Справа № 204/2653/21
Провадження № 2/204/1297/21 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про визнання права на приватизацію,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію жилого приміщення - кімнати № НОМЕР_1 площею 17,7 кв.м, яка розташована у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що позивачка зареєстрована та проживає у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 . Кімната у цьому гуртожитку була надана їй у вересні 2007 року ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод», на якому вона працювала, та який був його власником на той час. У 2014 році гуртожиток по АДРЕСА_1 було прийнято у комунальну власність територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради та передано на баланс Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради. З 24.12.2014 р. позивачка зареєстрована та постійно проживає в кімнаті АДРЕСА_3 , та є наймачем цього приміщення на підставі договору № 1100316 від 13.12.2018 р. між КП «Жилсервіс-5» ДМР та гр. ОСОБА_1 . Також, позивачу 07.12.2018 р. було видано ордер на вселення серія НА №581 Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради. Оскільки позивачка проживає у гуртожитку на законних підставах на протязі більше п`яти років та, відповідно до положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових драв мешканців гуртожитків», набула право на приватизацію займаного у гуртожитку житлового приміщення, вона звернулась до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою від 24.09.2020 р. про приватизацію жилого приміщення у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 та додала необхідний пакет документів. Через карантинні обмеження заяву та документи позивачка подала через Центр надання адміністративних послуг Дніпровської міської ради. Позивачка отримала відповідь відповідача від 26.11.2020 р., в якій той зазначив зауваження щодо доданого до заяви пакету документів та відмовив у наданні адміністративної послуги на цій підставі. Після усунення зауважень, позивачка повторно, у лютому 2021 року, через ЦНАП звернулась до відповідача з заявою про приватизацію жилого приміщення у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 та додала необхідний пакет документів. Відповідач за результатами розгляду її заяви надав відповідь від 04.03.2021р. №3116- 1007, в якій відмовив у наданні адміністративної послуги. Позивачка вважає такі дії відповідача незаконними, а її право на приватизацію кімнати у гуртожитку порушеним.

17 червня 2021 року представником відповідача ОСОБА_2 було подано відзив на дану позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. В обґрунтування вищенаведеного зазначила, що згідно з довідкою департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради від 04.02.2020 № Щ-34 ОСОБА_1 використано право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду за адресою: АДРЕСА_5 (загальна площа 63,2 кв.м, житлова площа 39,1 кв.м) зі складом сім`ї чотири особи. Враховуючи те, що площа жилого приміщення у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 має площу 17,7 кв.м, а залишок ОСОБА_1 житлових чеків для приватизації державного житлового фонду дозволяє безоплатно приватизувати лише 7,66 кв.м департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не має законних підстав для передачі ОСОБА_1 у власність зазначеного приміщення. Також згідно з інформацією, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 має на праві приватної власності житло за адресою: АДРЕСА_5 . Отже, позовну вимогу ОСОБА_1 щодо визнання права на приватизацію жилого приміщення № НОМЕР_1 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 житлового господарства Дніпровської міської ради вважає безпідставною та необґрунтованою, так як орган приватизації листом від 04.03.2021 № 3116-1007 повідомив позивачці лише про те, що їй відмовлено у наданні адміністративної послуги, так як вона не надала всі необхідні документи в повному обсязі, а також зазначено, що у неї відсутнє законне право саме на безоплатну приватизацію зазначеного жилого приміщення у гуртожитку, оскільки залишок її житлових чеків дорівнює 7,66 кв.м, що значно менше, ніж площа, яку вона бажає приватизувати. Відповідь департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради спрямована на те, що у разі усунення недоліків, які зазначені в листі від 04.03.2021 № 3116-1007 позивачка не обмежена в своєму праві звернутися до органу приватизації ще раз та приватизувати жиле приміщення № НОМЕР_1 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 з частковою доплатою. Позивачу не було відмовлено в приватизації жилого приміщення № НОМЕР_1 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Ураховуючи вищенаведене, зазначає, що право на приватизацію ОСОБА_1 , яке гарантоване державою, не було жодним чином порушено, не визнано або обмежене в реалізації департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради.

Також позивачкою було подано відповідь на відзив, в якій вона просила її позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивачка підтримала свою позовну заяву та просила її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ній.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Представник Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради Проценко В.М. в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав клопотання, в якому вказав, що підтримує позицію відповідача в повному обсязі, а справу просив розглянути у його відсутність.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та допитавши свідка, суд вважає, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню по наступним підставам.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що 13 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та Комунальним підприємством «Жилсервіс» укладено типовий договір № 1100316 найму житлового приміщення у гуртожитках комунальної власності територіальної громади м. Дніпра.

Відповідно до п. 1.1 вищевказаного договору Наймодавець надає Наймачу і членам його родини в користування житлове приміщення у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 17-20).

07 грудня 2018 року на підставі розпорядження департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 05.11.2018 року № 772 ОСОБА_1 було видано ордер на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра серії НА № 581, а саме: АДРЕСА_3 , який знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Згідно зі ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Статтею 4 вищевказаного Закону передбачено, що громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим Законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону (державної форми власності, а також у гуртожитках, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим Законом та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Зазначене право поширюється на дітей законних мешканців гуртожитків, які народилися під час проживання їхніх батьків у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону.

У зв`язку з вищевикладеним, 24 вересня 2020 року позивачка звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою про передачу у приватну власність жиле приміщення у гуртожитку (а.с. 12).

В той же час, заявою від 26.11.2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні вищевказаної заяви, оскільки позивачкою надано документи оформлені неналежним чином (а.с. 13).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

З довідки від 04.02.2020 року № Щ-34 випливає, що ОСОБА_1 брала участь у приватизації державного житлового фонду в м. Кам`янському за адресою: АДРЕСА_6 та використала право на безоплатну приватизацію житла в обсязі 15,8 кв.м. при нормі 23,5 кв.м. Участі у приватизації державного житлового фонду за адресою: АДРЕСА_7 у період з 15.09.1987 по 28.12.1995 вона не брала (а.с. 22).

В той же час, з заяви від 04.03.2021 року № 3116-1007 Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради вбачається, що площа жилого приміщення у гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 має площу 17.7 кв.м., а залишок житлових чеків для приватизації державного житлового фонду ОСОБА_1 дозволяє приватизувати 7,66 кв.м. департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не має законних підстав для передачі у власність ОСОБА_1 зазначеного жилого приміщення (а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивачки, яка підтвердила вказані позивачкою обставини та пояснила, що в квартирі в м. Камянське, де вона проживає, є частка позивачки.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Окрім того, згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Зміст цієї статті полягає, серед іншого, в тому, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

З рішення Конституційного Суду України №15-рп/2010 від 10.06.2010 року випливає, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо:

- громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю;

- у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла;

- у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду;

- весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

В той же час, орган приватизації листом від 04.03.2021 № 3116-1007 повідомив позивачку лише про те, що їй відмовлено у наданні адміністративної послуги, так як вона не надала всі необхідні документи в повному обсязі, а також зазначено, що у неї відсутнє законне право саме на безоплатну приватизацію зазначеного жилого приміщення у гуртожитку, оскільки залишок її житлових чеків дорівнює 7,66 кв.м, що значно менше, ніж площа яку вона бажає приватизувати.

Відповідь департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради спрямована на те, що у разі усунення недоліків, які зазначені в листі від 04.03.2021 № 3116-1007 позивач не обмежена в своєму праві звернутися до органу приватизації ще раз та приватизувати жиле приміщення № НОМЕР_1 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 з частковою доплатою.

Відтак, позивачці не було відмовлено в приватизації жилого приміщення № НОМЕР_1 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, оскільки позивачці відмовлено в задоволенні її позовних вимог, то судові витрати також не підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 9 ЖК УРСР, ст. 11, 13, 14, 319, 321, 345, 391 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 89, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про визнання права на приватизацію - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_8 .

Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 38114671, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, 16.

Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 38199687, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, буд. 14.

Суддя В.В. Самсонова