Справа № 626/2725/20
Провадження № 2/626/109/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

04.01.2021 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Гусара П.І.,

за участю секретаря Івашкіної Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Краснограді, у відсутності сторін, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Миколо-Комишуватської сільської ради Красноградського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миколо-Комишуватської сільської ради Красноградського району Харківської області про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: літ. А1 - житловий будинок загальною площею 76,3 кв. м; літ. Б - сарай площею 29,9 кв.м, літ. В - погріб площею 4 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначив, що він разом зі своєю сім`єю проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 1995 року по теперішній час, що підтверджується довідкою Миколо-Комишуватської сільської ради Красноградського району Харківської області від 24.11.2020 року. В 1995 році в сільській раді йому усно надали дозвіл на користування його сім`єю покинутою старою глиняною хатою, яка немала господаря. Він відразу її відремонтував, поставив стіну, пічне опалення і посилився в будинку разом з сім`єю. Згодом він обклав будинок цеглою та відремонтував господарські будівлі. В травні 2003 року він звернувся до виконавчого комітету Миколо-Комишуватської сільської ради з заявою про визнання права власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями, заява була задоволена та з цього часу він вважав, що має правовстановлюючий документ на будинок. В 2013 році він звернувся для реєстрації права власності на житловий будинок, але отримав відмову, так як надані ним документи для державної реєстрації не відповідали вимогам. Даним будинком він та його родина користуються з 1995 року, оплачує комунальні послуги, здійснює ремонт будинку. За весь час проживання позивача у вказаному житловому будинку жодних претензій та позовів у зв`язку з володінням та користуванням ним будинком до нього не пред`являлись. Позивач вважає, що він добросовісно заволодів даним майном, продовжує відкрито та безперервно володіти ним більше 25 років, тому вважає, що в нього виникло право на набуття права власності на це майно за набувальною давністю.

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 02.12.2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Данільчук В.П. до суду надійшла письмова заява в якій просить розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача, заяву підтримає на задоволенні позову наполягає.

Від відповідача Миколо-Комишуватської сільської ради, 23.12.2020 року, надійшла письмова заява, відповідно до якої просять розгляд справи проводити без участі представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечують.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41).

Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства, зокрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами , які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач (ч.1 ст. 81 ЦПК України), є законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність ( тобто строк володіння).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Судом встановлено, що право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано, що підтверджується довідкою КПТІ «Інвентаризатор» від 06.03.2013 року, Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 02.04.2013 року, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) будинок від 01.03.2012 року та звітом про оцінку майна від 26.11.2020 року.

Тобто даний будинок не має власника.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Миколо-Комишуватської сільської ради Красноградського району Харківської області від 16.05.2003 року виконавчий комітет вирішив визнати право власності на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

Відповідно до інформації Миколо-Комишуватської сільської ради Красноградського району Харківської області від 24.11.2020 року ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 1995 року по теперішній час.

Таким чином, пройшло більше 10 років, коли позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє майном.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідне даний позов задовольнити та визнати за ОСОБА_1 , право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного та відповідно до ст. ст. 15, 16, 344 ЦК України, до 13, 14, 41Конституції України керуючись ст.ст. 4-5, 76-83 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Миколо-Комишуватської сільської ради Красноградського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: літ. А1 - житловий будинок загальною площею 76,3 кв. м; літ. Б - сарай площею, 29,9 кв.м, літ. В - погріб площею 4 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області.

Суддя