Ухвала

09 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 521/10517/19

провадження № 61-17595ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа - Управління захисту прав споживачів Головного управління Держспоживслужби в Одеській області, про розірвання договору купівлі-продажу, відшкодування моральної шкоди, стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_1 , третя особа - Управління захисту прав споживачів Головного управління Держспоживслужби в Одеській області, про розірвання договору купівлі-продажу, відшкодування моральної шкоди, стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначала, що 19 жовтня 2018 року уклала договір купівлі - продажу з ФОП ОСОБА_1 , предметом якого був товар - 4 міжкімнатні дверні блоки у комплекті з фурнітурою, послуги їх доставки та монтажу.

Зазначала, що виконала умови договору, оплативши за товар та послуги загальну суму грошових коштів у розмірі 46 650,00 грн. Наступного дня після монтажу (06 грудня 2018 року) на дверях виявились суттєві недоліки, а саме: невідповідність кольору дверних блоків та складових (лиштви) заявленому; якість дверних блоків та складових не відповідають зразку, який розміщений на вітрині продавця; наявність багаточисельних відколів шпону, множинних тріщин по усій поверхні лиштви; наявність тріщин на з`єднаннях лиштви, а в деяких місцях лиштва тріснула навпіл; декоративне скло складене зі шматочків, а у місцях його монтажу значні зазори, які перевищують більш 3 мм, на дверному полотні множинні сліди від монтажної піни; фурнітура бренду «SISTEM IDA» бракована, а у місцях їх з`єднання перетиснуті ручки (перепад зазору від 0 до 2 мм), наявність значних подряпин на ручках; монтажні роботи дверних блоків також були неналежної якості, виконувались некваліфікованим спеціалістом, що призвело до часткового пошкодження дверей та елементів їх конструкцій, і як наслідок - призвело до зміни товарного вигляду усіх дверей.

У результаті тривалих переговорів між сторонами, відповідач відвантажив для заміни частину конструкцій дверей, які також виявились з дефектом.

Вказувала, що 25 лютого 2019 року звернулась до відповідача з письмовою претензією щодо пропорційного зменшення вартості ціни товару у розмірі 20 000,00 грн, в чому їй було відмовлено. Враховуючи наявність істотних недоліків товару протягом гарантійного строку, які виникли з вини виробника товару (продавця), 15 березня 2019 року вона звернулась до відповідача з письмовою пропозицією про розірвання договору купівлі-продажу та повернення сплачених нею грошових коштів, в чому їй також було відмовлено.

Зазначала, що внаслідок неналежного виконання договору їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях через незручності, які вона зазнала у зв`язку з недобросовісною поведінкою продавця та небажанням усунути недоліки товару; не в змозі завершити ремонт у квартирі; порушені звичайного укладу життя через необхідність постійного з`ясування спірного питання із відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, просила розірвати договір купівлі-продажу № 157 від 19 жовтня 2018 року та стягнути з відповідача на свою користь: грошові кошти у якості повернення сплаченої за товар неналежної якості у розмірі 46 650,00 грн; 100 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; витрати на поштові послуги у сумі 30,00 грн; неустойку у розмірі 39 904,00 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Договір купівлі-продажу № 157 від 19 жовтня 2018 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано.

Стягнено з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 46 650,00 грн, 1 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 відмовлено.

Встановлено порядок виконання судового рішення, за яким стягнені на користь позивача грошові кошти підлягають перерахуванню на картковий рахунок ОСОБА_2 , а позивач зобов`язана повернути ФОП ОСОБА_1 чотири комплекти вхідних міжкімнатних дверей GRAND WOOD (з фурнітурою та замками).

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що істотний недолік товару визнаний відповідачем вчиненням ним дій по заміні неякісного товару, який згодом також виявився неякісним. Відповідачем не доведено обґрунтованість своїх заперечень, хоча в силу Закону України «Про захист прав споживачів» тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця. Крім того, відповідач ухилилась від проведення експертизи, призначеної ухвалою суду від 05 лютого 2020 року, тому в силу статті 109 ЦПК України суди визнали факт істотного недоліку спірного товару із застосуванням наслідків, визначених Законом України «Про захист прав споживачів» таких як розірвання спірного договору та стягнення на користь позивача вартості спірного товару та послуг в розмірі 46 650,00 грн.

Враховуючи ступінь страждань позивача, які полягають в отриманому стресі, порушені звичайного укладу життя через необхідність постійного з`ясування спірного питання із відповідачем, вимушеному звернення за захистом порушеного права до суду, відшкодування моральної шкоди суди оцінили в 1 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки, суди виходили з того, що позивачем не надано суду належного та обґрунтованого розрахунку в цій частині.

22 жовтня 2021 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є повернення грошових коштів, сплачених за товар неналежної якості, на підставі договору купівлі-продажу № 157 від 19 жовтня 2018 року, відшкодування моральної шкоди та стягнення грошових коштів у загальному розмірі 186 584,00 грн, що є меншим, ніж дві п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (567 500,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга не містить посилання на підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і касаційна скарга не містить передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 5 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа - Управління захисту прав споживачів Головного управління Держспоживслужби в Одеській області, про розірвання договору купівлі-продажу, відшкодування моральної шкоди, стягнення грошових коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик