Справа № 308/263/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 жовтня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАУНИЧА М.В., КОЖУХ О.А.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/263/20 за скаргою боржника ОСОБА_1 , заінтересована особа стягувач ОСОБА_2 , на рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Міснік Нелі В`ячеславівни, за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 16 червня 2021 року, повний текст якої складено 16 червня 2021 року, головуючий суддя Данко В.Й., -

встановив:

10.01.2020 ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Розман С.Ю., звернувся до суду із зазначеною скаргою мотивуючи її таким.

Гол. держвиконавцем ВПВР Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Міснік Н.В. здійснюється провадження № 3905697 з примусового виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.04.2007 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей.

У матеріалах цього провадження міститься розрахунок заборгованості за аліментами, згідно з яким заборгованість зі сплати боржником аліментів на 31.05.2017 року становить 55817,74 грн. Однак, скаржник не погоджується з указаним розрахунком, тому звернувся до виконавця з клопотанням про здійснення перерахунку заборгованості.

Листом від 04.12.2019 № 7-3905697/2692 йому відмовлено у задоволенні клопотання через те, що розрахунок заборгованості за аліментами, що був здійснений 16.04.2018 іншим державним виконавцем, сторонами виконавчого провадження не оскаржувався, тому наявна заборгованість є чинною, а Відділом примусового виконання рішень нарахування заборгованості не здійснювалося. Крім того, у матеріалах виконавчого провадження відсутня заява боржника про зміну його фінансового становища.

Втім, виконавець протиправно не розглянув його клопотання про перерахунок у виконавчому провадженні заборгованості за аліментами.

Так, згідно з рішенням суду з боржника стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними повноліття. З наявного розрахунку слідує, що він проведений із серпня 2011 року із початком заборгованості в розмірі 193,97 грн, яку боржник не оспорює, по 31.05.2017 до досягнення другою дитиною повноліття. При цьому, починаючи з січня 2013 року і до кінця вищезазначеного періоду виконавцем здійснено розрахунок виходячи із середньої заробітної плати, про що вказано у розрахунку.

10.07.2013 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення боржником підприємницької діяльності. З квітня 2013 року боржник не отримує будь-яких доходів, окрім пенсії по інвалідності, що стверджується доданими до скарги копіями довідок з УПФУ та органу податкової інспекції.

Норми ст. 195 ч.ч. 1, 2 СК України та п. 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юсту України від 02.04.2012 № 512/5, про те, що заборгованість за аліментами платника, який не працював або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, які врахував виконавець при здійсненні розрахунку заборгованості, не підлягають застосуванню, оскільки вказана редакція цих норм СК України встановлена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності лише 08.07.2017, тобто, після фактичного припинення у нього зобов`язання зі сплати аліментів у зв`язку з досягненням молодшої дитини повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Водночас, попередня редакція ст. 195 ч.ч. 1, 2 СК України, яка діяла на момент припинення зобов`язання з виплати аліментів станом на травень 2017 року, передбачала, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення; якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує.

Зважаючи на положення п. 14 ч. 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого Постановою КМ України від 26.02.1993 № 146, абзацу 2 п. 12 розділу X Інструкції у редакції, чинній на травень 2017 року, ст. 58 Конституції України та рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), незалежно від наявності у матеріалах виконавчого провадження раніше здійсненого іншим держвиконавцем розрахунку заборгованості зі сплати боржником аліментів, проведеного з порушенням вимог законодавства, виконавець повинен був здійснити перерахунок вказаної заборгованості, що законом не заборонено та узгоджується з принципами неупередженості, ефективності, незалежності та верховенства права.

Крім того, протягом 2014-2016 рр. боржник добровільно переказав на картку стягувача грошові кошти загальною сумою 686,00 грн у якості аліментів, які не були враховані у здійсненому виконавцем розрахунку, що додатково свідчить про його некоректність. ІНФОРМАЦІЯ_4 син боржника ОСОБА_6 досяг повноліття, проте, рішення суду про визначення розміру аліментів на іншого сина у зв`язку з цим не ухвалювалося. Тим часом, відповідно до ст. 183 ч. 2 СК України (у чинній на той час редакції), якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. На порушення цієї норми закону виконавцем продовжуються стягуватися аліменти після досягнення однією дитиною повноліття без вирахування тієї рівної частки, що припадала на цю дитину.

Посилаючись на ці обставини, на вказані вище та інші норми законодавства, виходячи з передбаченого ст. 447 ЦПК України права боржника у виконавчому провадженні звернутися до суду із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, якщо цим під час виконання рішення порушуються права і свободи боржника, ОСОБА_1 просив:

визнати неправомірним рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Міснік Нелі В`ячеславівни про відмову у здійсненні перерахунку заборгованості зі сплати божником аліментів у виконавчому провадженні № 3905697 і зобов`язати цього державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості зі сплати ОСОБА_1 аліментів у виконавчому провадженні № 3905697 з урахуванням фактичного доходу боржника, а не середньої заробітної плати, та фактично сплачених ним добровільно сум на користь стягувача ОСОБА_3 , а також з вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину ОСОБА_4 , яка досягла повноліття.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16.06.2021 у скарзі відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності скарги по суті, з того, що держвиконавець діяв правомірно, а предметом оскарження може бути сам розрахунок заборгованості, а не здійснення чи відмова в здійсненні перерахунку як такого. Крім того, вимога про зобов`язання держвиконавця здійснити перерахунок розміру заборгованості за аліментами є фактичним втручанням у право і обов`язок виконавця відповідно до закону самостійно визначати розмір заборгованості за аліментами.

Боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Розман С.Ю., оскаржив ухвалу суду першої інстанції як незаконну та необґрунтовану. У скарзі наводить такі доводи.

Відповідно до положень ст.ст. 13, 18 Закону України «Про виконавче провадження» та інших норм законодавства держвиконавець мав право за проведення нового розрахунку заборгованості за аліментами незалежно від наявності в матеріалах виконавчого провадження раніше проведеного іншим виконавцем розрахунку такої заборгованості. Жодні норми законодавства не забороняють держвиконавцю здійснити перерахунок, зробити новий розрахунок заборгованості боржника зі сплати аліментів, а відмова в проведення такого перерахунку порушує права боржника. Тому такі дії чи бездіяльність держвиконавця можуть бути оскаржені.

Висновки суду одночасно про те, що з одного боку держвиконавець є самостійним й незалежним у прийнятті рішень і суд не може втручатися в його повноваження, а з іншого боку про те, що він не може самостійно здійснити перерахунок заборгованості за аліментами, є взаємовиключними. Норми ст. 451 ч. 2 ЦПК України прямо передбачають, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Тому про втручання у повноваження держвиконавця не йдеться.

Апелянт просить ухвалу суду скасувати, скаргу задовольнити.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок організаційних змін в органах державної виконавчої служби функції Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на даний час виконує Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), у якому працює головний державний виконавець Міснік Н.В. Зміна назви та підпорядкування органу ДВС на суть справи не впливає.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи апеляції, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Згідно зі ст. 2, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст. 5 ч.ч. 1, 2 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу; провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи; кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, або в інший ефективний спосіб, що не суперечить закону.

Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом. Суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, поданим відповідно до ЦПК України (ст. 13 ч. 1 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що гол. держвиконавець ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Міснік Н.В. у виконавчому провадженні № 3905697, що здійснюється на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.04.2007 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (виконавчий лист № 2п-117, виданий Ужгородським міськрайонним судом 01.06.2007, а.с. 42), здійснив розрахунок заборгованості за аліментами і визначив її станом на 31.05.2017 у сумі 55817,74 грн (лист держвиконавця від 23.05.2018 № 7-1431/3905697 на ім`я ОСОБА_1 , а.с. 10).

Боржник ОСОБА_1 не погодився із таким розрахунком заборгованості за аліментами і вважаючи, що заборгованість є завищеною, а держвиконавець ОСОБА_8 листом від 04.12.2019 № 7-3905697/2692 (а.с. 17) незаконно відмовила йому в задоволенні клопотання про проведення перерахунку заборгованості, виходячи з неправильного, на його думку, застосування норм законодавства при визначенні заборгованості, у порядку, передбаченому розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, оскаржив таку відмову держвиконавця до суду.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ч. 1 ЦПК України).

Водночас слід враховувати, що питання, які пов`язуються з наявністю заборгованості за аліментами, з визначенням розміру такої заборгованості під час виконання рішення суду щодо стягнення аліментів на утримання дітей безпосередньо стосуються прав, обов`язків та законних інтересів стягувача аліментів і заборгованості за ними. Заперечення боржником у виконавчому провадженні розміру заборгованості за аліментами, вимога про перерахунок такої заборгованості з її зменшенням із підстав неправильного, відповідно до правової позиції боржника, застосування законодавства при обчисленні заборгованості, породжує спір між боржником і стягувачем щодо розміру заборгованості за аліментами.

За змістом положень ст. 71 ч.ч. 1, 3 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII), порядок стягнення аліментів визначається законом; визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ст. 71 ч. 3 Закону № 1404-VIII).

Порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), установлений ст. 195 СК України, яка передбачає, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом (ч. 3).

Аналіз цих норм закону у системному зв`язку вказує на те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом, положеннями ст. 19 ч. 1 ЦПК України, згідно з якими суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, та іншими нормами цього Кодексу.

З огляду на такі вимоги закону, спір між сторонами виконавчого провадження (боржником і стягувачем) щодо розміру заборгованості за аліментами відповідно до закону підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом.

Такі правові висновки зробив Верховний Суд у постанові від 06.06.2018 у справі № 756/13754/16-ц, підстав не враховувати які апеляційний суд не має.

За встановлених обставин ініційований по суті боржником у виконавчому провадженні спір про розмір заборгованості за аліментами належало розглядати в порядку позовного провадження за участю сторін цього спору боржника та стягувача, лише в рамках розв`язання якого можливе виконання учасниками такого спору процесуальних обов`язків, реалізація ними процесуальних прав, належне з`ясування обставин виникнення та розміру заборгованості за аліментами, а також врегулювання спору належним процесуальним порядком за наявності для того підстав за згодою сторін.

Передбачений розділом VII ЦПК України процесуальний порядок незастосовний до розв`язання відповідного спору, тому ухвалене згідно з цим порядком судове рішення підлягає скасуванню. Оскільки правила вказаного розділу ЦРК України не передбачають іншої процесуальної можливості, у задоволенні скарги, яка не підлягала розгляду таким порядком, слід відмовити.

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляційну скаргу боржника у виконавчому провадженні слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати з відмовою в задоволенні скарги з указаних вище процесуальних підстав.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 16 червня 2021 року скасувати,

скаргу боржника ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Міснік Нелі В`ячеславівни залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 13 жовтня 2021 року.

Судді