КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Дроздової Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Юрчика Сергія Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року у складі судді Литвинової І.В.,

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тернавської Тетяни Вадимівни про визнання протиправними та скасування, у межах зведеного виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із скаргою, у якій просив визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тернавської Т.В. та скасувати постанову державного виконавця від 06 січня 2021 року про арешт коштів боржника.

Заява обґрунтована тим, що 04 січня 2021 року постановою про арешт коштів боржника ОСОБА_1 фактично арештовано кошти на рахунках у ПАТ «Державний ощадний банк України», «Монобанк» та АТ «КБ «ПриватБанк». Вказано, що заявник має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арештів, позбавлений можливості це зробити і таке обмеження порушує його право власності.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Юрчик С.В. в інтересах ОСОБА_1 не погоджується з оскаржуваною ухвалою, просить її скасувати, посилаючись на те, що безпідставними є твердження суду, що при винесенні судового рішення судом зазначено, що матеріали справи та матеріали виконавчого провадження не містять доказів того, що виконуючи постанову державного виконавця, банком було накладено арешт на грошові кошти, які є заробітною платою або рахунки мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Вказано, що на даний момент відбувається стягнення із заробітної плати боржника, що є порушенням його прав.

Колегія суддів, вислухавши пояснення адвоката Юрчика С.В. в інтересах ОСОБА_1 , який просиа апеляційну скаргу задовольнити, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином (а.с. 179-18 т.2), а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно із частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтю 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.

Відповідно до статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 2 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Встановлено, що 04 січня 2021 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Петрухно С. О. у межах виконавчого провадження № 60598340 видано постанову про накладення арешт на кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника ОСОБА_1 , а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та /або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належить боржнику.

04 січня 2021 року постановою у виконавчому провадженні № 60598340 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звернено стягнення на доходи боржника, які він отримав у ТОВ «ВЕНЗАБУД».

20 січня 2021 року постановою про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження два вищезазначені виконавчих провадження були об`єднані в одне під № 64222243.

Отже, у провадженні Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у зведеному виконавчому провадженні № 64222243 від 20 січня 2021 року перебувають на виконанні виконавчі листи у справах: № 2-2729, виданий 18 червня 2003 року Нижньогородським районним судом (ВП 3321957 від 20 липня 2004 року, стягувач ОСОБА_2 ), № 6-8342/09, виданий 07 вересня 2009 року Печерським районним судом м. Києва (ВП 59857074 від 21 серпня 2019 року, стягувач КС «Сімейна позика»), № 757/44683/18-ц, виданий 31 жовтня 2019 року Печерським районним судом м. Києва (ВП 60598340 від 15 листопада 2019 року, стягувач ОСОБА_2 ).

Боржник вказує, що станом на день звернення із скаргою, арешт накладено на його карткові рахунки у ПАТ «Державний ощадний банк України» 822108), Монобанк ( НОМЕР_1 ), АТ КБ «ПриватБанк» 139334), а також, що відбувається стягнення із заробітної плати боржника.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII встановлено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами.

Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.

Як убачається з матеріалів справи та пояснень представника скаржника, рахунки, на які накладено арешт та на яких містилися кошти ОСОБА_1 не є рахунками зі спеціальним режимом, що виключає незаконність постанови державного виконавця на накладення арешту на грошові кошти, відкриті на рахунках та належать боржнику.

Окрім цього, колегія суддів враховує тривалість перебування на примусовому виконанні указаних виконавчих листів, а також долучену до справи копію виконавчого провадження, відповідно до якого боржник не з`являвся на виклики до державного виконавця, судові рішення не виконував.

Відповідно до матеріалів справи, про місце роботи боржника державний виконавець довідався з відповіді ДФС про джерела отримання доходів та відповіді ПФУ про останнє місце роботи від 04.01.2021 року - ТОВ «Вензабуд», після чого одразу й виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.16 т.1).

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження, 20.01.2021 року державний виконавець звернувся до органу поліції з поданням про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, й підставою до звернення зазначив тривалий час невиконання боржником рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини на користь ОСОБА_2 , у зв`язку з чим утворилася заборгованість по аліментам, яка станом на дату набуття дитиною повноліття склала 203 846 грн. 30 коп. (а.с.135-138 т.1).

Згідно положень частини 1 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 2 статті 71 Закону № 1404-VIII за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

За таких обставин, колегія суддів визнає правомірними дії державного виконавця, пов`язані з вжиттям заходів виконання судового рішення шляхом накладення арешту на рахунки боржника.

Окрім цього, відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 756/1927/16-ц, кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому висновок судів про те, що накладення арешту на грошові кошти боржника порушує його право на отримання заробітної плати є необґрунтованим.

Згідно ч.3 ст.373 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає законними й належно мотивованими висновки районного суду про відсутність правових підстав до задоволення поданої по справі скарги.

У справі відсутні докази того, що виконуючи постанову державного виконавця, банком було накладено арешт на грошові кошти, які є заробітною платою або рахунки мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Не містять матеріали справи й доказів звернення скаржника до державного виконавця з заявою про зняття арешту з належних йому коштів, як то передбачено ч. 4 ст.59 Закону 1404-VIII.

Матеріалами справи доведено, що винісши постанову про арешт коштів боржника, державний виконавець діяв у повній відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, колегія суддів визнає безпідставними, необґрунтованими твердження апеляційної скарги про наявність у діях державного виконавця істотних порушень під час вчинення дій, пов`язаних з винесенням оскаржуваної постанови та не зняттям арешту з коштів, накладених на банківські рахунки боржника.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Викладені судом в ухвалі висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Юрчика Сергія Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 09 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: