Справа № 428/6397/21
Провадження №2/428/1385/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року Сєвєродонецький міський суд

Луганської області у складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.

при секретарі Продченко О.А., Клименко А.С.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки Пальчика М.О.

представника відповідача Кануннікова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою Пальчика Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок» м. Сєвєродонецьк Луганської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

Адвокат Пальчик М.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок» м. Сєвєродонецьк Луганської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи вимоги тим, що з 04.09.2018р. позивач ОСОБА_1 працювала на посаді начальника виробничого відділу КП «Житлосервіс «Світанок». В подальшому 09.06.2021р. позивача ОСОБА_1 було звільнено з зазначеної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Наказ про звільнення та трудова книжка були отримані позивачем ОСОБА_1 09.06.2021р.. Однак, позивач ОСОБА_1 вважає своє звільнення незаконним та безпідставним, яке грубо порушує вимоги КЗпП України, оскільки їй було запропоновано не всі наявні вільні місця на підприємстві. Тому, Пальчик М.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом і просить суд поновити ОСОБА_1 на роботі начальником виробничого відділу КП «Житлосервіс «Світанок» та стягнути з КП «Житлосервіс «Світанок» на користь позивача ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.06.2021р. по день поновлення на роботі.

28.09.2021р. до Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшов відзив відповідача КП «Житлосервіс «Світанок», який мотивовано тим, що 06.09.2018р. позивача ОСОБА_1 було прийнято на посаду начальника виробничого відділу КП «Житлосервіс «Світанок». На підтвердження свого освітньо-кваліфікаційного рівня позивачем ОСОБА_1 було надано до відділу кадрів необхідні документи - копію диплома з присвоєнням кваліфікації «Технік-економіст підприємств». У зв`язку з реорганізацією КП «Житлосервіс «Світанок» та необхідністю забезпечення відповідної фактичної чисельності штату працівників на підставі відповідного розпорядження наказом від 09.03.2021р. скорочено з 09.06.2021р. чисельність працівників на підприємстві з внесенням відповідних змін до штатного розкладу. Серед інших підлягала скороченню і посада «Начальник виробничого відділу», яку обіймала позивач ОСОБА_1 .. Відповідно до наказу №145 від 09.04.2021р. «Про попередження про звільнення у зв`язку зі скороченням штату» позивач ОСОБА_1 мала бути вивільнена 09.06.2021р. з попередженням про звільнення не пізніше ніж за два місяці до вивільнення згідно ст.49-2 КЗпП України. 09.04.2021р. КП «Житлосервіс «Світанок» повідомило позивача ОСОБА_1 про звільнення у зв`язку зі скороченням штату та було запропоновано наявні вакантні посади, однак позивач ОСОБА_1 відмовилась від підпису в повідомленнях, про що складені відповідні акти. Надалі, в порядку ст.43 КЗпП України, КП «Житлосервіс «Світанок» направило подання до Первинної профспілкової організації КП «Житлосервіс «Світанок», членом якої була позивач ОСОБА_1 , для розгляду питання та надання згоди на її звільнення. Позивач ОСОБА_1 отримала повідомлення профспілкового комітету, однак надала Голові профспілкового комітету заяву, в якій виклала свою позицію та відмову від участі у засіданні. 11.05.2021р. позивач ОСОБА_1 отримала повідомлення Первинної профспілкової організації КП «Житлосервіс «Світанок» про надання згоди на її звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, в якому також було запропонований список вакантних посад. 19.05.2021р. позивач ОСОБА_1 знов відмовилась отримувати повідомлення про наявність вакантних посад. З огляду на зазначене, відповідач КП «Житлосервіс «Світанок» звільнив позивача ОСОБА_1 з неухильним дотриманням норм чинного законодавства України. Таким чином, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

01.10.2021р. від представника позивача Пальчика М.О. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що жодної із вільних вакансій, зазначених в листі Сєвєродонецького міського центру зайнятості від 22.06.2021р. та більшість повідомлень, адресованих Голові профспілки КП «Житлосервіс «Світанок», відповідачем КП «Житлосервіс «Світанок» позивачу ОСОБА_1 не пропонувалось, з огляду на що, сторона позивача вважає, що відповідачем грубо порушено вимоги чинного трудового законодавства України, зокрема приписи ст.49-2 КЗпП України.

Позивач ОСОБА_1 у вступному слові надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила задовольнити позов.

Представник позивача Пальчик М.О. у вступному слові пояснив, що відповідачем була порушена процедура звільнення, а саме - позивачу не було запропоновано всі вакантні трудові місця, що є підставою для поновлення позивача на роботі та стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Представник відповідача КП «Житлосервіс «Світанок» Канунніков О.О. у вступному слові надав пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що вона працює начальником відділу кадрів КП «Житлосервіс «Світанок». Позивачу ОСОБА_1 підприємством було запропоновано усі вакантні місця відповідно до вимог чинного законодавства України та її освіти. У квітні починається сезон будівельно-малярних робіт, проте у штатному розкладі такі посади відсутні і являються сезонними. Крім того, ОСОБА_1 не повідомляла про досвід роботи маляром. Посада сторожа не пропонувалась ОСОБА_1 .. Вакантна посада сторожа була у кількості 1 одиниці, оскільки сторож звільнився. Прийняті особи на посаду сторожа не були у штатному розкладі, вони були тимчасові на підміну. Дійсно, 21.04.2021р. був прийнятий Потапов на посаду сторожа згідно наказу №57; згідно з наказом №65 від 11.05.2021р. також було прийнято особу на посаду сторожа; згідно з наказом №66 від 11.05.2021р. також прийнято особу на посаду сторожа; аналогічно прийнято осіб згідно з наказами №67,68,69 від 11.05.2021р. та наказом №76 від 19.05.2021р. Однак, такі особи не були прийняті на постійній основі, а за цивільно-правовим договором, відповідно до виконаних робіт.

Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_1 , 06.09.2018р. прийнята на посаду начальника виробничого відділу Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок» (наказ №103к від 04.09.2018р.), 09.06.2021р. звільнена з посади у зв`язку із скороченням штату згідно ст. 40 ч. 1 КЗпП України (наказ №85-к від 09.06.2021о.).

Відповідно до розпорядження директора КП «Житлосервіс «Світанок» від 26.02.2021р. №6-р «Про скорочення штату», доручено начальнику відділу кадрів розробити перелік посад, професій що підлягатимуть скороченню. Відповідно до копії наказу директора КП «Житлосервіс «Світанок» від 09.03.2021р. №103 «Про скорочення штату підприємства», наказано з 09.06.2021р. скоротити посади, професії, зокрема, посаду начальника виробничого відділу - 1 одиниця. Відповідно до копії наказу директора КП «Житлосервіс «Світанок» від 09.04.2021р. №145, «Про попередження про звільнення у зв`язку зі скороченням штату», наказано провести скорочення зокрема ОСОБА_1 - начальника виробничого відділу у відповідності зі ст.40 п.1 КЗпП України, попередив про звільнення не пізніше ніж за два місяці до вивільнення згідно ст.49-2 КЗпП України. Дата вивільнення - 09.06.2021р.. Відповідно до копії повідомлення директора КП «Житлосервіс «Світанок» від 09.04.2021р. №1 «Про звільнення у зв`язку зі скороченням штату», ОСОБА_1 - начальника виробничого відділу повідомлено про звільнення з займаної посади з 09.06.2021р. на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до копії повідомлення директора КП «Житлосервіс «Світанок» від 09.04.2021р. №1/1 «Про наявність вакантних посад», ОСОБА_1 запропоновано переведення на такі вакантні посади: Майстер дільниці по ремонту і експлуатації житлового фонду та Двірник. Відповідно до копії Акту КП «Житлосервіс «Світанок» від 09.04.2021 №1, задокументовано відмову ОСОБА_1 від підпису в повідомленнях від 09.04.2021р. «Про звільнення у зв`язку зі скороченням штату» та «Про наявність вакантних посад». Відповідно до копії повідомлення директора КП «Житлосервіс «Світанок» від 07.05.2021р. №7 «Про наявність вакантних посад», ОСОБА_1 запропоновано переведення на такі вакантні посади: Майстер дільниці по ремонту і експлуатації житлового фонду, Інженер з проектно-кошторисної роботи, Інженер з тендерної роботи та Двірник . Відповідно до копії повідомлення Голови профспілки, ОСОБА_1 повідомлення про наявність подання адміністрації КП «Житлосервіс «Світанок» для розгляду і надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за ст.40 п.1 КЗпП України. Запрошено на засідання профспілкового комітету 07.05.2021р. о 14год.. Зазначене повідомлення ОСОБА_1 отримала, про що свідчить її розпис. Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 від 06.05.2021р., остання повідомила Голову профспілкового комітету КП «Житлосервіс «Світанок» про свою позицію щодо наявного подання про звільнення та відмову бути присутньою на засіданні профспілки. Відповідно до копії Витягу з протоколу засідання профспілкового комітету від 07.05.2021р. №29 Первинної профспілкової організації КП «Житлосервіс «Світанок», вирішено дати згоду на звільнення 09.06.2021р. на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату ОСОБА_1 - начальника виробничого відділу. Відповідно до копії повідомлення Первинної профспілкової організації КП «Житлосервіс «Світанок» від 11.05.2021р. Вих. №0003, ОСОБА_1 повідомлено про наявність ухваленого рішення Профспілкового комітету від 07.05.2021р. та запропоновано переведення на наступні вільні посади: Інженер з проектно-кошторисної роботи, Інженер з тендерної роботи, Майстер дільниці по ремонту і експлуатації житлового фонду, Старший майстер дільниці, Робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями. Аналогічні вакантні посади були запропоновані ОСОБА_1 відповідно до повідомлення директора КП «Житлосервіс «Світанок» від 11.05.2021р. №11 «Про наявність вакантних посад», від підпису якого остання відмовилась, що підтверджується копією Актом №15 від 11.05.2021р.. Аналогічні вакантні посади були запропоновані ОСОБА_1 відповідно до повідомлення директора КП «Житлосервіс «Світанок» від 19.05.2021р. №20 «Про наявність вакантних посад», від підпису якого остання відмовилась, що підтверджується копією Актом №20 від 19.05.2021р.. Відповідно до копії повідомлення директора КП «Житлосервіс «Світанок» від 19.05.2021р. Вих. №2867, Голову профспілки КП «Житлосервіс «Світанок» повідомлено про перелік вільних посад, професій у КП «Житлосервіс «Світанок» станом на 19.05.2021р., а саме: Інженер з проектно-кошторисної роботи, Інженер з тендерної роботи, Майстер дільниці по ремонту і експлуатації житлового фонду, Старший майстер дільниці, Робітник з комплексного обслуговування та ремонту будинків, Електромонтер з ремонту та обслуговуванню електрообладнання, Тракторист, Машиніст автовишки та автогідропідіймача, Робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями. Відповідно до копії повідомлення Сєвєродонецького міського центру зайнятості від 22.06.2021р. №1615/04-21, у період з 09.03.2021р. по 09.06.2021р. від КП «Житлосервіс «Світанок» надходила інформація про наявність вільних робочих місць за формами №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії), а саме: 15.03.2021р. - 1 вакансія «Сторож»; 23.03.2021р. 4 вакансії «Слюсар-сантехнік», 3 вакансії «Тракторист 3р», 1 вакансія «Водій автотранспортного засобу», 2 вакансії «Робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями», 1 вакансія «Сторож»; 07.04.2021р. 1 вакансія «Водій автотранспортного засобу», 2 вакансії «Робітник з обслуговування та ремонту будинків», 1 вакансія «Інженер»; 09.04.2021р. 10 вакансій «Маляр»; 14.05.2021р. 2 вакансії «Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування», 1 вакансія «Електрогазозварник зайнятий різанням та ручним зварюванням»; 07.06.2021р. 5 вакансій «Робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями».

Спірним у зазначеній справі являється дотримання процедури розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з дотриманням усіх гарантій трудових прав працівника.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Положеннями ч.6 ст.43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно із ч.3, 4 ст.32 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Відповідно до п.6 ст.36 КЗпП, підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до абз.1 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р., розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства..

Згідно з ч.ч.1 та 3 ст.49-2 КЗпП, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до ст.235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду викладено висновок про те, що зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку зі зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

В постанові від 18.10.2017 року по справі №6-1723цс17 Верховний Суд України вказав, що оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Крім того, суд, розглядаючи справу про поновлення на роботі, має належним чином з`ясувати чи не користувався позивач переважним правом на залишення на роботі.

Згідно із постановою Верховного Суду від 16.01.2018 року по справі № 761/3694/15-ц, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У постанові від 18 жовтня 2017 року по справі № 6-1723цс17 Верховний Суд України вказав, що оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що звільнення позивача із займаної посади було проведено відповідачем з порушенням вимог КЗпП України.

Так, в даному випадку в порушення вимог ст.49-2 КЗпП України позивачці ОСОБА_1 не були запропоновані всі вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві з часу попередження позивача про звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП та до часу звільнення позивача. Натомість в зазначений період було прийнято на роботу за вакантними посадами інших осіб, що встановлено у судовому засіданні та підтверджено поясненнями свідка.

Посилання сторони відповідача на те, що позивач ОСОБА_1 не мала бажання працювати за іншими вакантними посадами з огляду на що, їй не було запропоновано інших вакансій, суд не приймає до уваги, оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства України та є порушенням встановлених трудових гарантій.

Так, в ході розгляду справи було встановлено багаточисельні та суттєві порушення прав позивача під час процедури звільнення, внаслідок чого позивача слід поновити на роботі.

При цьому, суд зауважує, що наявний принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин) та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Разом з тим, у даному випадку вбачається необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивачки ОСОБА_1 стосовно поновлення на роботі визнати незаконним та скасувати наказ відповідача щодо звільнення позивача. Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі № 819/1420/15).

Згідно із ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу по день винесення рішення суду, суд враховує, що позивач ОСОБА_1 була звільнена 09.06.2021р., тобто в день, коли вона знаходилася на роботі і оплата за який була нарахована їй при звільненні, у зв`язку із чим розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача. Такий висновок суду обґрунтовується тим, що затримка розрахунку при звільненні починається не в день звільнення, а в день, наступний за днем звільнення, адже день звільнення є робочим днем і оплачується в загальному порядку.

Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу має обчислюватися з 10.06.2021р. по день ухвалення цього рішення - 10.11.2021р. включно, а не до дня поновлення на роботі, як просить представник позивача у позовній заяві.

Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015р. по справі № 6-195цс134.

Середньоденна заробітна плата позивача складає 662,85грн. (13257,00грн. заробітна плата за квітень та травень 2021р. помножена на два та поділена на 40 робочих днів (22 робочих дні у квітні 2021р. та 18 робочих днів у травні 2021р.), згідно довідки наданої директором та головним бухгалтером КП «Житлосервіс «Світанок» (а.с. 17).

Час вимушеного прогулу позивача за період з 10.06.2021р. по 10.11.2021р., тобто станом на час винесення судом цього рішення, складає: 106 днів (13 робочих днів у червні 2021р. + 22 робочих дні у липні 2021р. + 21 робочих днів у серпні 2021р. + 22 робочих днів у вересні 2021р. + 20 робочих дні у жовтні 2021р. + 8 робочих днів у листопаді 2021р.). Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 70262,10грн. (визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів затримки, тобто 106 днів затримки * 662,85грн. середньоденної заробітної плати).

Саме у вказаному розмірі слід задовольнити відповідні позовні вимоги.

При цьому, із змісту п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999р. вбачається, що справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а отже суд визначає суму до стягнення без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує вимоги ст.141 ЦПК України, положення Закону України «Про судовий збір», а також часткове задоволення вимог позивача, та вважає за необхідне стягнути з відповідача КП «Житлосервіс «Світанок» в дохід держави судовий збір в сумі 908грн. та на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 908грн. згідно квитанції №55223 від 22.07.2021р..

На підставі п.2, 4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та в частині виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 43-44, 47-49, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву Пальчика Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок» м. Сєвєродонецьк Луганської області про поновлення на роботі начальником виробничого відділу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.06.2021р. по день поновлення на роботі, задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок» м. Сєвєродонецьк Луганської області №85-к від 09 червня 2021 року «Про звільнення» ОСОБА_1 начальника виробничого відділу згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 ) на посаді начальника виробничого відділу Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок» м. Сєвєродонецьк Луганської області з 10 червня 2021 року.

Стягнути з Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок» (, місцезнаходження: Україна, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, буд. 115) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.06.2021р. по 10.11.2021р. в сумі 70262 (сімдесят тисяч двісті шістдесят два) грн. 10 коп., визначений без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок» м. Сєвєродонецьк Луганської області (, місцезнаходження: Україна, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, буд. 115) в дохід держави судовий збір у розмірі 908грн..

Стягнути з Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок» м. Сєвєродонецьк Луганської області (, місцезнаходження: Україна, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, буд. 115) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 908грн..

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та в частині стягнення з Комунального підприємства «Житлосервіс «Світанок» м. Сєвєродонецьк Луганської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

У задоволенні інших позовних вимог Пальчика Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя І. О. Юзефович