Справа № 442/210/21 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/669/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 21 вересня 2019 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрували у Дрогобицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 336. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дочка ОСОБА_3 .

За час спільного проживання вони так і не змогли створити міцної та дружньої сім`ї, а тому продовжувати подружнє життя із відповідачем вона не має наміру, так як втратила інтерес до відповідача як до чоловіка, у кожного з них своє життя, примирення між ними неможливе, а тому вирішила звернутися в суд з даним позовом.

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у сторін по справі є малолітня дитина віком до одного року і в силу положень ч. 2 ст. 110 СК України шлюб не може бути розірвано.

Зазначає, що вона наполягає на розірванні шлюбу, тому відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Посилається на те, що встановивши, що позов про розірвання шлюбу подано протягом одного року після народження дитини, суд першої інстанції протиправно відмовив у позові, оскільки в таких випадках суд залишає позовну заяву без розгляду з роз`ясненням права на повторне звернення до суду.

Звертає увагу на те, що на момент розгляду справи апеляційним судом, доньці виповниться 1 рік, а відтак підстав для застосування вимог ч. 2 ст. 110 СК України немає.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 вересня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб, який зареєстрували у Дрогобицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 336.

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дочка ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу на час рогляду справи в суді першої інстанції відсутні, оскільки дитина сторін по справі не досягла віку, з якого може бути подано позов про розірвання шлюбу, та відсутні підстави, які передбачені ч.2 ст.110 СК України в якості виключення з цього правила.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Верховний Суд України у Постанові Пленуму за №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив, що згідно з ч. 2 ст. 110 СК позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлено протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину щодо другого з подружжя або дитини. Вказане обмеження стосується як чоловіка, так і дружини, включаючи випадки, коли дитина народилася мертвою або померла до досягнення нею одного року.

Встановивши зазначені обставини, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, а якщо воно було відкрито, - припиняє провадження у справі. Ухвали такого роду не є перепоною для повторного звернення до суду з тих самих підстав у зв`язку зі зміною обставин, згаданих у вказаній нормі.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнано іншою особою, а також до досягнення дитиною одного року за умови, якщо батьківство щодо неї визнано іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини (частини 3, 4 ст. 110 СК).

Отже, встановивши ту обставину, що дитина сторін по справі не досягла віку, з якого може бути подано позов про розірвання шлюбу та не встановивши обставин зазначених у частинах 3, 4 ст. 110 СК України, суд першої інстанції повинен був закрити провадження у справі, а не розглядати позов про розірвання шлюбу по суті.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 звертає увагу на те, що на момент розгляду справи апеляційним судом, доньці виповниться 1 рік, а відтак підстав для застосування вимог ч. 2 ст. 110 СК України немає та наполягає на розірванні шлюбу з ОСОБА_2 .

Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

ОСОБА_1 мотивувала позов тим, що за час спільного проживання вони так і не змогли створити міцної та дружньої сім`ї, а тому продовжувати подружнє життя із відповідачем вона не має наміру, так як втратила інтерес до відповідача як до чоловіка, у кожного з них своє життя, примирення між ними неможливе.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі.

В процесі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, на виконання роз`яснень, які викладені у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та ст. 111 СК України Львівським апеляційним судом 17 червня 2021 року було надано строк для примирення 4 місяці до 28 жовтня 2021 року, однак таке не відбулося.

Після закінчення наданого судом строку для примирення, ОСОБА_1 надалі наполягає на розірванні шлюбу.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що справа про розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебуває на розгляді у суді апеляційної інстанції з березня 2021 року, однак станом на даний час, примирення між сторонами так і не відбулось.

Крім цього, відповідач ОСОБА_2 в судові засідання в суді апеляційної інстанції жодного разу не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що на думку колегії суддів свідчить про відсутність у відповідача інтересу збереження шлюбу та подальшого примирення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення.

Статтею 382 ЦПК України, передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що при поданні позову ОСОБА_1 сплачено 840,80 грн. судового збору (арк. спр. 2) та 1261,20 грн. (арк. спр. 32) сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Апеляційним судом задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , тому з ОСОБА_2 підлягає до стягнення на користь ОСОБА_1 2102 грн. судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котрий зареєстрований 21 вересня 2019 року Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 336.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2101 гривню судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2021 року

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.