ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1980/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/242/20 Категорія: 305010900 Степченко М. Ю.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач Фетісова Т.Л.
судді секретарГончар Н.І., Сіренко Ю.В. Зінченко Ю.О.

учасники справи:

позивач ТОВ «Київ Транспорт Груп»,

відповідач (скаржник) ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.03.2021 (повний текст складено 15.03.2021, суддя в суді першої інстанції Степченко М.Ю.) у цивільній справі за позовом ТОВ «Київ Транспорт Груп» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в :

у лютому 2020 року ТОВ «Київ Транспорт Груп» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на його користь 253 791,07 грн. у відшкодування матеріальної шкоди від ДТП, мотивуючи про те, що відповідач 24.05.2019 о 13-27 год. на 43 км автодороги Бориспіль-Дніпро, керуючи автомобілем марки МАN 8.224, номерний знак НОМЕР_1 , перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно-справний стан транспортного засобу, що призвело до відриву лівого заднього колеса під час руху, яким було пошкоджено транспортний засіб марки HYUNDAI ELANTRA, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який належить ТОВ «Київ Транспорт Груп» (позивачу). Відповідно до звіту № 115-А про оцінку автомобіля HYUNDAI ELANTRA 1.6і, номерний знак НОМЕР_2 , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, складає 353 791,07 грн.

Своїми діями відповідач порушив пункти 2.3 а.) ПДР України, якими передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 05.06.2019 у справі №373/865/19 відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Цивільна відповідальність відповідача була застрахована в СК UPSK, яка відшкодувала завдану відповідачем шкоду в межах суми відшкодування за договором обов`язкового страхування - 100 000,00 грн. Різниця не відшкодованих збитків Позивачу становить 253 791,07 грн., вимоги про стягнення яких заявлено в цій справі.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.03.2021 позовні вимоги у справі задоволено з посиланням на їх обґрунтованість та наявність обов`язку у винуватця ДТП відшкодувати шкоду, розмір якої перевищує виплачене потерпілому страхове відшкодування.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав 09.10.2021 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та новим рішенням відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування вказано на те, що в постанові Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 05.06.2019, якою його притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП відсутня вказівка на те, що ДТП виникло внаслідок невідповідності технічного стану автомобіля встановленим вимогам, про що помилково вказав суд у цій справі. Таку обставину ніякі докази у справі не підтверджують. На думку скаржника, ДТП виникла внаслідок неналежного стану дорожнього покриття. За вимогами позивача має відповідати власник автомобіля, яким керував відповідач, перебуваючи при цьому у трудових відносинах, ОСОБА_3 , якого суд до участі у справі помилково не залучив. Скаржник наголошує на тому, що страховик має право подати регрес ний позов тільки у разі наявності обставин, передбачених ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що в даному випадку не мало місця. Суд невірно розподілив судові витрати, оскільки не врахував, що відповідач є інвалідом ІІ групи, тому звільнений від сплати судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, так як вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05.06.2019 у справі №373/865/19 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, встановлено, що ОСОБА_1 24.05.2019 о 13-27 год. перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан автомобіля, що призвело до відриву лівого заднього колеса під час руху, яким пошкоджено транспортні засоби «Nissan» д.н.з. НОМЕР_3 та «HYUNDAI ELANTRA» д.н.з. НОМЕР_2 . ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні зазначеного ДТП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Зазначена постанова суду набрала законної сили.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої її прийнято в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже судом у справі про адміністративне правопорушення встановлена вина відповідача у спричиненні вказаного вище ДТП, що має преюдиційне значення у даній цивільній справі. При цьому судом вказано, що причиною ДТП стало саме незабезпечення водієм належного технічного стану автомобіля, що спростовує вказівку скаржника в апеляційній скарзі про недоведеність такої обставини.

Далі, відповідно до полісу №АМ/5400289 від 24.09.2018 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів., укладеного між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 , вбачається, що вказаним договором застрахована цивільна відповідальність особи на автомобілі «МАN» д.н.з. НОМЕР_4 . Страхова сума на одного потерпілого за даним полісом становить 100000,00 грн. за шкоду, заподіяну майну.

Відповідно до звіту №115-А про оцінку автомобіля HYUNDAI ELANTRA 1.6і держномер НОМЕР_2 від 07.11.2019 матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля HYUNDAI ELANTRA 1.6і держномер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 353791,07 грн.

Страховик відповідальності відповідача добровільно відшкодував завдану шкоду в межах суми відшкодування за договором обов`язкового страхування - 100 000,00 грн. Різниця не відшкодованих збитків позивачу становить 253 791,07 грн., вимоги про відшкодування яких є предметом розгляду в цій справі.

З урахуванням наведеного позивач у цій справі порушує перед судом питання про відшкодування з винуватця ДТП матеріальної шкоди, яка перевищує розмір виплаченого страхового відшкодування.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Частиною першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди, як у даному випадку, адже виплачене потерпілому від ДТП (позивачу) страхове відшкодування не повністю відшкодувало завдану шкоду, так як невідшкодованою лишилася сума в розмірі 253 791,07 грн., яку суд першої інстанції правомірно вирішив стягнути з відповідача, як винуватця ДТП, що відповідає приписам ст. 1194 ЦК України.

Посилання скаржника у справі на те, що ДТП виникла внаслідок неналежного стану дорожнього покриття є необґрунтованими, оскільки такі твердження не підтверджуються наявними у справі доказами, а працівниками правоохоронних органів відповідні протоколи про адміністративні правопорушення за ч.4 ст.140 КУпАП (порушення правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць) щодо утримувачів дорожнього покриття не складалися.

Також не знайшла свого підтвердження вказівки скаржника у справі про те, що за вимогами позивача має відповідати власник автомобіля, яким керував відповідач, перебуваючи при цьому у трудових відносинах, адже доказів того, що відповідач спричинив ДТП, виконуючи свої трудові обов`язки, матеріали справи не містять наявність трудового договору між відповідачем на власником автомобіля МАN 8.224 на час ДТП нічим не підтверджується.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вказівка скаржника на те, що страховик має право подати регресний позов тільки у разі наявності обставин, передбачених ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що в даному випадку не мало місця, на правильність висновків суду по суті спору у цій справі не впливає, оскільки предметом позову є вимоги потерпілої особи, заявлені до винуватця, про відшкодування шкоди, розмір якої виходить за межі виплаченого страхового відшкодування, а не щодо регрес них вимог страховика після виплати відповідного відшкодування, як помилково зазначає скаржник.

Одночасно апеляційний суд констатує, що відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується даними посвідчення серії НОМЕР_5 , копія якого міститься у матеріалах справи.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Враховуючи вищенаведене правове регулювання, суд першої інстанції в цій справі помилково та всупереч положень п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» вказав про стягнення з відповідач на користь позивача судового збору.

За змістом ч.6 ст.141 ЦПК України у разі, якщо особу, з якої присуджено стягнення судових витрат, звільнено від їх сплати, відповідні витрати відносяться на рахунок держави.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.03.2021 в даній справі слід скасувати в частині вказівки про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», та прийняти в цій частині постанову, якою відповідні витрати в сумі 3806,87 грн. (2537,91 грн. судового збору за розгляд позовних вимог судом першої інстанції та 1268,96 грн. надмірно сплаченого судового збору) позивачу компенсувати за рахунок державного бюджету.

На підставі ст. 141 ЦПК України, так як скаржника звільнено від сплати судового збору згідно п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» витрати по оплаті судового збору за перегляд цієї справи апеляційним судом слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.03.2021 у цивільній справі за позовом ТОВ «Київ Транспорт Груп» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП,- скасувати в частині вказівки про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору.

Витрати по оплаті судового збору за розгляд цієї справи в суді першої інстанції в розмірі 3806,87 грн. компенсувати позивачу за рахунок державного бюджету.

В решті рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.03.2021 у даній справі - залишити без змін.

Витрати по оплаті судового збору за перегляд цієї справи апеляційним судом віднести на рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 09.11.2021.

Суддя-доповідач

Судді