Справа № 694/1541/21
провадження № 2-о/694/24/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

04.11.2021 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Сакун Д.І.

з участю секретаря судового засідання Матвієнко А.А.

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Звенигородка в порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа Звенигородська міська рада Черкаської області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

До Звенигородського районного суду надійшла дана заява в якій заявник просить встановити факт її проживання та ведення спільного господарства з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю, починаючи з 28.10.2006 і до дня смерті.

В обґрунтування якої зазначила, що вона 28.10.2006 уклала з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , договір довічного утримання, який посвідчив державний нотаріус Звенигородської державної нотаріальної контори Черкаської області Поліщук Л.В. Предметом вказаного договору була передача заявнику у право власності будинку ОСОБА_2 після її смерті, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. Так, виконавши усі умови договору довічного утримання від 28.10.2006, заявник 24.04.2021 набула право власності на будинок з надвірними спорудами ОСОБА_2 на підставі вказаного договору. Разом з цим, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №624453, у власності ОСОБА_2 перебувала земельна ділянка, площею 1000 кв.м., право власності на яку вона набула 23.10.2007 на підставі рішення сесії Звенигородської міської ради №16-2 від 27.06.2007, тобто після укладення з заявником договору довічного утримання. У зв`язку з цим набуття права власності на вказану земельну ділянку не передбачалось умовами договору довічного утримання. Відповідно, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом (на земельну ділянку) ОСОБА_1 звернулась до Звенигородської державної нотаріальної контори з заявою, оскільки про наявність будь-яких спадкоємців їй не відомо. Однак, постановою державного нотаріуса Звенигородської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постанова нотаріуса мотивована тим, що після смерті ОСОБА_2 заведено спадкову справу та інші спадкоємці, окрім заявника, до нотаріальної контори не звертались. Але свідоцтво про право на спадщину видати не можливо, тому що заявник не належить ні до однієї з черг спадкування, оскільки не має родинного зв`язків з ОСОБА_2 , а заповіт на її ім`я померлою не посвідчувався. Вказує, що з ОСОБА_2 проживала однією сім`єю понад п`ять років до дня її смерті, здійснюючи догляд за нею. Також вони вели спільне господарство, що підтверджується договором довічного утримання, який не був розірваний чи скасований.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у заяві, вказала, що останні п`ять років проживала з ОСОБА_2 , допомагала їй по господарству, готувала їжу, допомагала у задоволенні життєвих потреб, оскільки остання внаслідок похилого віку та того, що вона була незряча не могла самостійно забезпечувати свої життєві потреби.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 01.10.2021 було відкрито провадження та призначено розгляд заяви на 04.11.2021 року.

Представник заінтересованої особи Звенигородської міської ради Черкаської області у судове засідання не з`явився, надала заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності їх представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду.

В судовому засіданні були допитані свідки, які надали наступні пояснення:

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що добре знає і заявницю і ОСОБА_2 , неодноразово бувала у них вдома. Вказала, що заявниця тривалий час опікувалася ОСОБА_2 , а останні років п`ять проживала разом з нею, оскільки ОСОБА_2 в силу похилого віку та того, що вона була незряча не могла самостійно забезпечувати свої життєві потреби.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 28.10.2006 уклала з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Черкаської області Поліщук Л.В. Предметом вказаного договору була передача ОСОБА_1 у право власності будинок ОСОБА_2 після її смерті, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 1.1 договору про довічне утримання від 28.10.2006 ОСОБА_2 передає, а ОСОБА_1 отримує у власність житловий будинок з надвірними спорудами (а.с.9).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №624453, у власності ОСОБА_2 перебувала земельна ділянка, площею 1000 кв.м., право власності на яку вона набула 23.10.2007 на підставі рішення сесії Звенигородської міської ради №16-2 від 27.06.2007, тобто після укладення договору довічного утримання (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26.03.2021 (а.с.6).

Постановою державного нотаріуса Звенигородської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постанова нотаріуса мотивована тим, що після смерті ОСОБА_2 заведено спадкову справу та інші спадкоємці, окрім ОСОБА_1 , до нотаріальної контори не звертались. Але свідоцтво про право на спадщину видати не можливо, тому що остання не належить ні до однієї з черг спадкування, оскільки не маю родинного зв`язку з ОСОБА_2 , а заповіт на її ім`я померлою не посвідчувався (а.с.12).

Згідно акту від 19.08.2021 складеного депутатом Звенигородської міської ради ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 з 28.10.2006 року по даний час без реєстрації (а.с.13).

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін.

Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз`яснень, викладених у п.2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки, при цьому чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Для підтвердження проживання однією сім`єю необхідно підтвердити факт спільного проживання, ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 263-268, 293, 315-318 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа Звенигородська міська рада Черкаської області про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволити.

Встановити факт проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю, починаючи з 28.10.2006 і до дня смерті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення підписане 04.11.2021.

Суддя Д.І. Сакун