Провадження № 2/752/3013/21
РІШЕННЯ

Іменем України

27.10.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Печерський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення батьківства, внесення змін до актових записів та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила суд встановити, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; внести зміни до актового запису про народження № 785, складеного 27.03.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві на ім`я ОСОБА_3 , а саме: в графі «батько» виключити відомості про батька « ОСОБА_5 » та зазначити батьком « ОСОБА_2 », змінити прізвище дитини із « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 »; внести зміни до актового запису про народження № 784, складеного 27.03.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві на ім`я ОСОБА_4 , а саме: в графі «батько» виключити відомості про батька « ОСОБА_5 » та зазначити батьком « ОСОБА_2 », змінити прізвище дитини із « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 »; стягнути із відповідача на користь позивача на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач разом із відповідачем вели сімейне життя без укладення шлюбу, проживали із листопада 2013 року по жовтень 2015 року разом в орендованій відповідачем квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , кімнати 617-618 (гуртожиток). Наміру щодо офіційного оформлення їх відносин відповідач не виявляв, оскільки, на той час перебував в офіційному шлюбі із іншою жінкою, однак, їх шлюб носив формальний характер. Позивач вказує, що в 2014 році вона завагітніла від відповідача, та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народились діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Після народження дітей відповідач своїми діями фактично визнав своє батьківство відносно дітей, однак, подавати заяву про реєстрацію батьківства відмовився, посилаючись на те, що має нерозірваний офіційний шлюб та незавершений майновий спір із дружиною. Не маючи іншого вибору, за заявою позивача було вчинено запис про батька дітей із зазначенням відомостей про батька за ч. 1 ст. 135 СК України. З часом їх спільне життя погіршувалось, та із жовтня 2015 року позивач разом із дітьми почала проживати окремо. Згодом відповідач почав ухилятись від участі у вихованні їх спільних дітей, матеріально утримувати дітей не допомагає, участі у їх життя не приймає, що позбавляє їх права на повноцінне дитинство. На спроби позивача офіційно врегулювати встановлення факту батьківства відповідача відносно дітей та подальшого стягнення аліментів на їх утримання, відповідач влаштовував сварки, та чинив на позивача тиск. З огляду на ухилення відповідача від визнання батьківства, неподання відповідної заяви відповідачем до органів державної реєстрації актів цивільного стану, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом про встановлення батьківства та внесення відповідних змін до актових записів про народження дітей. Крім того, враховуючи те, що відповідач є батьком дітей, останні, проживають разом із позивачем, та перебувають на її повному утриманні, домовленості між сторонами щодо утримання дітей не досягнуто, а відтак позивач вважає, що наявні підстави для стягнення із відповідача на її користь на утримання дітей аліментів в примусовому порядку.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.08.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В листопаді 2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що жодних сімейних відносин між ним та позивачем не було. З серпні 2004 року по травень 2015 року відповідач перебував в зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_10 , вони є батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В липні 2012 року відповідача було призначено прокурором відділу Генеральної прокуратури України, що обумовило його переїзд до м. Києва, негативно вплинуло на сімейне життя та призвело до розірвання шлюбу. З липня 2012 року по липень 2020 року на підставі договору найму житла відповідач проживав в гуртожитку. Позивач в листопаді 2013 року була призначена прокурором відділу ГПУ, та, не маючи де проживати, звернулась до відповідача з проханням про допомогу та надання згоди на проживання в окремій кімнаті, які винаймав відповідач. Відповідач вказує, що жодних доказів на підтвердження наявності між сторонами сімейного життя без укладення шлюбу немає, позивач свідомо вводить суд в оману. Крім того, відповідач зазначає, що позивач будучи самотньою жінкою у віці 39 років мала бажання народити дитину, про що неодноразово йому говорила, маючи на меті скористатись допоміжними репродуктивними технологіями та пропонувавши йому бути донором. В їх бесідах позивач казала відповідачу, що у випадку його згоди бути донором, вона буде займатись усім самостійно і ніяких вимог до нього пред`являти не буде. 03.06.2014 року між позивачем, відповідачем та ТОВ «ICIDA-IVF» було укладено договір № 4664 на проведення запліднення in vitro (ЗІВ). Відповідач вказує, що ним були заповнені документи визначені законодавчо, та можливості визначити свій правовий статус як анонімного донора у нього на той час не було. Позивач завагітніла та народила двох дітей, однак, відповідач після пологів не турбувався про позивача та її дітей. Позивач проживала у найманому відповідачем приміщенні гуртожитку виключно завдяки дружньому ставленню до неї, а не із сімейних відносин. Позивач не зверталась до відповідача із пропозиціями щодо реєстрації дітей на його ім`я, оскільки, він виступав за їх домовленістю виключно як донор. Відповідач вказує на корисливі мотиви позивача, оскільки після отримання житла в м. Києві, та вичерпання всіх переваг, які їй надає статус одинокої матері, позивач вирішила звернутись із даним позовом, пред`явивши вимоги матеріального характеру. Відповідач заперечує наявність підстав для визнання його батьком дітей, та стягнення із нього аліментів на утримання дітей.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.08.2021 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явилась. Суду подала письмове клопотання, відповідно до якого просила розгляд справи здійснити без її участі та позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у письмовому відзиві.

Представник третьої особи в судове засіданні не з`явився. В матеріалах справи міститься лист, відповідно до якого представник третьої особи просить розглянути справу без його участі.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наведеної явки сторін.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Чернівці та зареєстрований із 09.08.2021 року за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта.

Із 14.08.2004 року ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_10 , який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.05.2015 року у справі № 727/3132/15-ц.

Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що сторони не підтримували подружні стосунки із липня 2012 року.

В період шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_10 народився син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, із 18.07.2020 року ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_13 .

Також в ході розгляду справи було встановлено, що в період із 19.07.2012 року по 01.07.2020 р. ОСОБА_2 на підставі договорів найму житлового приміщення в гуртожитку Університету менеджменту освіти НАПН України від 19.07.2012 року, винаймав житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , кімнати № НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 .

Крім того, встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Чернівці, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується копією паспорта.

Позивач вказує, та стороною відповідача не заперечувалось те, що в період із листопада 2013 року по жовтень 2015 року позивач разом із відповідачем проживали в орендованих ним кімнатах за адресою: АДРЕСА_6 .

Позивач зазначає, що в зазначений період між нею та відповідачем були наявні фактичні шлюбні відносини, як чоловіка та жінки, однак, відповідач повністю заперечує наведене, вказуючи на наявність лише дружніх відносин між ними.

Поряд із цим, судом встановлено, що в червні 2014 року позивач та відповідач звернулись до клініки «Ісіда», в результаті чого 03.06.2014 року між ТОВ «ICIDA-IVF», з однієї сторони, та ОСОБА_1 (дружиною), і ОСОБА_2 (чоловіком), надалі за текстом «Пацієнт», з другої сторони, - було укладено договір № 4664 про проведення запліднення in vitro (ЗІВ), відповідно до умов якого пацієнт потребує лікування, а клініка бере на себе зобов`язання надати, останньому, медичну допомогу, що полягає у лікуванні безпліддя пацієнта шляхом проведення запліднення in vitro, методом запліднення яйцеклітини анонімного донора спермою чоловіка і перенесення ембріона/ів у порожнину матки дружини, яку пацієнт забов`язується прийняти та сплатити на умовах даного договору.

Крім того, ОСОБА_1 , як жінкою, та ОСОБА_2 , як чоловіком, які перебувають в не зареєстрованому шлюбі було підписано ще ряд документів на виконання зазначеного договору, які свідчать про їх намір лікувати безпліддя за допомогою методів допоміжних репродуктивних технологій.

Зазначений договір є чинним, та у встановленому законом порядку його окремі положення та/або вцілому недійсними не визнані.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 народила дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , батьком яких в свідоцтвах про їх народження було зазначено ОСОБА_5 , та відомості про батька дитини в актових записах були вказані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України зі слів матері.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Після народження діти перебували на обліку в філії КНП «ЦПМСД № 2», та в їх картках була зазначена адреса: АДРЕСА_7 .

Встановлено, що діти на даний час зареєстровані та фактично проживають разом із їх матір`ю - позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 103-71-2021 року від 20.05.2021 року, було встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складає величину не менш ніж 99,9 % за вимогами Другого Міжнародного Симпозіуму з Ідентифікації людини - біологічне батьківство вважається доведеним. ОСОБА_1 біологічною матір`ю дітей, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не являється.

Позивач вказує, що відповідач є батьком дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , відомості про батька в свідоцтві про їх народження були зазначені за заявою позивача в силу наявності у відповідача офіційно зареєстрованого шлюбу, а відтак на даний час наявні підстави для встановлення батьківства відповідача відносно дітей, внесення змін до актових записів про народження дітей та стягнення аліментів.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказував на відсутність будь-яких шлюбно-сімейних відносин між ним та позивачем, з метою реалізації останньою права на материнство, він на прохання позивача виступив донором, підписавши необхідні для цього документи в клініці, позивач після народження дітей оформила документи як матір-одиначка, скориставшись наданими законом пільгами, а відтак відсутні підстави після спливу п`яти років після народження дітей визнавати його батьківство відносно дітей та стягувати аліменти на їх утримання.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що згідно зі ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Відповідно до ст. 126 СК України, передбачено визначення походження дитини за заявою чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою та заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини.

Статтею 128 СК України встановлено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Згідно із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Крім того, згідно п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Згідно зі ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 СК України, однією з підстав для визначення походження дитини від батька є рішення суду.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як вже зазначалось вище, відповідно до висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 103-71-2021 року від 20.05.2021 року, було встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складає величину не менш ніж 99,9 % за вимогами Другого Міжнародного Симпозіуму з Ідентифікації людини - біологічне батьківство вважається доведеним.

Будь - яких доказів які б викликали сумнів у повноті, ясності, правильності висновку експерта, чи доказів пов`язаних з недостатньою професійною кваліфікацією експерта, сторонами надано не було, а тому суд вважає його вірним, обґрунтованим і таким, що беззаперечно підтверджує факт біологічного батьківства відповідача відносно дітей, яких народила позивач.

Суд відмічає, що інші наведені відповідачем доводи в обґрунтування заперечень на позовні вимоги в цій частині не спростовують наведених висновків суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги предмет та підстави позову, та те, що в ході розгляду справи знайшов підтвердження факт біологічного батьківства відповідача відносно дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , заперечення відповідача в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону, є хибними, а відтак позовні вимоги про встановлення того, що відповідач є батьком малолітніх дітей є законними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, внесення змін до актового запису про народження дитини передбачено статтею 134 Сімейного кодексу України, відповідно до якої на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

З огляду на викладене, та з метою реалізації встановлення батьківства відповідача відносно дітей необхідно також виключити запис про ОСОБА_5 , як батька дітей з актових записів про їх народження шляхом внесення змін до актових записів про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зазначивши в графі «Батько» відповідача, та змінивши прізвища дітей, а відтак позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне.

Згідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач фізично здоровий, працездатний, працює та може сплачувати аліменти на утримання дітей, а також при визначенні розміру аліментів судом враховані обставини, на які посилався відповідач, зокрема, про наявність на утриманні дитини від шлюбу, та матері похилого віку.

При вирішенні спору в цій частині суд приймає до уваги те, що законодавством України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття (18 років).

Аліменти - це кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір коштів на утримання дитини (аліменти) встановлюється судом.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За аналізом наведених правових норм, а також враховуючи наведене вище та те, що відповідачем достатніх доказів на підтвердження відсутності можливості виплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини від свого заробітку на утримання дітей суду не надав, а тому суд приходить до висновку, що відповідач не довів тих обставин на які посилався як на підставу своїх заперечень проти пред`явлених вимог позивача про стягнення аліментів у частці від доходу на утримання двох дітей.

При визначені розміру аліментів, суд враховує обставини визначені у ст. 182 СК України, а також рівень життя в країні, вартість продуктів харчування, одежі, комунальних платежів та інше.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи майновий стан сторін та те, що відповідач зобов`язаний утримувати дітей, як батько, і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації їх життя нарівні з позивачем, а також передбачені законом обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ними повноліття, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В порядку ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 840,80 грн. (за позовні вимоги про встановлення батьківства), а також із відповідача на користь держави слід стягнуту судовий збір в сумі 840,80 грн. (за позовні вимоги про стягнення аліментів).

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Печерський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення батьківства, внесення змін до актових записів та стягнення аліментів, задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Чернівці, громадянин України, - є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внести зміни до актового запису № 785, складеного 27.03.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві про народження дитини ОСОБА_3 , а саме: в графі «батько» виключити відомості про батька « ОСОБА_5 » та зазначити батьком « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Чернівці, громадянина України», змінити прізвище дитини із « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Внести зміни до актового запису № 784, складеного 27.03.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві про народження дитини ОСОБА_4 , а саме: в графі «батько» виключити відомості про батька « ОСОБА_5 » та зазначити батьком « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Чернівці, громадянина України», змінити прізвище дитини із « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 20.08.2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні ім`я та найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

третя особа: Печерський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , адреса: м. Київ, вул. Цитадельна, 7/10.

Головуючий Н.П. Чередніченко