Справа № 199/161/19
(2/199/44/21)
РІШЕННЯ

Іменем України

27.10.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Маляренко В.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" із метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 10.11.2010 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшився до 25000,00 грн.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, однак зобов`язання за кредитним договором не виконав.

У зв`язку із зазначеними порушеннями, відповідач станом на 25.09.2018 рік має заборгованість за кредитним договором, котра становить 142291,67 грн. та складається із: заборгованість за тілом кредиту - 42763,53 грн.; 19555,83 грн. нараховано процентів за користування кредитом; 79972,31 грн. нараховано пені.

Проте, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Тому позивач просить стягнути із відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 10.11.2010 року б/н у сумі 109225,24 гривень, що складається: заборгованості за тілом кредиту 42763,53; заборгованості за відсотками за користування кредитом -19555,83 грн.; заборгованість за пенею у період з 10.11.2010 року по 01.06.2018 рік 46905,88 грн., та судові витрати у сумі 1762,00 гривні.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надав до суду відзив на позов у якому зазначив, що позивачем до позову не наданий кредитний договір, а надано лише заяву на отримання кредитної картки, яка заповнюється клієнтом, вказана заява є лише заявою з зазначенням персональних даних відповідача, яка не відображає істотних умов кредитного договору.

Крім цього, позивачем, ПАТ «КБ» Приватбанк», не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам`ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг (виконання робіт) і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Також, позивачем не надано доказів того, що банк виконав свої зобов`язання та нібито надав позичальнику строковий кредит у розмірі 25000,00 грн., враховуючи, що підписання заяви, не є підтвердженням того, що даний кредитний ліміт було встановлено на картку, докази зазначеного встановлення кредитного ліміту не було долучено до матеріалів справи.

Крім цього, відповідно до позовної заяви розмір заборгованості за відсотками та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором становить 66461,71 грн.. що в декілька разів перевищує суму основного зобов`язання, що призводить до суттєвого дизбалансу взаємних відносин між позивачем та відповідачем.

Період стягнення пені складає з 10.01.2010 року по 01.06.2018 рік, що загалом становить більше 8 (восьми) років та стягнення відбувається з порушення строків позовної давності для стягнення пені.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Гаренко Н.В. надала до суду відповідь на відзив, у якому виклала обставини аналогічні викладеним у позовній заяві.

Ухвалою суду від 15.05.2019 року було зупинено провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, до набрання законної сили вироку по кримінальній справі №185/6426/17, у якій ОСОБА_1 є потерпілим, оскільки вказане кримінальне провадження стосувалось незаконного заволодіння чужим майном, зокрема банківських карток АТ КБ «ПриватБанк», які були видані на ім`я ОСОБА_1 ..

Ухвалою суду від 27.09.2021 року провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було поновлено, у зв`язку з набранням законної сили вироком у кримінальній справі №185/6426/17.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу слухати у його відсутність.

Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_2 надав до суду заяву, якою просив розгляд справи провести за його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.11.2020 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ "ПриватБанк".

У позовній заяві також зазначено, що відповідач згоден із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Суд зазначив, що встановити строк дії картки, тривалість пільгового періоду по кредиту та розмір неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, не вдалося можливим.

Встановлено, що згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг, які надані позивачем до матеріалів справи, вбачається, що ними передбачено умови щодо зміни кредитного ліміту, визначено відсоткову ставку за користування кредитними коштами та визначено обов`язки позичальника щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також сплата штрафів і пені.

На підставі вказаних анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість за кредитним договором станом на 25.09.2018 рік має заборгованість за кредитним договором, котра становить 142291,67 грн. та складається із: заборгованість за тілом кредиту - 42763,53 грн.; 19555,83 грн. нараховано процентів за користування кредитом; 79972,31 грн. нараховано пені.

Проте, позивач просив стягнути із відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 10.11.2010 року б/н у сумі 109225,24 гривень, що складається: заборгованості за тілом кредиту 42763,53; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 19555,83 грн.; заборгованість за пенею у період з 10.11.2010 року по 01.06.2018 рік 46905,88 грн..

Дослідивши Умови та правила надання банківських послуг, суд встановив відсутність на них підпису відповідача ОСОБА_1 , що свідчить про те, що банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, також, що саме з цими Тарифами банку був ознайомлений відповідач під час підписання заяви, а не з іншими.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданими позивачем до справи Умовами та правилами надання банківських послуг відповідач був ознайомлений і погодилася на їх умови, або ж, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили вказані умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та в зазначених в документах доданих банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 р. вказала, що "Анкета-заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку" не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору", оскільки вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК Україниза змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За зазначених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року N 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон N 1023-XII).

Велика Палата Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 р. також зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, у зв`язку з чим позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, задоволенню не підлягають через недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в цій частині, зокрема з того, що відсутні докази погодження сторонами істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено нормами ст.ст. 207,1055 ЦК України.

Згідно з положеннями ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.04.2021 року у кримінальних провадженнях №0002159 від 04 серпня 2017 року, за №0002079 від 09 серпня 2015 року та за №0002202 від 09 серпня 2017 року відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.1, 2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.1 ст.357 КК України, встановлено, що реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, у заздалегідь орендовану ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 , 28.12.2016 року, приблизно о 16:00 годині ОСОБА_4 привів ОСОБА_1 де, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу ОСОБА_5 , взявши у руку кухонний ніж, напав на потерпілого - став висловлювати погрози застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я ОСОБА_1 протиправно утримуючи останнього в кімнаті квартири та вимагати від потерпілого майно, а також банківські картки, після чого ОСОБА_7 , обшукав кишені одягу ОСОБА_1 , та заволодів мобільним телефоном марки «Lenovo» чорного кольору, з лівої руки зняв наручний годинник «Дізель», з правої кишені брюк забрав шкіряне портмоне чорного кольору звідки забрав 320 гривень та банківські картки ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 після чого, став вимагати від ОСОБА_1 , щоб той сказав пін коди від вказаних карток, на що отримав відмову, після чого ОСОБА_5 , умисно наніс ОСОБА_1 декілька ударів кулаком і ногою в область обличчя та лезом ножа, який тримав у правій руці, натиснув на коліно потерпілого, який, в свою чергу, розцінюючи дії ОСОБА_8 як реальну загрозу своєму життю і здоров`ю, внаслідок чого проти власної волі повідомив пін коди від банківських карток.

Із метою доведення свого злочинного умислу до кінця за допомогою банківської картки потерпілого ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 о 16 годині 30 хвилин 21 секунда в магазині НОМЕР_4 , розташованого по вул. Шевченко, 71 м. Павлоград, придбали товар по сервісу «Оплата частинами» на загальну суму 14 032 гривень з внесенням першого платежу в сумі 1 169 грн. 26 коп.; об 17 годині 40 хвилин 21 секунду в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого по вул. Горького, 166м. Павлоград придбали товар по сервісу «Оплата частинами» на загальну суму 9999 гривень з внесенням першого платежу в сумі 1 249 грн. 84 коп.; об 17 годині 48 хвилин 54 секунд та 17 годині 49 хвилин 37 секунди в магазині «Капі» по вул. Степного Фронту, 15 м. Павлоград, здійснили розрахунок за придбання товару на суму 22 грн. та 19 грн. 95 коп.; об 18 годині 57 хвилин 59 секунд в супермаркеті «Свіфт» по вул. Шевченко, 128 м. Павлоград, придбали товар на суму 156 грн.; об 19 годині 21 хвилин 03 секунда в магазині «Ельдорадо», розташованого по вул. Шевченко, 128 м. Павлоград придбано товар по сервісу «Оплата частинами» на загальну суму 2588 гри. 68 коп., з внесенням першого платежу в сумі 369 грн. 76 коп.; об 16 годині 04 хвилини 14 секунд з пенсійної картки ПАТ КБ «ПриватБанк» 857819 за допомогою банкомату розташованого в магазині «Комфорт» по вул. Шевченко, 67 м. Павлоград здійснили зняття коштів в сумі 1400 грн. тим самим спричинивши потерпілому матеріального збитку на загальну суму 28 339 грн. 68 коп.

Вищевказаний вирок ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24.06.2021 року змінено у частині призначеного покарання та набрав законної сили 24.06.2021 року.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За змістом ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відповідач не позбавлений можливості звернутися до винної особи з вимогами про відшкодування завданої йому шкоди.

Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, в анкеті-заяві від 10.11.2010 року сума кредитного ліміту не зазначена. Проте, відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки кредитний ліміт по ній змінювався: 31.08.2015 року встановлено кредитний ліміт 5000,00 грн., 01.10.2015 року 7000,00 грн., 09.11.2015 року 15000,00 грн., 19.11.2015 року 20000,00 грн., 29.11.2015 року зменшився до 10000,00 грн., 12.02.2016 року збільшився до 25000,00 грн., 31.01.2017 року до 28000,00 грн., 18.07.2018 року кредитний ліміт 00,0 грн. (а.с.154).

Згідно виписки про рух коштів по карті відповідача вбачається, що останній активно користувалася кредитною карткою, тобто погодився зі зміною кредитного ліміту по картці.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку розмір заборгованості за тілом кредиту складає 42763,53 грн. При цьому банком визнавалось, що максимальний ліміт по кредиту, який був наданий позичальнику, складав 2800,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. Видачу кредиту у більшому розмірі банком не доведено.

Такий висновок відповідає, висновку Верховного суду в постанові від 21.04.2021 року справа №345/2633/20.

З урахуванням наведеного, із ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту лише у розмірі максимального кредитного ліміту - 28000,00 грн..

У той же час суд вважає роз`яснити відповідачу право звернення до суду з вимогами до винних осіб з вимогами про відшкодування завданої йому шкоди.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 451,69 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82, 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 599, 1048, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_5 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором №б/н від 10.11.2010 року у сумі 28000,00 грн., а також 451,69 грн. витрат по сплаті судового збору, а всього 28451 (двадцять вісім тисяч чотириста п`ятдесят одну) гривню 69 копійок.

В іншій частині позову, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 08.11.2021 року.

Суддя