Ухвала

Іменем України

08 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 490/5533/20

провадження № 61-17003ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну порядку (способу) стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну порядку (способу) утримання аліментів.

Позивач зазначала, що згідно наказу Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 листопада 2018 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 листопада 2018 року і до досягнення ними повноліття. Проте ОСОБА_2 всіляко ухиляється від утримання дітей, приховує свої дійсні доходи, допускає виникнення значної заборгованості. Розмір аліментів розраховується відповідачу з середньої заробітної плати, що суперечить його реальним доходам у теперішній час. Так, ОСОБА_2 активно займається підприємницькою діяльністю, є засновником 30 господарських товариств зі статутним капіталом, що перевищує 10 000 000 грн, а також власником більш ніж 30 земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею більш 60 га та отримує з них великий дохід. Чотири господарських товариства зі статутним фондом більш 500 000 грн створені відповідачем у 2020 році. Протягом останніх років ОСОБА_2 систематично відпочиває за кордоном.

Посилаючись на те, що раніше визначений спосіб стягнення аліментів у частці від офіційного доходу ОСОБА_2 , що складає біля 4 000 грн на чотирьох дітей, не може забезпечити їх потреби та відповідний рівень життя, ОСОБА_1 просила змінити спосіб утримання аліментів з 1/2 частини від всіх видів заробітку на 120 000 грн щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 07 червня 2021 року позов задоволено частково, змінено спосіб утримання аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 листопада 2018 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на доньку ОСОБА_6 , сина ОСОБА_7 , сина ОСОБА_2 та сина ОСОБА_8 аліменти по 9 000 грн на кожну дитину, а всього 36 000 грн щомісячно з подальшою індексацією відповідно до вимог закону, починаючи з дня набуття рішенням суду законної сили і до досягнення ними повноліття. Судовий наказ Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 листопада 2018 року відкликано. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що загальний обсяг нерухомого майна, яке перебуває у власності ОСОБА_2 , дає йому реальну можливість отримувати більший дохід, ніж ним задекларовано, про що також свідчать його реальні витрати, зокрема на створення нових підприємств та власне утримання (закордонний відпочинок). При цьому розмір аліментів, розрахований за середньостатистичним заробітком у даній місцевості, які відповідач сплачує за судовим наказом, не може забезпечити належне утримання дітей та їх гармонійний розвиток.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 07 червня 2021 року змінено в частині розміру аліментів, викладено резолютивну частину в новій редакції. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі по 6 000 грн щомісячно на кожну дитину з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набуття рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. У задоволенні інших вимог відмовлено. Судове рішення в частині відкликання судового наказу та стягнення з ОСОБА_2 судового збору залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції, мотивована тим, що зважаючи на особу платника аліментів, його активи, реальні витрати на створення власності та особисте утримання, апеляційний суд погодився з основними висновками суду першої інстанції про те, що визначення аліментів у твердій грошовій сумі відповідає положенням статті 192 СК України та загальним вимогам національного та міжнародного законодавства щодо пріоритетного значення інтересів кожної дитини. Разом з тим, визначаючи розмір утримання по 9 000 грн на кожну дитину, суд першої інстанції недостатньо обґрунтував такий розмір, виходячи з необхідних потреб дітей, не врахував рівний обов`язок батьків щодо утримання неповнолітніх дітей, потенційну можливість відповідача надавати такий рівень забезпечення. За таких обставин апеляційний суд вважав, що загальним засадам цивільного законодавства, зокрема принципам розумності, виваженості та пропорційності, буде відповідати розмір утримання по 6 000 грн на кожну дитину.

18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року в зазначеній вище справі.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 490/4522/16-ц, від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі у період 2000-2015 років.

Подружжя має п`ятьох дітей, четверо з яких на час подання позову були неповнолітніми: дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дочка ОСОБА_6 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дитиною з обмеженими можливостями до самопересування та самообслуговування.

Діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 не працює.

Судовим наказом, виданим Центральним районним судом міста Миколаєва 23 листопада 2018 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто на утримання дочки ОСОБА_11 , синів ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 1/2 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 листопада 2018 року і до досягнення ними повноліття.

З жовтня 2019 року сім`я ОСОБА_1 перебуває на обліку в Департаменті праці та соціального захисту населення Управління соціальних виплат та компенсацій Центрального району міста Миколаєва та отримує допомогу як малозабезпечена сім`я.

ОСОБА_2 є засновником та співзасновником господарських товариств, жодне з яких не перебуває у стадії припинення. Переважна більшість підприємств є діючими.

ОСОБА_2 є одним з співзасновників (90 %) господарських товариств з загальним розміром статутних фондів у 544 000 грн, зареєстрованих у липні 2020 року.

З 10 червня 2020 року ОСОБА_2 працює на посаді професора кафедри психології та соціальних наук на 0,5 ставки з посадовим окладом 4 246,30 грн з відповідними надбавками.

Дохід за друге півріччя 2020 року складав 53 739 грн, за період січня - червня 2021 року 80 697,71 грн.

За даними податкових органів загальний дохід ОСОБА_2 у 2018 року складав 170 866 грн, у 2019 році - 5 788 грн, у 2020 ріці - 0 грн. Дохід, отриманий відповідачем від ТОВ «ДЦ Україна» у період 2018 - 2020 років, складає 147 000 грн, від ТОВ «Миколаївкнига» 3 000 грн.

ОСОБА_2 є власником земельних ділянок сільськогосподарського призначення у Миколаївській області загальною площею більш 60 га, які використовуються за призначення.

Розмір аліментів, нарахованих ОСОБА_1 за судовим наказом на чотирьох дітей у 2020 ріці за середнім показником для даної місцевості, складав від 3 220 грн до 5 817 грн щомісячно. Заборгованість з виплати аліментів станом на 01 січня 2021 року складає 34 654 грн, станом на 01 травня 2021 року 32 811 грн.

За період 2018 - січня 2020 років відповідач шість разів виїжджав за кордон (Шарм-Ель-Шейх, Барселона, Крим, Стамбул, Дубаї).

Надаючи оцінку аргументам касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з вказаним вище позовом позивач довела, що матеріальне становище ОСОБА_2 дає йому можливість сплачувати більший розмір аліментів.

Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, що зміни резолютивної частини рішення суду першої інстанції, оскільки воно відповідає принципам розумності, виваженості та пропорційності.

Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків викладених в постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 490/4522/16-ц, від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 є необґрунтованими, оскільки фактичні обставини у вказаній справі не є подібними до обставин даної справи, в зв`язку з чим матеріальне-правове регулювання спірних правовідносин є різним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Наведені норми закону та позиція Верховного Суду дають підстави для висновку про законність оскаржуваого судового рішення.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року необхідно відмовити, оскільки, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну порядку (способу) стягнення аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко