Справа № 548/1601/21
Провадження №2/548/601/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.10.2021 року м. Хорол
Хорольський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді- Коновод О.В.
за участю секретаря судового засідання Скрипніченко М.І.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хорол, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання особи такою, втратившим право користування житловим приміщення будинку із зняттям з реєстрації,-
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання особи такою, втратившим право користування житловим приміщення будинку із зняттям з реєстрації,в обгрунтування позову вказали, що вона ОСОБА_1 , зареєстрована і фактично проживає по АДРЕСА_1 .
Дівоче прізвище - ОСОБА_5 . 07 травня 1977 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 . Після цього їй було присвоєно його прізвище - ОСОБА_7 .
Від спільного подружнього життя сторони мають сина ОСОБА_2 та дочку ОСОБА_8 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача ОСОБА_6 помер в с. Ялосовецьке Хорольського району.
Позивач, ОСОБА_2 зареєстрований і фактично проживає зі своєю бабусею ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 .
Позивач, ОСОБА_10 зареєстрована і проживає по АДРЕСА_2 .
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05 серпня 1994 року, згідно з наказом керівника ДГ « 9 Січня» Хорольського району 3 115 від 18.05 1994 року позивачами була приватизована квартира АДРЕСА_3 , що було зареєстровано в Лубенському БТІ за 3 21 19.12. 1994 року.
Кожному з позивачів за правом спільної сумісної власності належала ј частки цієї квартири.
Після смерті чоловіка, позивача, ОСОБА_1 в ТОВ «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне» виготовила технічний паспорт на зазначену вище квартиру і отримала 10 жовтня 2016 року в Хорольській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з ј частки двокімнатної квартири АДРЕСА_4 . Діти після смерті їх батька спадщину не приймали.
Таким чином, на даний час позивачу належить 2/4 частки квартири.
Приблизно весною 2007 року, позивач, ОСОБА_2 почав проживати без реєстрації шлюбу з гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати позивача влаштувала її на роботу в приватний сільський магазин при умові, що вона буде зареєстрована в їхньому селі.
За згодою всіх співвласників квартири мати зареєструвала відповідачку за вказаною адресою у ВГІ РФО Хорольського РВ УМВС України в Полтавській області.
Фактично позивач ОСОБА_2 та його співмешканка ОСОБА_4 проживали у його бабусі по АДРЕСА_2 .
В подальшому сімейні відносини не склалися і відповідачка приблизно на початку 2017 року поїхала на заробітки в Польщу, де і знаходиться по даний час. Ніяких шлюбних відносин вони не підтримують.
Позивач, ОСОБА_11 неодноразово прохала відповідачку через секретаря колишньої Ялосовецької сільської ради знятися з реєстрації, однак остання уникала зустрічей , мотивуючи це тим, що їй нікуди прописатися, оскільки її батьки, що проживають в с. Поділ колишнього Семенівського району Полтавської області, не переоформили спадщину після смерті своїх батьків.
В даний час позивачі мають наміри продати квартиру. Але потенційні покупці відмовляються укласти договір купівлі-продажу в зв`язку з тим, що в ній зареєстрована стороння особа.
Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 21.07.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
В судове засідання позивачі не з"явилися, але в заяві прохали провести розгляд справи у їх відсутність.
Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений відповідно до ч. 3 ст.128 ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи, відзиву не подав, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило.
В судове засідання представник відповідача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради.
За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.
Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/4 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М., Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, виданого 10.10.2016 року державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М.,(а.с.23-24).
З наведеного вбачається, що законним власником квартири є позивач .
В будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області № 2068/0318 від 13.04.2021 року.
Відповідно до ст. 41, 47 Конституції України право приватної власності є непорушним, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а згідно ст. 55 права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб.
Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України.
Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника. Так, згідно цієї норми закону член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідач не проживає в квартирі позивача більше одного року, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.
Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Отже, керуючись положеннями статей 391, 406 ЦК України, враховуючи, що квартира належить на праві приватної власності позивачу, а також те, що мають місце істотні обставини, які полягають у фактичному тривалому непроживанні відповідача у квартирі та створенні перешкод позивачу, як власнику у здійсненні ним права користування своїм майно, які позивач вимагає усунути, суд вважає вимоги позивача доведеними і обгрунтованими, такими, що грунтуються на положенні чинного законодавства, а тому приходить до висновку про необхідність їх задоволення.
Оскільки відповідач не проживає по місцю реєстрації в квартирі позивача більше одного року, то є законні підстави для визнання його таким, що втратив право на користування цим житлом.
В даному випадку рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, буде підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 246, 263, 264, 265, 280, 282, 289 ЦПК України, ст. ст. 15, 383, 391, 405 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання особи такою, втратившим право користування житловим приміщення будинку із зняттям з реєстрації,- задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право на користування нашою квартирою АДРЕСА_5 , із зняттям її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Стягнути з відповідачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1816 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Полтавського апеляційного суду в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 11.10.2021 року.
Учасники справи:
ПОЗИВАЧ 1: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована та проживає по АДРЕСА_6 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 16.10.1995 року Хорольським РВ УМВС України в Полтавській області, РНОКПП НОМЕР_2 .
ПОЗИВАЧ 2: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_7 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 05.01. 1999 року Хорольським РВ УМВС України в Полтавській області, ідент. номер НОМЕР_4 .
ПОЗИВАЧ 3: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована та проживає по АДРЕСА_8 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Миргородським МРВ УМВС України в Полтавській області 19.10.1999 року, ідент. номер НОМЕР_6 .
ВІДПОВІДАЧ 1: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована по АДРЕСА_6 , паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Семенівським РВ УМВС України в Полтавській області 03.01.2004 року, ідент. номер НОМЕР_8 .
Суддя : О.В. Коновод