Справа № 219/8684/21
Провадження № 2/219/3044/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 листопада 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого Феняка О.Р., за участю секретаря судового засідання Романченко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бахмуті матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачів адвокат Андрєєв А.А., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад встановленого строку, в обґрунтування позову зазначив, що позивачі є власниками житлового приміщення (квартири), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_3 є донькою позивача ОСОБА_2 , зареєстрована у вказаній квартирі, однак не проживає з 2018 року, виїхала за кордон для постійного місця проживання, речі її в квартирі відсутні, перешкод в користуванні жилим приміщенням їй не створювалось.

В судове засідання позивачі та представник позивачів не з`явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

В судове засідання відповідач не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи в її відсутність, чи про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При розгляді справи, судом встановлено, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим виконкомом Сіверської міської ради Артемівського району Донецької області.

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована з 03.12.1997р. по теперішній час в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданого Артемівським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області 03.12.2013р., довідкою відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області за №3858/10-17 від 11.08.2021р., довідкою Сіверської міської ради за №0709/2614 від 27.08.2021р.

Як вбачається з акту про фактичне проживання за №429 від 16.08.2021р., складеного депутатом Сіверської міської ради, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але за місцем реєстрації не проживає з 2018 року, фактично проживає за межами України.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.08.2009р. Сіверською міською радою, бюро приватизації Артемівського району «Мансарда», квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної (сумісної) власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №283068150 від 05.11.2021р., квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Правові позиції Європейського Суду з прав людини Пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав. При цьому такий загальний захист поширюється як на власника житла, так і на наймача.

Разом з цим згідно ст. 150 ЖК Українигромадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. ст.269,270,310,311 ЦК України право на місце проживання відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, якими вона володіє довічно. Вона не може бути примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у приватній спільній сумісній власності, і хоча відповідач не проживає у зазначеній квартирі, це не тягне за собою зміну правового статусу майна.

Діюче законодавство не передбачає підстав позбавлення співвласника права користування належним йому житлового приміщення на тій підставі, що він не проживає в ньому.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування є необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 4,11,12,13,76-81,89,141,263,265,268ЦПК України, на підставі ст. 15,16, 269,270,310,311,316,317,319 ЦК України, ст. 60 СК України, ст. 9,150,156 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня вручення повного заочного рішення.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом 30-ти днів з моменту отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.Р. Феняк 05.11.2021