстав для подальшого відкладення розгляду справи суд не вбачає.

Дослідивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського обласного управління юстиції, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 6).

Рішенням Жовтневого районного суду від 19.11.2007 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у 1/6 частині розміру його заробітку до досягнення дитини повноліття.

Вищевказане встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.11.2009.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.11.2009 збільшено розмір аліментів, які стягуються з відповідача ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/6 частини до 1/5 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ОСОБА_3 повноліття. Стягнення аліментів у збільшеному розмірі ухвалено проводити від дня набрання рішенням законної сили (а.с. 4-5).

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи встановлено, що донька сторін - ОСОБА_5 проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

Позивач зазначила, що стягуваного з відповідача розміру аліментів не вистачає на утримання дитини та забезпечення належного рівня життя дитини, у зв`язку із чим, просить суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання дитини за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.11.2009 з 1/5 до 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку може бути призначений судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Звертаючись до суду з позовом, позивач як на підставу своїх вимог посилалася на те, що грошей на матеріальне забезпечення дитини не вистачає, збільшились потреби на навчання, розвиток та інше, що ставить її у скрутне матеріальне становище, не дає можливості забезпечити дитині нормальний рівень життя.

Згідно довідки від 18.05.2021 № 284 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працює провідником пасажирських вагонів у виробничому підрозділі Харківської вагонної дільниці філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця». Загальна сума доходу з січня 2020 року по грудень 2020 року без урахування аліментів склала 158 600,47 грн. (а.с. 89).

Згідно довідки від 18.05.2021 № 285 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працює провідником пасажирських вагонів у виробничому підрозділі Харківської вагонної дільниці філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця». Загальна сума доходу з січня 2021 року по квітень 2021 року без урахування аліментів склала 45 199,30 грн. (а.с. 26).

Середній заробіток позивачки за останні 4 місяці 2021 року (з січня 2021 по квітень 2021) склав 10 174,34 грн., що підтверджується наданими позивачкою розрахунками заробітної плати (а.с. 64-67).

Згідно із статтею 7 Закону України «Про державний бюджет» прожитковий мінімум у 2021 році складає: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2 395 гривень, з 1 липня- 2 510 гривень, з 1 грудня - 2 618 гривень.

З аналізу Закону України «Про державний бюджет» вбачається, що прожитковий мінімум на дитину відповідного віку з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів до часу подання позову до суду суттєво зріс.

Таким чином, зміна в законодавстві, а саме підвищення гарантованого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, судом розглядається як інший випадок, передбачений законом, який вказує на зміну майнового стану дитини (зростання потреб і відповідне погіршення майнового стану у зв`язку з фактичним зменшенням питомої ваги аліментів у забезпеченні дитини).

Суд враховує, що відповідач є працездатним, працевлаштованим, отримує стабільну заробітну плату, у відзиві відповідач погодився, що його майновий стан дійсно покращився, тому суд дійшов висновку, що доходи відповідача збільшились і, відповідно, змінився його майновий стан, і що питома вага аліментів у його доходах зменшилась, - що також є підставою для збільшення розміру аліментів, які він спроможний сплачувати на утримання його неповнолітньої дитини. При цьому, доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Також суд враховує, що визначений у рішенні суду розмір аліментів на даний час став нижчим від гарантованого законом мінімального його розміру (50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку), що також має бути врахованим при вирішенні даного спору з метою забезпечення мінімальних прав дитини на утримання від батьків.

При наведених вище обставинах, суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 з 1/5 до 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Суд не вбачає підстав для збільшення розміру аліментів до 1/3 частини заробітку відповідача з урахуванням наявності у відповідача хронічних захворювань: виразка шлунку, холецистит, пакреатит, ерозійна гастропатія, дисфункція жовчного міхура, хронічного простатиту, захворювань опорно-рухового апарату, які підтверджені наданими медичними довідками (а.с. 28-47) та які потребують систематичного лікування.

Враховуючи викладене вище, суд задовольняє позов частково, збільшуючи розмір аліментів, що стягуються з відповідача до такого розміру, що відповідатиме інтересам дитини та не порушуватиме права кожного із сторін.

Аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання цим рішенням законної сили, що відповідає положенням ст. 192 СК України щодо стягнення аліментів у зміненому розмірі та роз`ясненням, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 182, 191, 192 СК України, статтями 4, 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 274, 279, 353 ЦПК України, суд, -

У х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.11.2009 року, та стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/5 до 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня оголошення рішення.

Повний текст рішення складений 28 жовтня 2021 року.

Суддя В.В. Вікторов