Справа № 336/1009/21
Провадження № 2/336/1920/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючої судді Савеленко О.А.,

за участю секретаря судового засідання Брагіної І.В.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обгрунтування позову зазначила, що з 09.10.1993 року по 19.04.2018 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 19.04.2018 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя шлюб між сторонами розірвано. У період перебування у шлюбі подружжя придбало за договором купівлі-продажу квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 70 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м., право власності зареєстровано за ОСОБА_2 . Ввжає квазану квартиру об`єктом спільної сумісно власності подружжя та просила визнати за нею право власності на Ѕ частину спірної квартири.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.02.2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

15.07.2021 року у судовому засіданні постановлено ухвалу про закриття підготовчого судового засідання і призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у поновму обсязі.

У підготовчому судовому засіданні 15.07.2021 року представник відповідача- адвокат Пузін Д.М. заперечував проти задоволення прозовних вимог. У судові засідання призначені на 14.09.2021 року та 05.10.2021 року не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Належним чином повідомлений відповідач, не скористався своїм правом на подачу відзиву, у судові засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані сторонами письмові докази, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності і достатності, враховуючи позицію сторін по справі, суд на їх підставі встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 09.10.1993 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.04.2018 року шлюб між подружжям розірвано (а.с. 7-9)

06.05.2004 року було укладено договір купівлі-продажу квартири за яким відповідач ОСОБА_2 отримав у власність квартиру АДРЕСА_2 . Вказаний договір купівлі продажу посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Цекеєвою І.О. та зареєстрований в реєстрі за № 434. (а.с. 10-12).

Згідно з ч.ч.1,2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність поширюється на майно і у тому випадку, коли право власності на майно зареєстровано лише за одним з подружжя (презумпція спільності майна подружжя).

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Так, відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

За змістом ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Проаналізувавши зазначені норми чинного законодавства, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана у період шлюбу.

Приймаючи до уваги надані докази сторонами, суд приходить до висновку, що їх частки, як співвласників спірної квартири, є рівними.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню шляхом поділу спільного майна подружжя, до складу якого входить вказана квартира, визнавши за кожною зі сторін право власності на належну йому 1/2 частку у спільній сумісній власності без її реального поділу, оскільки такі вимоги заявлені не були.

В порядку ст. 141 ЦПК України, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 4380.00 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 70 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Поділити спільне майно подружжя, до складу якого входить квартира АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судовий збір в розмірі 4380 грн.

Інформація про учасників справи:

1) Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

2) Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А. Савеленко

05.10.21