Справа № 415/3048/21
Провадження № 2/415/1269/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря Кравченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю втратою працездатності на виробництві,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю втратою працездатності на виробництві.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з 20.06.1980 року працював підземним гірником у вугільній промисловості СРСР з повним робочим днем під землею, та після проголошення незалежності України він працював під землею тільки у шахтах «Лисичанськвугілля».

22.06.2017 року він був звільнений у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України

Шкідливі та небезпечні умови праці призвели до виникнення у позивача професійних захворювань: хронічний бронхіт ІІ ст.. на фазі затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, хронічна двобічна сенсовральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст.. Втрата працездатності складає 40%.

Оскільки втрата працездатності спричинила позивачу фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв`язків, безповоротної втрати здоров`я та працездатності, сильного фізичного болю, втрати сну, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, тому позивач вважає що їй відповідачем заподіяна моральна шкоду, яку він оцінює у 120 000 грн.

На підставі викладеного та після зменшення позовних вимог просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану професійними захворюваннями та їх наслідками у розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень.

Надходження позовної заяви та інших заяв до суду

17.05.2021 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/1269/21 було відкрито провадження у цій цивільній справі.

15.07.2021 року до суду представником відповідача наданий відзив на позовну заяву.

10.11.2021 від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог та слухання справи у відсутність позивача та представника позивача.

10.11.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про слухання справи у їх відсутність.

Доводи особи, яка подала позов

Позовна заява мотивована тим, що позивач зазнав значної моральної шкоди внаслідок професійного захворювання та втрати працездатності.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належний чином, представлений захисником Батурою І.В..

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належний чином, до суду надав заяву про зменшення позовних вимог та слухання справи у відсутність позивача та його відсутність. Просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану професійними захворюваннями та їх наслідками у розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належний чином, до суду надала заяву про слухання справи у відсутність їх представника, проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правових відносин.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

З матеріалів справи вбачається, що згідно з медичним висновком ЦЛЕК про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання (отруєння) від 19.01.2021 року № 2/31, ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання, діагноз: хронічний бронхіт ІІ ст. на фазі затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, хронічна двобічна сенсовральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст.

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №033733 від 14.04.2021 р., ОСОБА_1 , встановлено ступінь втрати професійної працездатності первинно 40% з 29.03.2021 року безстроково в т.ч. 25% по хр. бронхіту, 15 по хр. двоб. сенсон. приглухуватості.

Згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , заповненою 19.06.1980 р. на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі наказу №52к від 22.06.2017 року звільнений на пенсію за ст. 38 КЗпП України.

Згідно з повідомленням про хронічне професійне захворювання від 21.01.2021 ОСОБА_1 встановлено діагноз: хронічний бронхіт ІІ ст.. на фазі затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, хронічна двобічна сенсовральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст.., захворювання професійне.

Згідно з аудіограмою №19794, виданою ДП «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва НАМН», ОСОБА_1 має шкідливий стаж 35 років.

Згідно з актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 18.02.2021 року, ОСОБА_1 має стаж у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 28 років 8 місяців, діагноз: хронічний бронхіт ІІ ст.. на фазі затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, хронічна двобічна сенсовральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст., причина виникнення професійного захворювання: багаторазова тривала дія вуглеводного пилу, шуму з перевищенням ГДР під час роботи.

Мотивувальна частина

Відповідно до ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до п.5, п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Також, необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи те, що на час виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав професійне захворювання.

Таким чином, роз`яснення умов праці, позивач був попереджений про наявність шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, безпідставні, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Окрім того, згідно з рішенням Конституційного суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Також відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз`яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання складається з фізичного болю й душевних страждань, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Відповідно до п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричиняє порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я і наявність у нього професійного захворювання відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Умови відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачені укладеним сторонами контрактом, які погіршують становище працівника порівняно з положеннями ст. 237-1 КЗпП чи іншим законодавством, згідно зі ст. 9 КЗпП є недійсними (п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

З урахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 40000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Приймаючи до уваги вимоги ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 908 гривень 00 копійок.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 153, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 23, 1168 Цивільного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю втратою працездатності на виробництві задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди завданої професійними захворюваннями в сумі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники судового розгляду:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова», місцезнаходження за адресою: буд. 1, вул. Малиновського, м. Лисичанськ, Луганська обл., .

Суддя Ю. О. Калмикова