Справа № 219/404/21
Провадження № 2/219/1141/2021
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Феняка О.Р., за участю секретаря Дубаніної О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому вказав, що 20.11.2020 о 16 годині 50 хвилин в м. Бахмут Донецької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «RENAULT» реєстраційний номер НОМЕР_2 та транспортним засобом БРДМ-2, реєстраційний № НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Згідно постанови Артемівського міськрайонного районного суду Донецької області від 24.12.2020 у справі №219/11173/20 (провадження №3/219/3998/2020), дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 пунктів 2.3 б Правил дорожнього руху України (ст. 124 КУпАП). Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило, що не має правових підстав для виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки шкода заподіяна транспортним засобом який не підпадає під ознаки, зазначені у п. 1.5. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів».
2. В результаті вказаної ДТП було пошкоджено належне позивачу майно, а саме автомобіль «RENAULT» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що спричинило матеріальні збитки в розмірі 76072,08 грн., а також додаткові видатки на використання послуг евакуатора в розмірі 2100,00 грн.
3. Неправомірними діями третьої особи, який скоїв ДТП, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою військовослужбовця, та яка полягає у виникненні та тривалості в нього неприємних відчуттів, що спричинили емоційний дискомфорт та стрес, а також душевних стражданнях у зв`язку з пошкодженням належного йому майна, а також виникнення відчуття глибокої образи та незахищеності від протиправних дій, що зумовило необхідність звернення до суду за захистом своїх порушених прав та необхідності додаткової організації свого життя внаслідок неможливості користуватися належним йому майном.
4. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заподіяні внаслідок вказаної ДТП матеріальні збитки в розмірі 76072,08 грн., витрати, понесені на послуги евакуатора в розмірі 2100,00 грн. та моральну шкоду, яку він зазнав через пошкодження його майна внаслідок ДТП, в розмірі 30 000,00 грн. та понесені судові витрати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВІДЗИВІВ НА ПОЗОВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

5. Відповідач Міністерство оборони України надало до суду відзив, відповідно до якого вважає позовні вимоги необгрунтованими та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає наступні обставини.
5.1. Відповідач вважає, що транспортний засіб БРДМ-2, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на момент скоєння ДТП (20.11.2020) перебував у володінні військової частини НОМЕР_1 , яка є самостійною юридичною особою, Міністерство оборони України не може відповідати по зобов`язанням, які, відповідно до вимог законодавства покладаються на військову частину НОМЕР_1 , а тому є неналежним відповідачем у справі.
5.2. Транспортні засоби Збройних сил України належать військовим частинам на праві оперативного управління, не підлягають реєстрації в уповноважених органах міністерства внутрішніх справ України, цивільно-правова відповідальність військових частин, яким такі транспортні засоби належать на праві оперативного управління, не підлягає обов`язковому страхуванню, та відповідно заподіяна шкода повинна відшкодовуватися Моторно транспортним бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.
5.3. Вважає, що належним відповідачем по справі має бути Моторно транспортне бюро України, яке має відшкодувати матеріальну та моральну шкоду завдану ДТП.
6. Відповідач Військова частина НОМЕР_1 надало до суду відзив, відповідно до якого вважає позовні вимоги необгрунтованими та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає наступні обставини.
6.1. Вважає, що має бути звільнений від відшкодування шкоди, завданої ДТП, через те, що шкоди завдано не з його вини.
7. Третя особа не скористався правом надання письмових пояснень щодо предмету позову.
8. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

9. 20.11.2020 о 16 годині 50 хвилин в м. Бахмут Донецької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «RENAULT» реєстраційний номер НОМЕР_2 та транспортним засобом БРДМ-2, реєстраційний № НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
10. Постановою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.12.2020 у справі №219/11173/20 (провадження №3/219/3998/2020), дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 пунктів 2.3 б Правил дорожнього руху України (ст. 124 КУпАП), та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 гривень 00 копійок на користь держави.
11. Згідно висновку автотоварознавчої експертизи про вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки RENAULT LAGUNA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного 09.04.2021 суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , вартість матеріальних збитків, завданих ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 20.11.2020, на дату проведення експертизи та станом на 20.11.2020 становить 76072,08 грн.
12. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів відповідача Військової частини НОМЕР_1 , станом на дату вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, у встановленому законом порядку застрахована не була.
13. Листом від 25.11.202002 № 3.1-01-б/35317 Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені в пункті 1.5. статті 1 вказаного Закону, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

14. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
15.Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
17.Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
18. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
19. Заподіяння потерпілому шкоди внаслідок винних дій водія у ДТП є підставою для виникнення деліктного зобов`язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондує відповідний обов`язок особи, яка завдала шкоди, відшкодувати заподіяну шкоду.
20.Згідно з пунктом 39.1 статті 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

21. Підпункт а) пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
22. Пунктом 1.5. статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. У цьому Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у цьому пункті, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу.
23. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
24. Діяльність із використання, зберігання й утримання військовими частинами бойової техніки, зокрема БМП-2, має ознаки джерела підвищеної небезпеки.
25. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
26. Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.
27. Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.
28. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.
29. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.
30. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також - ЗСУ).
31. Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.
32. Згідно з частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
33. Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.
34. Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.
35. Аналогічну позицію висловила Велика Палата Верховного Суду України в Постанові від 05.06.2018 №243/10982/15-ц (провадження №14-81 цс 18).
36. Таким чином, належним відповідачем у справі, який має відшкодовувати збитки заподіяні внаслідок дорожньо-транспортна пригоди за участю автомобіля «RENAULT» реєстраційний номер НОМЕР_2 та транспортним засобом БРДМ-2, реєстраційний № НОМЕР_3 , має відшкодовувати військова частина НОМЕР_1 .
37. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода полягає, між іншим, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

38. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Просудову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р.№ 4 роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ,заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

39. Частиною другою п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Просудову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р.№ 4 визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; вини останнього в її заподіянні. Вищевказані складові є необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності.

40. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

41. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

42. Позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту спричинення йому моральних страждань внаслідок вказаної ДТП, а також не надано розрахунок заподіяної моральної шкоди.

43.На підставі вищевказаного суд дійшов до висновку про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальні збитки в розмірі 76072,08 грн. та витрати понесені на послуги евакуатора в розмірі 2100,00 грн.

ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

44.Відповідно до ст. 141 ЦПК України у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
45. Судові витрати у справі складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1081,72 грн. та оплатою ним вартості проведених робіт з незалежної оцінки для визначення вартості матеріального збитку, завданого автомобілю позивача внаслідок ДТП в розмірі 1600,00 грн.
46. Враховуючи що збитки завдано внаслідок неправомірних дій третьої особи, та відсутність будь-яких дій з боку відповідача Військової частини НОМЕР_1 направлених на їх відшкодування позивачу в добровільному порядку, суд вважає за доцільне понесені позивачем судові витрати, у вигляді судового збору, в сумі 1081,72 гривні, та вартості робіт з незалежної оцінки в розмірі 1600,00 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. 12, 81, 263, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_5 ) 78172,08 в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, та 2681 гривня 72 копійки, в рахунок відшкодування судових витрат.
В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене сторонами до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частину рішення виготовлено 27 жовтня 2021 року.

Повний текст рішення складено 04 листопада 2021 року.

Суддя О.Р. Феняк 09.11.2021