Справа № 304/94/21 Провадження № 2/304/175/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2021 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

з участю секретаря судового засідання Гавій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 304/94/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 14 серпня 2008 року, згідно якої отримала кредит у початковому розмірі 3 800 грн (з подальшим зменшенням до 3 680 грн та 0,00 грн), у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2., 3.3. Договору, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Оскільки ОСОБА_1 уклавши з позивачем кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, систематично порушувала свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, то така станом на 30 листопада 2020 року склала 29 568,33 грн, з якої: 3 673,07 грн заборгованість за кредитом та 25 895,26 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом. На підставі наведеного позивач просить позов задовольнити.

В інтересах відповідача ОСОБА_1 адвокат Шаранич С.С. подав на позов відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю та зазначив, що копія анкети-заяви від 14 серпня 2008 року, яка була підписана відповідачем, не є у розумінні ст. 77, 78 ЦПК України доказом того, що остання була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, які діяли на момент підписання вказаної заяви, оскільки не містять відомості про істотні умови кредитного договору, передбачені ст. 1054 ЦК, зокрема щодо процентної ставки, строку дії кредитного ліміту та платіжної картки. Посилається на правові позиції, висвітлені у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 342/180/17. Крім цього вказує на те, що позивачем порушено строки позовної давності звернення до суду з даним позовом, оскільки термін дії кредитної картки збіг у січні 2010 року. Вважає, що із січня 2010 року позивач довідався про порушення свого права і саме з цього часу починається перебіг строку позовної давності тривалістю три роки, який відповідно закінчився 01 січня 2013 року. Виходячи з наведеного адвокат вважає, що боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані з позовною давністю і будь який суд, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.

У свою чергу АТ КБ «ПриватБанк» подало відповідь на відзив, в якому посилається на те, що позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, в той час як відповідач такі умови порушила та не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення кредиту, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Вказує на те, що заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг, тобто, у даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано у декількох документах заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Крім цього позивач зазначає, що до суду ним була подана копія анкети-заяви від 14 серпня 2008 року, у якій зазначені всі реквізити сторін, а також долучено Довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», де чітко вказана ставка за договором, а відтак вважає, що при укладенні Договору сторонами були досягнуті усі істотні умови такого. Щодо строків позовної давності зазначає, що відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору, строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до п`ятдесяти років. Вважає, що відповідно до Правил користування карткою строк дії такої вказано на лицьовій стороні картки (місяць та рік), картка діє до останнього календарного дня місяця, отже її строк становив до останнього дня 01.2010 року, а позивач звернувся до суду 08 січня 2021 року, тобто до спливу строку позовної давності. Відтак, оскільки кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини, на які посилається відповідач не відповідають дійсності, а строк позовної давності при зверненні до суду позивачем дотримано, тому просить задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак при зверненні до суду з позовною заявою одночасно заявляв клопотання, у якому просив розглянути справу без його участі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник у судове засідання також не з`явилися, при подачі відзиву до суду просили розглянути справу без їх участі за наявними матеріалами з врахуванням поданого відзиву.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, подані сторонами заяви по суті справи, суд приходить до такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 14 серпня 2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання банківських послуг №б/н, за умовами якого позивач надав останньому кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3 800 грн, який у подальшому банком змінювався (зменшувався до 3 680 грн та до 0,00 грн) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 15, зворот, 16, 13).

При укладанні вказаного Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Разом з цим встановлено, що відповідач ОСОБА_1 порушила зобов`язання по кредитному договору. Таким чином заборгованість за ним станом на 30 листопада 2020 року склала 29 568,33 грн, з якої 3 673,07 грн заборгованість за кредитом та 25 895,26 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом (а. с. 6-9).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як було зазначено вище, представником відповідача адвокатом Шараничем С.С. подано відзив на позовну заяву, в якому той заперечує проти задоволення позовних вимог та не визнає їх у повному обсязі, а також заявляє про застосування строку позовної давності з наведених у відзиві обставин (а. с. 50-55).

Відповідно до виписки за договором № б/н станом на 15 грудня 2020 року, наданої представником позивача, ОСОБА_1 здійснювала періодичні списання та платежі з 14 серпня 2008 року по 24 лютого 2009 року, та останній щомісячний платіж на погашення кредиту сплатила 24 квітня 2009 року (а. с. 10-12, звороти).

Таким чином, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а саме з 31 травня 2009 року.

Згідно Довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 14), між банком та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 з датою відкриття такої 14.08.2008 та терміном дії 01/10.

Будь-яких доказів, що вказували б на перевипуск вказаної банківської картки позивачем суду не надано.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах встановлених договором, а позичальник, зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З аналізу правових норм параграфу 1 глави 71 ЦК України (саме ці положення застосовуються докредитних відносин) випливає, що кредит надається суб`єктам кредитування всіх форм власності у тимчасове користування на умовах, передбачених кредитним договором. Закон України «Про банки і банківську діяльність» визначає банківський кредит як будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів із такої суми.

Відповідно до ст. 526, 530, 610 ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України, до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постановах № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 60134цс14 від 1 жовтня 2014 року, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Також, з правового висновку щодо застосування норм матеріального права, який міститься у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року (6-240цс14), вбачається, що якщо Умови надання споживчого кредиту відповідачем не підписані, і позивач не довів укладення між сторонами договору, який передбачав би збільшення строку позовної давності, застосуванню підлягає загальний трирічний строк позовної давності, передбачений законом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 275 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність і спливла до додаткової вимоги.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що наведені у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи стаття 261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, представником відповідач ОСОБА_1 заявлялося клопотання про застосування строку позовної давності, у відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав Учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» , п. 57).

Оскільки відповідач останній раз здійснила платіж за вказаною карткою 24 квітня 2009 року, тому саме з моменту прострочення наступного платежу (за травень 2009 року) у банку виникло право на пред`явлення позову до суду.

Крім цього термін дії картки жовтень 2010 року, протягом трьох років (загального строку позовної давності), право звернення до суду про стягнення заборгованості, позивачем не було реалізовано, у зазначений трирічний строк відповідачем будь-яких платежів, які б свідчили про визнання нею боргу не здійснювалось.

Позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 22.01.2021 року (а. с. 36, 37).

Відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2019 року за результатами розгляду цивільної справи № 637/105/17, статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи вищевказане, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно Виписки за договором № б/н від 14 серпня 2008 року ОСОБА_1 виконувала умови кредитного договору у період з 14 серпня 2008 року по 24 лютого 2009 року, а в подальшому припинила оплату чергових платежів (а. с. 10-12).

Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з наступного дня після настання строку погашення чергового платежу за договором, який відповідач внесла 24 квітня 2009 року, тобто з 25 травня 2009 року. Трирічний строк позовної давності щодо звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості закінчився 26 травня 2012 року.

В той же час з вказаним позовом позивач звернувся до суду лише 22 січня 2021 року, що підтверджується Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями (згідно інформації поштового відправлення 08 січня 2021 року), тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові, оскільки представником відповідача заявлено вимогу про застосування до позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності.

Підстав, передбачених ст. 263, 264 ЦК України для зупинення перебігу строку позовної давності або його переривання, судом не встановлено, а позивачем, відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України, не заявлено та необґрунтовано поважності причин пропуску такого строку, через що суд вважає необхідним застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цим позовом відшкодування не підлягають.

Керуючись ст. 253, 259, 266, 267, 509, 526, 530, 536, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. 6-13, 76, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», ; місцезнаходження: 01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: адвокат Шаранич Сергій Сергійович; місцезнаходження: 88000 Закарпатська область м. Ужгород, вул. Старицького, 32.

Головуючий: Чепурнов В. О.