Провадження № 22-ц/811/2295/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м.Львів

Справа №127/12459/20

Провадження № 22ц/811/2295/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 1 квітня 2021 року у складі судді Стрельбицького В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до Вінницького відділення Акціонерного товариства «Ідея Банк», Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання зобов`язання за кредитним договором виконаним та припинення його дії, розірвання договору застави, виключення відомостей з Державного реєстру застави, вилучення відомостей з Державного реєстру заборон на відчуження рухомого майна, -

встановив:

11 червня 2020 року позивач звернулася з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 6 квітня 2011 року між нею (позивачем) та ПАТ «Плюс Банк» укладено Кредитний договір № 910.76328 на суму 221 677, 60 грн. строком на 84 місяці. 11 серпня 2011 року на забезпечення виконання зобов`язань за цим Кредитним договором, між сторонами укладено договір застави №910.76328 транспортного засобу марки MITSUBISHI, легковий універсал - 8, рік випуску 2011, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Стверджує, що вона (позивач) в повному обсязі виконала зобов`язання за кредитним договором по сплаті суми кредиту, відсотків за користування кредитом та пені по відсоткам. Вважає, що зобов`язання за заставним договором повинно бути припиненим на підставі ст. ст. 593, 599 ЦК України, у зв`язку з виконанням основного зобов`язання та припиненням Кредитного договору. Відповідно копії розрахунку боргу банком станом на 10 березня 2020 року, зазначено про її (позивача) борг за Кредитним договором в розмірі 764 842, 88 грн. Зазначає, що її (позивача), як клієнта з Умовами та Правилами надання банківських послуг банком належно не ознайомлено, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, а тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 1 квітня 2021 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач. Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви. Вказує, що протягом 2011-2018 років відповідно до графіка щомісячних платежів, який є додатком № 1 до Кредитного договору № 910.76328 від 6 квітня 2011 року, нею (позивачем) здійснено повне погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, що підтверджується виписками з рахунків обліку кредитної заборгованості з відміткою банку. Платіжними дорученнями підтверджується факт погашення боргу відповідно до умов Кредитного договору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 6 квітня 2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Плюс Банк» укладено кредитний договір № 910.76328 на суму 221 677, 60 грн. строком на 84 місяці.

6 квітня 2011 року ОСОБА_2 підписано Положення про загальні умови кредитних договорів та забезпечення кредитів заставою транспортних засобів.

Відповідно до п.1 цього договору банк надав позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кошти в сумі 221 677, 60 грн.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 11 серпня 2011 року між сторонами укладено договір застави №910.76328 транспортного засобу марки MITSUBISHI, легковий універсал - 8, рік випуску 2011, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до умов цього договору ОСОБА_2 прийняла на себе зобов`язання відповідати перед ПАТ «Плюс Банк» в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань.

Сторони погодили, що повернення кредитних коштів повинно здійснюватись на підставі графіка щомісячних платежів.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав позичальнику кошти.

Згідно із п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання (ст.629 ЦК України).

Статтею 1054 цього Кодексу передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До правовідносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором, та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно із ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.598 ЦК України. Зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 цього Кодексу, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У параграфі 4 Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний отримати кредит і протягом дії договору сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтентних платежів на рахунок НОМЕР_2 в терміни та в сумах, визначених у графіках.

З п. 1 параграфа 2 договору вбачається, що сторони погодили сплату позичальником банку за користування кредитними коштами річних процентів в розмірі, що визначається як змінна частина ставки збільшена на 0,57 %, що є «маржою» банку.

На день укладення договору змінна частина ставки становила 15,53%, що разом з «маржою» банку складає 16,10%.

Згідно пункту 3 параграфу 2 договору банк повідомляє позичальника про актуальний розмір процентної ставки, а також при впровадженні процентної ставки надає позичальнику новий графік рекомендованим листом без внесення змін (доповнень) до договору. Повідомлення про актуальний

розмір процентної ставки стає невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п.п. 1, 4 параграфа 6 договору банк має право змінювати в односторонньому порядку свої тарифи (окрім процентної ставки) повідомивши про це позичальника будь-яким із способів на вибір банку: шляхом надсилання листа на вказане позичальником у договорі його місце проживання, або при його явці в банк або через місцеві чи регіональні друковані засоби масової інформації, вказавши дату, з якої починають діяти зміни/нові тарифи.

Згідно з пунктом 2 параграфа 2 Положення, зміна графіку щомісячних платежів, що випливає зі зміни процентної ставки, не вимагає письмової форми за підписом позичальника. Банк зобов`язаний вислати позичальнику змінений графік. В разі колізії (суперечності) між приписами цього Положення та приписами договору, переважаючу силу мають приписи договору (п. 1 пар. 3 Положення).

Пунктом першим параграфа 5 Положення встановлено обов`язок позичальника надати банку всю інформацію, яка слугує для оцінки його кредитоспроможності, а також реальності пропонованого і прийнятого забезпечення кредиту, інформувати банк про рішення і факти, які мають вплив на його фінансово-економічний стан, сплачувати страхові платежі за страхування цивільно-правової відповідальності в межах строку кредитування, до дня видачі кредиту укласти з акредитованою банком страховою компанією, за свій рахунок, договір страхування предмета застави (на умовах повного КАСКО), договір добровільного страхування життя та/або договір добровільного страхування фінансових ризиків пов`язаних із втратою роботи першим вигодо набувачем, за якими є банк, своєчасно оплачувати страхові внески, відповідно до договору страхування предмета застави, договору добровільного страхування життя та/або договору добровільного страхування фінансових ризиків пов`язаних з втратою роботи, не змінювати вигодонабувача по договору страхування предмета застави, договору добровільного страхування життя та/або договору добровільного страхування фінансових ризиків, пов`язаних із втратою роботи, до повного погашення заборгованості за договором. В разі не укладення позичальником договору страхування предмета застави, договору добровільного страхування життя та/або договору добровільного страхування фінансових ризиків, пов`язаних із втратою роботи, банк вправі самостійно на власний розсуд та на свою користь за рахунок позичальника застрахувати предмет застави, самостійно та на власний розсуд укласти договір добровільного страхування життя та/або договір добровільного страхування фінансових ризиків, пов`язаних із втратою роботи, стягнувши витрати, пов`язані зі страхуванням, із позичальника (в тому числі, але не обмежуючись, за рахунок предмета застави), або зарахувати найближчий платіж (платежі) позичальника за договором у погашення боргу позичальника перед банком за страховим платежем. Сплата страхових платежів за страхування життя і страхування безробіття починаючи з другого року кредитування і щорічно до кінця терміну дії кредитного договору здійснюється за рахунок позичальника в загальному розмірі 3% (страховий тариф) від залишку по тілу кредиту згідно першочергового графіка погашення кредиту на момент проведення перестрахування, використовувати ТЗ за його цільовим призначенням та утримувати його в справному стані, передати ТЗ, що є предметом застави, на першу вимогу банку, в разі прийняття банком рішення про вилучення предмета застави. У разі зміни розміру доходів та/або витрат позичальника в порівнянні з тими, про які позичальник повідомив банк під час укладення договору, а також настання будь-яких обставин, що можуть вплинути на платоспроможність позичальника, - письмово повідомити про це банк та надати підтверджуючі документи не пізніше ніж через 5 днів після настання таких змін. У протилежному випадку вважається, що жодних із вищезазначених змін не відбулося, а станом на кінець кожного кварталу (місяця, дату настання чергового місячного платежу) банк використовуватиме для визначення фінансового стану позичальника як дійсні ті дані та інформацію, про які позичальник повідомив банк під час укладення договору.

Згідно із п.2. параграфа 9 Кредитного договору, в разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів від 1 до 60 днів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0,15% від простроченої суми боргу за кожен день прострочки.

У разі порушення понад 60 днів банк має право стягнути пеню в розмірі 0,65% за кожний день прострочки.

Згідно із п.4 параграфа 9 кредитного договору, в разі неподання або несвоєчасного подання документів, які підтверджують фінансовий стан позичальника, банк має право вимагати сплати штрафу в розмірі 1% від початкової суми кредиту за кожний випадок порушення, стягнувши витрати із позичальника, або зарахувати найближчий платіж позичальника за договором у погашення боргу позичальника перед банком.

Відповідно до Положення про загальні умови кредитних договорів та забезпечення кредитів заставою транспортних засобів, в обов`язки позичальника входить своєчасна оплата страхових внесків, відповідно до договору страхування, укладення нового договору страхування та інше.

Згідно параграфа 6 Положення зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів вважаються виконаним у день, коли грошові кошти зараховані на рахунок, вказаний у договорі.

Відповідно до п.3 суми, сплачені позичальником на погашення боргу за кредитним договором, банк зараховує в такій черговості: прострочені проценти; прострочена заборгованість по кредиту; поточні нараховані проценти; часткове погашення кредиту за поточний місяць; штрафні санкції (пеня).

Судом встановлено, що банк підняв відсоткову ставку з 6 травня 2012 року (змінено її з 16,1% на 19,85 %) та з 7 вересня 2014 року (відсоткова ставка збільшилася до 21,79 %).

Про розмір збільшеної ставки (21,79% річних), яка встановлена банком з 7 вересня 2014 року, позивача повідомлено у передбаченому Кредитним договором порядку, що підтверджується повідомленням банку від 6 серпня 2014 року, яке скеровано позивачу, що стверджується відомостями із списку поштових відправлень.

У Кредитному договорі зазначено, що позивач визнала, що усвідомлює ризики, які випливають із змінної частини процентної ставки за весь період кредитування, і погоджується на ці ризики. Договір в частині визначення змінної частини процентної ставки не оспорений і не скасований.

Випискою по рахунку № НОМЕР_2 за період з 6 квітня 2011 року по 2 вересня 2020 року підтверджено, що ОСОБА_2 не дотримувалася графіка погашення заборгованості. У зв`язку з цим у позивача виникли прострочення платежів і сплачені кошти в першу чергу зараховувались на прострочені платежі.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 910.76328 від 6 квітня 2011 року, ОСОБА_2 не виконано зобов`язання по Кредитному договору в повному обсязі в частині сплати прострочених відсотків по кредиту в розмірі 115 496,78 грн. Заборгованість позивача по кредитному договору становить 764 842,88 грн., та складається з: прострочених процентів - 115 496,78 грн. пені - 638 638,31 грн., дебіторської заборгованості - 10 707,79 грн.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів про виконання належним чином зобов`язань за Кредитним договором, що виключає припинення цих зобов`язань та задоволення позовної вимоги про визнання зобов`язання виконаним і припинення Кредитного договору.

З наведених мотивів не підлягають до задоволення і вимоги про розірвання договору застави, виключення із реєстрів відомостей про заставу та наявність у зв`язку з такою заборон щодо заставленого майна, оскільки позивач посилається на припинення зобов`язання, забезпеченого заставою (ст.593 ЦК України).

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що зобов`язання по кредитному договору ОСОБА_2 в повному обсязі не виконані, а відтак, у позові належить відмовити.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 1 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 26 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді