Справа №428/8827/21
Провадження №2/428/1726/2021
02 листопада 2021 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Кордюкової Ж.І.,
за участю секретаря Голуб Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У цьому житловому будинку зареєстровані ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 - його син. Відповідач з 1999 року, будучи неповнолітнім, разом із колишньою дружиною позивача виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, де 20.10.1999 року отримав громадянство Російської Федерації. На даний час відповідач ОСОБА_2 в Російській Федерації має власне житло, де постійно проживає разом зі своєю сім`єю. З 2012 року він не живе в спірному будинку.
Наявність реєстрації відповідача у житловому будинку порушує його права та інтереси, як власника будинку, оскільки створює перешкоди у здійсненні користування та розпорядження вказаним житловим будинком. Оскільки відповідач відсутній за місцем реєстрації більше ніж один рік, то втратив право користування спірним житлом.
Просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористався.
23.09.2021року судом постановлено ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви, відкриття провадження у справі і призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження.
02.11.2021 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.
Житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку від 07.05.2010 року та копією витягу про державну реєстрацію прав від 19.11.2010 року №28070651.
Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 17.12.2003 року, шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 17.12.2003 року зроблено запис за №562.
Відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження № НОМЕР_2 від 22.03.1993 року.
З копії довідки паспортно-візової служби УВС Воронезької області №4643 від 21.10.1999 року встановлено, що відповідач ОСОБА_2 набув громадянство Російської Федерації.
Згідно з копією паспорта громадянина Російської Федерації № НОМЕР_3 , виданого 10.04.2013 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований з 30.07.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.
Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 дійсно не проживає у спірному житловому будинку, оскільки ще в 1999 році виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації.
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач перешкоджав проживанню відповідача в спірному житловому будинку.
Враховуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України з урахуванням клопотання позивача про покладення на нього судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, суд вважає за необхідне судові витрати у сумі 908 грн. залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 280 - 283, 288 - 289, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Ж. І. Кордюкова