Єдиний унікальний номер 234/4800/20
Номер провадження 22-ц/804/2583/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2021 року
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
головуючого - судді Мірути О.А.
суддів: Тимченко О.О., Хейло Я.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 27 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, (суддя Чернобай А.О.), ухваленого в приміщенні Краматорського міського суду Донецької області,
В С Т А Н О В И В:
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
19 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.
Постановою Краматорського міського суду від 05.07.2019 року ОСОБА_2 був визнаний винним у даній ДТП та притягнутий до відповідальності за ст. 124 КУпАП.
До теперішнього часу завдана ОСОБА_1 шкода не відшкодована.
Ухвалою Краматорського міського суду від 13.11.2020 року клопотання представника позивача задоволено та залучено у справі співвідповідача Донецько-Луганське регіональне управління державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) (а. с. 112 т.1).
Ухвалою Краматорського міського суду від 09.02.2021 року клопотання представника позивача задоволено та залучено у справі співвідповідача Адміністрацію Державної прикордонної служби України (а.с. 139 т.1).
Ухвалою Краматорського міського суду від 15.06.2021 року залучено до участі по цивільній справі в якості третьої особи ОСОБА_2 .
КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 27 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди відмовлено у зв`язку, з тим, що Адміністрація Державної прикордонної служби України є неналежним відповідачем за заявленими позовними вимогами у даній справі.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Позивач ОСОБА_1 із вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення, яким стягнути з Адміністрації Державної прикордонної служби України на його користь майнову шкоду у сумі 42 564, 68 грн. та судові витрати, понесені при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що рішення суду першої інстанції винесено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт зазначив, що суд помилково дійшов до висновку, що ОСОБА_2 на час скоєння ДТП ніс військову службу та виконував службові обов`язки водія управління відділу внутрішньої безпеки «Донецько-Луганське» регіонального управління Державної прикордонної служби, оскільки останній станом на час скоєння ДТП, проходив військову службу на посаді старшого техніка водія Управління внутрішньої та власної безпеки «Донецьке-Луганське» Державної прикордонної служби України. Вважає, що оскільки автомобіль «Фольцваген Амарок» д.н.з. НОМЕР_1 знаходився на балансі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_4 ) та був переданий в штат Управління внутрішньої та власної безпеки «Донецько-Луганське» Державної прикордонної служби України (управління внутрішньої та власної безпеки «Донецьке Луганське» входить до структури Адміністрації Державної прикордонної служби України. Також на ж думку апелянта, суд першої інстанції невірно послався на вимоги ст. 1187 ЦК України та необхідно застосовувати у даних випадках вимоги ч.1 ст. 1172 ЦК України.

Скаржник наполягає у своїх доводах, що водій ОСОБА_2 на час скоєння ДТП виконував службові обов`язки, проходячи військову службу у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме в структурному підрозділі Управлінні внутрішньої та власної безпеки «Донецько Луганське» Державної прикордонної служби України, а тому нявні всі підстави для стягнення з відповідача майнової шкоди, завданої позивачу.

Звертає увагу суду, що управління внутрішньої та власної безпеки «Донецько-Луганське» входить до структури Адміністрації Державної прикордонної служби України.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 05.07.2019 року встановлено, що 24.05.2019 року о 12 годині 45 хвилин в м. Краматорську на перехресті вул. Олекси Тихого та пр-ту Миру, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , по сухому асфальтовому покриттю вул. Олекси Тихого зі сторони вул. Паркової в напрямку вул. Дружби, виконуючи маневр повороту ліворуч на пр-т Миру, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого з ним скоїв зіткнення транспортний засіб ВАЗ 2101 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по вул. Олекси Тихого зі сторони вул. Дружби в напрямку вул. Паркової, внаслідок чого водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, а автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, чим порушив п. 10.1ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. (а.с. 6).

Зазначеною постановою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 16.07.2019 року.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 (а.с. 5).

Як вбачається з постанови Краматорського міського суду Донецької області від 05.07.2019 року та звіту №101/19 експертного автотоварознавчого дослідження від 24.06.2019 року автомобіль ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження. (а.с. 6-7, 9 - 27).

Згідно звіту № 101/19 експертного автотоварознавчого дослідження від 24.06.2019 року вартість ремонтно - відновлювальних робіт транспортного засобу ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 41714 грн. 68 коп., вартість проведення товарознавчого дослідження складає 850 грн. (а.с. 8, 9-27).

Позивач звертався з заявою до Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України про відшкодування завданої йому шкоди (а.с. 28-29), на яку була надана відповідь про те, що ОСОБА_2 під час скоєння ДТП не був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 та транспортний засіб Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , не належить військовій частині НОМЕР_3 . (а.с. 30)

Згідно довідки Східного регіонального управління Краматорський прикордонний загін військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_2 за наявними обліками відділу кадрів в Краматорському прикордонному загоні військову службу не проходить та не проходить, в списках особового складу не рахується та не рахувався. (а.с. 190)

Згідно технічного талону транспортного засобу Державної прикордонної служби України автомобіль Volkswagen Amarok, д.н.з. НОМЕР_1 , належить військовій частині НОМЕР_4 (а.с. 66)

ОСОБА_2 проходив військову службу станом на 24 травня 2019 року, зокрема під час скоєння ДТП виконував службові обов`язки водія Управління внутрішньої та власної безпеки ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) (а.с. 91).

Згідно висновку службового розслідування за фактом скоєння дорожньо - транспортної пригоди 24 травня 2019 року за участю транспортного засобу спеціалізованого призначення марки Volkswagen Amarok, д.н.з. НОМЕР_1 , та водія старшого техніка водія ВБ Донецько- Луганського регіонального управління старшого сержанта ОСОБА_2 було притягнуто до матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державі (а.с. 94 - 99).

Згідно наказу № 167-АГ від 25.04.2018 року Донецько - Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України транспортний засіб спеціалізованого призначення Volkswagen Amarok, д.н.з. НОМЕР_1 , який утримується у Краматорському прикордонному загоні, введено в штат Управління внутрішньої та власної безпеки Донецько - Луганське Державної прикордонної служби України та закріплено за сержантом ОСОБА_2 (а.с. 88).

Згідно телеграми від 25.04.2018 року № Е/902-1402 «Про передачу техніки» на виконання розпорядження Адміністрації Держприкордонслужби України від 20.04.2018 року № Т/902-3221 «Про передачу транспортного засобу спеціалізованого призначення» транспортний засіб спеціалізованого призначення Volkswagen Amarok, д.н.з. НОМЕР_1 , передано від Донецького прикордонного загону до ІНФОРМАЦІЯ_1 (для забезпечення діяльності Управління внутрішньої та власної безпеки «Донецько - Луганське» Державної прикордонної служби України. (а.с. 208)

Згідно акту приймання передачі основних засобів № 13 від 26.04.2018 року та накладної (вимога) № 0281848 від 26.04.2018 року транспортний засіб спеціалізованого призначення Volkswagen Amarok, д.н.з. НОМЕР_1 , передано від Донецького прикордонного загону до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 209-210).

Згідно акту технічного стану № 16 від 26.04.2018 року водієм Управління внутрішньої і власної безпеки «Донецько-Луганське» Державної прикордонної служби України Сахно О.С. прийнято транспортний засіб спеціалізованого призначення Volkswagen Amarok, д.н.з. НОМЕР_1 . (а.с. 211-213).

Згідно накладної (вимоги) № 2852/4 від 15.05.2018 року Донецько - Луганське регіональне управління Державної прикордонної служби України через ОСОБА_2 отримало транспортний засіб спеціалізованого призначення Volkswagen Amarok, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 214)

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (ЄДРПОУ) Донецько- Луганське регіональне управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), , має статус юридичної особи, місцезнаходження м. Краматорськ, організаційно-правова форма юридичної особи орган державної влади. Юридичну особу Донецько - Луганське регіональне управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) припинено в результаті її ліквідації . Дані про юридичних осіб правонаступників відсутні (а.с. 126 - 128).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (ЄДРПОУ) Адміністрація Державної прикордонної служби України, , має статус юридичної особи, місце знаходження м. Київ, організаційно-правова форма юридичної особи орган державної влади (а.с. 137).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Донецько-Луганське Регіональне управління Державної прикордонної служби України має статус юридичної особи та повинно нести відповідальність по відшкодуванню шкоди, спричиненої позивачу ОСОБА_1 внаслідок порушення водієм управління відділу внутрішньої безпеки Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України Сахно О.С. Правил дорожнього руху.

Разом з тим, вказану юридичну особу було припинено в результаті її ліквідації.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Адміністрація Державної прикордонної служби України є неналежним відповідачем по даній справі.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 24.05.2019 року о 12 годині 45 хвилин в м. Краматорську перехрестя вул. Олекси Тихого та пр-ту Миру, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 2101 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія військової частини НОМЕР_3 сержанта ОСОБА_2 , з вини останнього.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Отже, транспортний засіб, винний у ДТП, є джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно із частиною другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Така правова позиція узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року по справі № 243/10982/15-ц.

Отже, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, потрібно встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , належить Донецько-Луганському регіональному управлінню Державної прикордонної служби України та був закріплений за сержантом ОСОБА_2 (арк. 88).

Органами, які здійснюють управління військовим майном за змістом ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21 вересня 1999 року № 1075-XIV є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

На підставі ч. 1 ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №243/10982/15-ц, постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №233/1210/17, від 05 лютого 2021 року у справі №640/17130/17.

Як вбачається з матеріалів справи, Донецько-Луганське регіональне управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) є юридичною особою, ідентифікаційний код - 4177753, місцезнаходження м. Краматорськ, та згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб підприємців та громадських формувань припинено в результаті її ліквідації.

Даних про юридичних осіб правонаступником яких є зареєстрована юридична особа - відомості відсутні (а.с. 127).

Джерелом підвищеної небезпеки є транспортний засіб Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до наказу № 167 АГ від 25.04.2018 року був закріплений за сержантом ОСОБА_2 (а.с.88).

Прапорщик ОСОБА_2 проходив військову службу на посаді старшого техніка водія управління внутрішньої та власної безпеки Донецько-Луганського Державної прикордонної служби України, яка є юридичною особою.

Під час спірної ДТП ОСОБА_2 керував транспортним засобом Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 у процесі виконання своїх службових обов`язків, доручених йому управлінням внутрішньої та власної безпеки ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ).

Таким чином, суб`єктом відповідальності за спричинену позивачу шкоду є Донецько-Луганське регіональне управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), яке володіло вказаним автомобілем на праві оперативного управління та з яким перебував в службових відносинах ОСОБА_2 , який на виконання наказу начальника Донецько-Луганського регіонального управління генерала-майора Бондар В. правомірно керував цим транспортним засобом.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про те, що обов`язок відшкодувати шкоду при здійсненні водієм ОСОБА_2 своїх повноважень покладається на Адміністрацію Державної прикордонної служби України, є безпідставними, оскільки управління внутрішньої та власної безпеки «Донецько-Луганське» входить до структури.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до відсутності підстав військової частини відповідати за шкоду заподіяну ОСОБА_2 при проходженні військової служби спростовуються, оскільки військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та вказують на незгоду позивача з прийнятою постановою виключно з формальних міркувань.

З огляду на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки судом доказів по справі та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики апеляційний суд вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст.7, 19, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 27 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.А. Мірута

Судді О.О. Тимченко

Я.В. Хейло