Справа № 692/856/21
Провадження № 2/692/332/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року Драбівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді Чепурного О.П., при секретарі Бубир В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Драбів цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що 05.09.2018 року відповідачка за договором позики у вигляді розписки отримала від позивача грошові кошти в розмірі 100000,00 гривень, строком на 12 місяців, а саме до 05.09.2019 року. Оригінал розписки від 05.09.2018 року написаний власноручно відповідачем. Свідченням передачі грошей є письмова розписка від 05 вересня 2018 року. Станом на 05.09.2019 року відповідач на порушення своїх договірних зобов`язань позику в розмірі 100000,00 грн., після спливу 12 місяців не повернула. Таким чином станом на день подання позовної заяви сума боргу відповідача 100000,00 грн., не повернута. Позивач також вважає, що відповідач має сплатити відсотки з розрахунку 3% від суми позики за 16 місяців, а саме з 05.10.2018 по 05.01.2021 року та яка складає 48000,00 грн.

Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Драбівського районного суду від 07.10.2021 року.

Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не направив, хоча був повідомлений про дату судового засідання у порядку визначеному чинним законодавством.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно копії розписки від 05 вересня 2019 року відповідачка взяла в борг у позивача суму коштів у розмірі 100000,00 грн., терміном на 12 місяців, з дня написання даної розписки. За користування коштами зобов`язалася сплатити позивачу відсотки з розрахунку 3% від суми позики за кожен місяць користування коштами. Розписка містить підпис ОСОБА_2 .

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також, засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином розписка є документом, що підтверджує наявність боргового зобов`язання.

Відповідно до положень ст.ст. 525-526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановленні строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач свої зобов`язання не виконала, а отже зобов`язана повернути позивачу борг за договором позики в розмірі 100000,00 грн.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Як вбачається з копії розписки від 05.09.2018 року за користування коштами відповідач зобов`язалася сплатити позивачу відсотки з розрахунку 3% від суми позики за кожен місяць користування коштами. Однак, заборгованість по відсоткам, які позивач вказав у позовній заяві обрахована не вірно, оскільки, згідно розписки від 05.09.2018, крім основного боргу в сумі 100000,00 грн., позивач має право на отримання від відповідача 3 % річних за кожен місяць користування коштами за період з 05.10.2018 по 05.01.2021 року (29 місяців), що становить 87000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, та те що відповідач порушила зобов`язання по погашенню позики, передбачені розпискою від 05.09.2021 року та не повернула основну суму боргу в розмірі 100000,00 грн. суд приходить до висновку про задоволення позову про стягнення заборгованості. однак, враховуючи межі заявлених позовних вимог, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 148000,00 грн. Розмир відсотків суд стягує в межах заявлених позовних вимог.

Судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 530, 549, 550, 551, 624, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 265, 268, 273, 280, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі боргу 100000 гривень 00 копійок та відсотки за користування коштами у розмірі 48000 гривень 00 копійок, а всього 148000 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в дохід держави у розмірі 1480 гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Черкаської апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий