РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/11011/16-ц

Провадження № 2/638/2653/21

09.11.2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

за участю секретаря Запорожець Д. Д.

з участю судового розпорядника Календіної А. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач у липні 2016 року звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що є матір`ю ОСОБА_2 та є непрацездатною по віку. Пенсії не вистачає на життєві потреби, вона завжди повинна приймати ліки і проходити лікування, пов`язане з її захворюванням. Дочка відмовляється в добровільному порядку виконувати свій обов`язок по утриманню матері, угоди про розмір аліментів та порядок їх надання між позивачем та відповідачем не досягнуто. Просить суд позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 , аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/3 від усіх видів її заробітку.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.11.2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання непрацездатної матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 04.07.2016 року, вирішено питання про розподіл судових витрат.

04.11.2019 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кравцов С. О. звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.11.2016 року по справі №638/11011/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.03.2020 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кравцова С. О. про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.11.2016 року по справі №638/11011/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері задоволено, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.11.2016 року по справі №638/11011/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері скасовано, справу призначити до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кравцова С. О. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням проводити судовий розгляд за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі.

З урахуванням того, що справа у провадженні в суді знаходиться з 04.07.2016 року, підготовче судове засідання ухвалою суду закрито ще 06.07.2021 року, суд приходить до висновку про можливість проводити розгляд справи без участі сторони позивача.

Суд, дослідивши доводи сторін, викладені у письмових заявах по суті справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджує свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №142 (а. с. 7).

ОСОБА_1 є пенсіонеркою за віком, ветераном праці, що підтверджується копіями відповідних посвідчень (а.с. 8).

З довідки Комунального закладу «Харківська загальноосвітня школа інтернат І-ІІ ступенів №14 Харківської міської ради» від 09.10.2019 року №227 вбачається, що ОСОБА_2 дійсно навчалася у Комунальному закладі «Харківська загальноосвітня школа інтернат І-ІІ ступенів №14 Харківської міської ради» з 01.09.1983 року по 09.06.1987 року (з 5 по 8 клас), проживала в закладі з понеділка по п`ятницю кожного тижня (за винятком канікул) та знаходилась на неповному державному утриманні (а. с. 201).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 Сімейного кодексу України).

У частині 1 статті 202 СК України передбачені підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків: повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Обов`язок дочки, сина брати участь у додаткових витратах на батьків визначений у ст. 203 СК України: дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Таким чином, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги беруться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19.

Частиною 1 статті 204 СК України передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Ухилення від виконання батьківських обов`язків обов`язково означає умисне діяння (дію або бездіяльність), у результаті якого обов`язки по утриманню та/або вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі або не виконуються взагалі.

Зазначені вище обставини мають підтверджуватися належними та допустимими доказами і бути всебічно оцінені судом під час розгляду справи.

Такими доказами, зокрема, можуть бути судове рішення у кримінальному провадженні за статтею 164 КК України або документи, які стали підставою для призначення дитині тимчасової державної допомоги, відповідно до положень Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189. Наявність факту ухилення також може бути підтверджена рішенням суду про стягнення заборгованості за аліментами або довідкою органу ДВС про наявність такої заборгованості.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі №466/8913/16-ц, провадження № 61-39422св18.

З урахуванням встановлених судом обставин справи, суд приходить до висновку, що позивач не надала належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження доводів свого позову та доводів про те, що вона потребує матеріальної допомоги, а отже вказане свідчить про недоведеність передбачених у статті 202 СК України підстав для призначення утримання позивачки з боку повнолітньої доньки - відповідача ОСОБА_4 .

Як вбачається з матеріалів справи підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідачки від обов`язку утримувати свою непрацездатну матір не встановлено, оскільки саме по собі її перебування у школі-інтернаті не свідчить про винне умисне ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дочки.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що позивач досягла пенсійного віку та отримує пенсію за віком, отже у неї наявний дохід.

Доказів, які б містили дані щодо вартості лікування позивача, загального обсягу витрат на забезпечення проживання, на утримання житла та сплату комунальних послуг, та давали б підстави для висновку, що доходів позивачу не вистачає, та про потребу у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, ОСОБА_1 не надано.

Недоведення належними та допустимими доказами факту потреби матеріальної допомоги виключає можливість застосування частини першої статті 202 СК України та покладення на відповідачку обов`язку утримувати свою матір.

Саме такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі № 640/919/17, провадження № 61-30295св18, від 07 листопада 2018 року у справі № 400/1621/16-ц, провадження № 61-18661св18.

Враховуючи, що сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку їх утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, та за відсутності доказів щодо недостатності доходів позивачки для покриття її щомісячних витрат, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 у позовній заяві посилається також на статтю 203 СК України щодо обов`язку участі повнолітніх сина, дочки у додаткових витратах на батьків, однак у прохальній частині позову відповідних вимог щодо стягнення додаткових витрат не заявляє, доказів наявності тяжкої хвороби, інвалідності або немічності суду не надала.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, та її позов залишено без задоволення, підстав для розподілу судового збору судом не вбачається.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері задоволенню підлягає.

Керуючись ст. ст. 11-13, 81, ч. 6 ст. 141, ст. 258, 264-265ЦПК України, ст.ст. 202, 205 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - відмовити.

Витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: