СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/10795/21

пр. № 2/759/4791/21

20 жовтня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Волошин А.О.

за участю позивачів та представника позивачів

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись у травні 2021 року до Святошинського районного суду м. Києва із позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користуваня житловим приміщеням, а саме квартирою АДРЕСА_2 . Обґрунтовують позовні вимоги тим, що позивачам на праві приватної спільної власності належить квартира АДРЕСА_2 , в якій зареєстрований також відповідач ОСОБА_3 . З 19.05.2007 року позивач ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.12.2010 року було розірвано. З 14.12.2010 року відповідач в спірній квартирі не проживає, при виселенні забрав усе своє майно, комунальні послуги не сплачує, його місце перебування невідомо. Реєстрація відповідача порушує права позивачів як власників та перешкоджає реалізувати право на розпорядження квартирою, також суттєво збільшуються витрати на житлово-комунальні послуги.

Ухвалою суду від 31.05.2021 року відкрито провадження по справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Наголосили, що відповідач колишній зять позивача ОСОБА_2 , близько 10 років після розлучення з нею в спірній квартрі не проживає.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у спосіб, передбачений нормами ЦПК України, зокрема шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, судових повісток за адресою місця реєстрації.

У відповідності до вимог ст. 278 ЦПК України відповідачу були також направлені всі матеріали позову з відповідними додатками до нього та запропоновано надати суду у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ували суду про відкриття провадження у справі відзив, чого зроблено нею так і не було.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, зважаючи на належне повідомлення відповідача у справі про розгляд такої, згідно вимог ст. 128, 131 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивачів, їх представника, свідків, дослідивши у їх сукупності та співставленні надані суду докази, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної власності належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25.08.2004.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 належить на праві власності 35/100 частин квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу частини квартири від 14.04.2005 року.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 : АДРЕСА_3 .

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано, актовий запис 916 від 14.12.2010 року.

Згідно акту, складеного комісією ЖЕД-6 від 29.06.2017 гр. ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 з 2010 року не проживає.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 яка є сусідкою позивачів, під присягою дала суду покази, що вона знає позивачів з 1984 року, працює разом з позивачкою ОСОБА_1 , тому знає, що відповідач більше 10 років в спірній квартирі не проживає, його речі там відсутні, вселитись він не намагався.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , який є сусідом позивачів, під присягою дав суду покази, що він особисто знайомий з позивачами та відповідачем. Після розлучення з ОСОБА_2 відповідач з 2010 року в спірній квартирі не проживає.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , який є сусідом позивачів, під присягою дав суду покази, що він особисто знайомий з позивачами та був знайомий з відповідачем. Після розлучення з ОСОБА_2 відповідач з 2010 року в спірній квартирі не проживає.

Частиною першою ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз`яснено в пункті 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

У відповідності зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сукупністю належних і допустимих доказів доведено факт того, що гр. ОСОБА_3 у спірній квартирі дійсно не проживає більше року без поважних на те причин.

Оскільки позивачі є власниками зазначеної квартири, тому мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності щодо особи, яка не є його співвласником, проте в ній зареєстрована, шляхом визнання її такою, що втратила право на користування цим жилим приміщенням.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивачів судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908,00 грн. на кожного, які сплачено позивачами за подання позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, 81, 258, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користуваня житловим приміщеням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Коваль О.А.