ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2021 року

м. Харків

справа № 642/1286/21

Провадження № 22-ц/ 818/4378/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова, ухвалене 14 травня 2021 року у складі судді Гримайло А.М.,

УСТАНОВИВ:

Третього березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути зі ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з даного часу та до досягнення дитиною повноліття. Також ОСОБА_1 просила стягнути зі ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з даного часу та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову посилалася на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 08.07.2006 по 29.01.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування в шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом з дитинства. У зв`язку зі станом здоров`я дитини ОСОБА_1 не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною-інвалідом.

Після припинення шлюбних відносин зі ОСОБА_2 ОСОБА_4 залишилася проживати з позивачкою, знаходяться на її утриманні та вихованні. Дитина має цукровий діабет 1 типу тяжкої форми, глікемічний контроль з високим ступенем ризику, синдром вегетативної дисфункції, вторинну кардіоміопатію, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 3479. Стан дитини з віком не покращується у зв`язку з чим на час подачі позову доньці призначили інвалідність з підгрупою «А» (яка є більш тяжкою порівняно з тим, що вона мала раніше).

Дитина потребує особливого догляду (кожні дві години необхідно робити заміри рівня цукру у крові та робити ін`єкції інсуліну), Дарині протипоказані стреси та навантаження, необхідне спеціальне харчування. ОСОБА_1 вимушена була позичити гроші та віддати дитину у приватну авторську школу « Бойко», яка може їй забезпечити життєво необхідні умови для навчання. Вартість навчання складає 8000 грн щомісячно. Окрім витрат на навчання, позивач вимушена ще особисто сплачувати за одяг та взуття для дитини, що трапляється часто у зв`язку зі швидким ростом доньки.

ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю в розмірі 2435,80 грн щомісячно, але цих коштів ні на утримання дитини, ні на її лікування не вистачає.

ОСОБА_2 до 2019 року надавав періодичну допомогу на утримання ОСОБА_3 , але після листопада 2019 року взагалі припинив надавати будь-яку матеріальну допомогу, хоча має таку можливість. ОСОБА_2 одружений, працює на авторинку ОСОБА_5 , офіційно чи ні позивачу не відомо. Відповідач має автомобіль марки «Опель», у 2020 році разом зі своєю другою дружиною придбав трикімнатну квартиру, що свідчить про те, що він має змогу сплачувати аліменти у зазначеному в позові розмірі.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 14 травня 2021 року позовна заява ОСОБА_1 задоволена частково. Зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.03.2021 та до досягнення дитиною повноліття. Зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 також стягнуті додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду та до досягнення дитиною повноліття. Допущене негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць в частині стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави 1362 гривень судового збору.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_6 є дитиною-інвалідом з підгрупою «А», з діагнозом цукровий діабет 1 типу тяжкої форми, глікемічний контроль з високим ступенем ризику, синдром вегетативної дисфункції, вторинною кардіоміопатією. Стан здоров`я дитини з віком не покращується. Позивачка несе значні витрати по оплаті обстеження та лікування дитини, на її навчання. ОСОБА_2 не довів своєї повної неспроможності сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 , тому аліменти на утримання дитини з нього стягнуті в розмірі 2000 грн, додаткові витрати в розмірі 1000 грн щомісяця. При визначенні розміру аліментів суд урахував, що ОСОБА_1 не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною-інвалідом, доходу не має, перебуває у скрутному матеріальному становищі. Суд також урахував стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, молодим за віком, має на утриманні дитину та матір пенсіонерку,

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, немотивованість рішення суду, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. В частині позовних вимог про стягнення з нього аліментів просить рішення суду змінити, визначивши розмір аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наданими ним доказами, що не були належним чином враховані судом першої інстанції, підтверджується, що з травня 2020 року ОСОБА_2 не отримує дохід, підприємницька діяльність припинена ним ще у 2016 році. У власності ОСОБА_2 відсутнє будь-яке рухоме чи нерухоме майно, що не спростоване матеріалами справи. На утриманні відповідача також перебуває донька від другого шлюбу, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та непрацездатна матір ОСОБА_8 , 1956 року народження, яка з 2011 року також не працює, що підтверджується наявними у справі доказами. Дохід відповідача є мінливим та нерегулярним, значно знизився у зв`язку з карантинними заходами. Виплачувати на користь ОСОБА_1 3000 грн аліментів відповідач не має змоги, оскільки його місячний дохід є значно меншим. Вимога ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в частці від доходу відповідача не відповідає вимогам закону, оскільки такі витрати можуть стягуватися лише у твердій грошовій сумі. Навчання у приватній школі не є додатковими витратами в розумінні статті 185 Сімейного кодексу України (надалі СК України), бо не є об`єктивно необхідними та зумовленими особливими обставинами. Суд не врахував, що ОСОБА_1 отримує соціальну допомогу на дитину, яка й спрямована на те, щоб покривати її додаткові витрати на лікування дитини. Суд першої інстанції належним чином рішення не мотивував, доводам позивача належної оцінки не надав.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши матеріали справи, перевіривши та обговоривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Відповідно до п.п. 2,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як установлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12 грудня 2006 року народження (а.с. 6).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом зі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 09.12.2020 (а.с. 13).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

У частині третій статті 181 СК України передбачено, що pа рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі..

Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.

Колегія суддів погоджується з тим, що оскільки ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , яка проживає з позивачем у справі, ОСОБА_1 , у нього є обов`язок сплачувати на користь останньої аліменти на утримання доньки.

На підтвердження неспроможності сплачувати аліменти на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 грн щомісяця ОСОБА_2 надав такі докази: виписку по картці/рахунку НОМЕР_2 (а.с. 56-57); складену Пенсійним фондом України відомість про застраховану особу, ОСОБА_2 (а.с. 58-59); відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2020 рік (а.с. 60-61); виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с. 62); копію свідоцтва про реєстрацію ним шлюбу 30.09.2016 з ОСОБА_9 (а.с. 63); копію свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 64); копію пенсійного посвідчення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 65); складену Пенсійним фондом України відомість про застраховану особу, ОСОБА_8 (а.с. 66-67).

Колегія суддів відзначає, що з указаних доказів вбачається, що дохід ОСОБА_2 за 2020 рік склав 23000 грн (а.с. 60), з 15.04.2020 ОСОБА_2 припинив свою підприємницьку діяльність (а.с. 62), з 01.05.2020 він перестав відраховувати внески до Пенсійного фонду України (а.с. 58-59). Також з указаних доказів вбачається, що ОСОБА_2 має дитину від другого шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 64). При цьому пенсійне посвідчення ОСОБА_8 та відомості про розмір сплачених нею відрахувань до Пенсійного фонду України (а.с. 65-67) не доводять, що вона перебуває на утриманні ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 , посилаючись на придбання ОСОБА_2 зі своєю другою дружиною нерухомості та перебування у власності відповідача автомобіля, доказів на підтвердження зазначених обставин не надала, клопотань про витребування необхідних доказів не заявляла.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції помилково вважав, що ОСОБА_1 довела можливість ОСОБА_2 сплачувати на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі більшому за мінімально встановлений законодавством, тобто в розмірі більшому за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 7 Закону України № 1082-IX від 15.12.2020 «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Тобто доведеною є можливість ОСОБА_2 сплачувати на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки в розмірі 1197 грн 50 коп. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 в цій частині є законною та обґрунтованою. Рішення суду підлягає зміні, а саме: стягнуті зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти підлягають зменшенню з 2000 грн щомісяця до 1197 грн 50 коп. щомісяця.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 5 липня 2018 року у справі № 750/9883/16-ц (провадження № 61-21441св18).

На підтвердження понесення нею додаткових витрат на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 надала суду довідку Управління соціального захисту населення про отримання допомоги від 17.02.2021 № 263/03-21 про отримання нею державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю у розмірі 2435,80 грн щомісячно на період з 22.05.2014 по 04.12.2024 (а.с. 20). Також ОСОБА_1 надала виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 3479 від 30.07.2020,індивідлуальну програму реабілітації дитини-інваліда № 14 від 19.02.2021 (а.с. 22-23), копію корінця № 8 про дитину з інвалідністю віком до 18 років від 19.02.2021 (а.с. 24), видаткові накладні про медичні обстеження та квитанції з квитанціями про їх оплату (а.с. 26-43).

Також ОСОБА_1 надала суду довідки Харківського приватного навчально-виховного комплексу «Авторська школа Бойка» № 01-17/22 від 04.02.2021, копію договору між нею та Харківським приватним навчально-виховним комплексом «Авторська школа Бойка» № 237/7 від 22.06.2017 (а.с. 16), копію квитанції про оплату вартості навчання у школі (а.с. 17), довідкц Харківського приватного навчально-виховного комплексу «Авторська школа Бойка» № 01-17/25 від 08.02.2021 (а.с. 18-19).

Вказаними доказами підтверджено, що ОСОБА_6 є інвалідом з дитинства, має цукровий діабет 1 типу тяжкої форми, глікемічний контроль з високим ступенем ризику, синдром вегетативної дисфункції, вторинну кардіоміопатію. Програмою реабілітації дитини-інваліда передбачені спеціальні заходи для її реабілітації до 2023 року (а.с. 22-23). Колегія суддів погоджується з тим, що такий хворобливий стан дитини викликає необхідність ОСОБА_1 нести додаткові витрати для забезпечення життєдіяльності доньки, у яких батько дитини, ОСОБА_2 , зобов`язаний також приймати участь. Колегія суддів також погоджується з тим, що розмір участі батька ОСОБА_3 у додаткових витратах на утримання дитини в 1000 грн щомісяця є обґрунтованим та таким, що може бути сплачений відповідачем з огляду на його матеріальне становище. Колегія суддів не погоджується з доводом апеляційної скарги про те, що оскільки ОСОБА_1 щомісяця отримує 2435 грн 80 коп. державної допомог на утримання дитини з інвалідністю, стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини є необґрунтованим.

З наданих ОСОБА_1 доказів убачається, що виплачуваної державної допомоги не вистачає на забезпечення ОСОБА_3 належного рівня здоров`я з огляду на її хворобливий від народження стан. Тому участь батька у додаткових витратах на утримання ОСОБА_3 є необхідним.

Отже, в частині оскарження рішення суду першої інстанції про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 грн додаткових витрат на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , апеляційна скарга рішення суду першої інстанції не спростувала. Тому в цій частині в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, рішення суду першої інстанції від 14.05.2021 залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України).

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору як позивач у справі про стягнення аліментів. Апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена на 44,52%, при подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено 1362 грн судового збору (а.с. 108). Отже, компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на користь ОСОБА_2 підлягає 606 грн 36 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 14 травня 2021 року змінити в частині розміру аліментів, що підлягають стягненню зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 2000 (двох тисяч) гривень щомісячно до 1197 (однієї тисячі ста дев`яноста семи) гривень 50 (п`ятдесяти) копійок щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.03.2021 та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 14 травня 2021 року залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , 606 (шістсот шість) гривень 36 (тридцять шість) гривень судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України,

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 8 листопада 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук