П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Зиль Т.С.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Альпарі» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Статус капітал плюс», публічного акціонерного товариства «Родовід банк», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Альпарі», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки, припинення іпотеки та скасування заборони на іпотечне майно,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору іпотеки, припинення іпотеки та скасування заборони на іпотечне майно.

У липні 2021 року позивач направив клопотання про забезпечення позову.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначив, що 19.08.2006 р. позивач набула у спільну сумісну власність будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 - без виділення частки між співвласниками.

ІНФОРМАЦІЯ_1 - помер ОСОБА_3 (боржник за кредитним договором, іпотекодавець). Після 29.04.2009 р. іпотечне зобов`язання втратило свою цілісність і обмежувалося спадкоємцями та спадковою масою.

23.09.2010 рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №2-199/2010 було встановлено вказану обставину про набуття позивачем у спільну сумісну власність вказаного майна, як юридичний факт, який на сьогодні не підлягає доказуванню; визначено частки у спільній сумісній власності між позивачем та ОСОБА_3 кожному по 1/2. До спільної сумісної власності відносилися спірні будинок та земельна ділянка.

27.06.2012 р. за позивачем було зареєстровано право власності на 1/2 спірного будинку. 28.05.2015 р. зареєструвати право власності на земельну ділянку позивач не змогла через наявність іпотечного обтяження, накладеного ПАТ «РОДОВІД БАНК».

22.07.2015 р. рішенням Апеляційного суду Київської області у справі № 369/5674/15-ц було встановлено ту обставину, що ПАТ «РОДОВІД БАНК» пропустило строк пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, передбачений ч.2 ст.1281 ЦК України. Відповідно іпотечне зобов`язання припинило свою дію відповідно до ч.4 ст.1281 ЦК України.

Зобов`язання між ПАТ «РОДОВІД БАНК» та позивачем не виникало та не могло виникнути, оскільки позивач не була учасником кредитних правовідносин та не стала учасником іпотечного зобов`язання згідно ст.23 ЗУ «Про іпотеку» (перехід права власності на предмет іпотеки до третьої особи).

Відповідно, станом на 22.07.2015 р. іпотечне зобов`язання було припинено і ПАТ «РОДОВІД БАНК» не мав права заявляти вимоги до спадкоємців, в тому числі і до позивача. Однак, 23.11.2020 р. ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» надіслало позивачу вимогу про погашення боргу ОСОБА_3 за кредитним договором з ПАТ «РОДОВІД БАНК». Також у вимозі було зазначено про можливість реєстрації за ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» права власності на спірне майно позивача.

Саме це і стало фактичною підставою і приводом для звернення позивача до суду за захистом свого права власності та подання заяви про забезпечення позову.

Позовна заява містить дві вимоги, спрямовані на: визнання договору іпотеки недійсним та скасування і вилучення записів про іпотечне обтяження на будинку та земельної ділянки. Саме забезпечення вимог про скасування і вилучення записів про іпотечне обтяження на будинок та земельну ділянку є підставою для забезпечення позову.

Наявність претензій ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС», наявність договору між ПАТ «РОДОВІД БАНК» та ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» - говорило про реальну можливість того, що позивач буде позбавлений права власності без її волі на це.

23.01.2021 р. було зареєстровано право власності на землю за ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» в повному обсязі без відома та згоди позивача. При реєстрації права власності на будинок за ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» було погашено запис про право власності позивача на 1/2 будинку. 22.02.2021р. - зареєстровано право власності на будинок за ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» в повному обсязі без відома та згоди позивача.

05.03.2021 р. - зареєстровано право власності на будинок та землю, які зазначені в спірному договорі іпотеки, за ТОВ «КУА АЛЬПАРІ» без відома та згоди позивача.

ТОВ «КУА АЛЬПАРІ» може знову відчужити будинок та земельну ділянку, змінити їх призначення, що однозначно призведе до ускладнення виконання рішення уданій справі, оскільки потрібно буде встановлювати фактичний стан майна, порівнювати його з записами у державному реєстрі та повертати становище до стану, яке було до укладення недійсного правочину (здійснювати двосторонню реституцію).

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просила забезпечити позов у даній справі шляхом встановлення заборони для Відділу реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області вчиняти дії, спрямовані на реєстрацію місця проживання та/або перебування будь-яких осіб у вищевказаному будинку.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.07.2021 р. задоволено заяву про забезпечення позову, встановлено заборону для Відділу реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області вчиняти дії, спрямовані на реєстрацію місця проживання та/або перебування будь-яких осіб у спірному будинку.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ТОВ КУА «Альпарі» направило апеляційну скаргу, в якій зазначило, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною, та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

27 вересня 2021 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона не погоджуючись із доводами викладеними у апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Хоча чинним процесуальним законом й передбачено, коли апеляційний суд не обмежений доводами апелянта, до даного випадку такі виключення не відносяться.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Згідно ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, а також існує реальна загроза унеможливлення чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

Апелянт обґрунтовує незаконність оскаржуваної ухвали тим, що предметом позову є визнання недійсним договору та скасування записів про обтяження нерухомого майна. В свою чергу задоволення таких вимог не призведе до необхідності примусового виконання рішення суду. Договір у разі задоволення позову буде одразу вважатися недійсним, відтак, забезпечення можливого виконання рішення суду в даному випадку є неактуальним.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із такими доводами апелянтів, оскільки окрім забезпечення можливого виконання рішення суду, заходи забезпечення позову покликані забезпечити і ефективність захисту тих прав позивача, задля яких він і звернувся до суду.

Не зважаючи на те, що предметом позову є визнання недійсним договору іпотеки та скасування обтяжень нерухомого майна, фактично суть позиції позивача направлена на відновлення належних їй, як вона вважає, прав на будинок та земельну ділянку.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що з матеріалів справи вбачається існування реального спору між сторонами, за вирішенням якого позивач і звернувся з позовом до суду. При цьому застосований судом захід забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами. Заявлені позивачем ризики є обґрунтованими, а їх втілення може призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту прав позивача у разі задоволення позову.

За таких умов колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Альпарі» залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько