І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Лозова Харківської області
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - Харабадзе К.Ш.,
за участю секретаря - Фалькової І.М.,
Справа № 629/4908/21
Номер провадження 2/629/1381/21
відповідач Акціонерне товариство «Ідея Банк»
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу про визнання кредитного договору та страхування частково недійсним
Ухвалою від 06.09.2021 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.
05.10.2021 представником відповідача АТ «Ідея Банк» надано суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що при укладенні кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, строки повернення коштів, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Так, підписавши договір, позивач засвідчила, що вона погодилася з його умовами. Крім того, позичальник в подальшому виконувала умови кредитного договору та сплачувала відповідні кошти.
Окрім цього, позивач погодилася з умовами Кредитного договору, де визначена реальна річна ставка, орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), тобто позивач була обізнана з реальною річною процентною ставкою та загальною вартістю кредиту в якому також водила комісія за обслуговування кредитної заборгованості, щодо надання інформації, і отримала відмову. Також підтвердженням того, що позивач був ознайомлений з умовами підтверджує власноручно підписаний нею паспорт споживчого кредитування. Укладаючи, зокрема і пункти щодо обслуговування кредитної заборгованості сторони діяли вільно, на власний розсуд вибачаючи контрагента та визначаючи його умови.
Із оспорюваного Кредитного договору вбачається, що такий був підписаний позивачем та відповідачем власноручно, що підтверджує обізнаність та згоду з його умовами. Сторони погодили між собою умови договору, про що свідчать їх підписи на кожному аркуші кредитного договору і кожний з них отримав примірним вказаного договору.
Таким чином, волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто як з боку позивача з метою отримання кредитних коштів, так і з боку відповідача АТ «Ідея Банк» з метою повернення виданих коштів і отримання прибутку в тому числі за обслуговування кредиту.
Таким чином, підставою для визнання правочину (угоди) недійсним слугує невідповідність вимогам закону, а підставою розірвання правочину договору неналежне виконання або невиконання його умов чи умов, встановлених для такого договору законом.
Підписуючи договір, позивач чітко засвідчив факт ознайомлення з його умовами та дав свою згоду на отримання кредиту на цих умовах, при цьому позивач не вбачала в діях відповідача порушень принципу рівності сторін та наявність несправедливих умов, по відношенню до неї, як споживача. Більш того, підписуючи кредитний договір, позивач засвідчив факт ознайомлення з його умовами та надав свою згоду на отримання послуг на цих умовах.
Відповідне повідомлення здійснене саме у письмовій формі, і такий письмовий доказ зазначеного факту є достатнім. Адже закон містить вимогу повідомити споживача про певні умови, але не містить вимоги підписання споживачем саме такого документі, у якому такі умови були би повністю викладені.
Таким чином, свобода договору визначає право громадян вступати чи утримуватися від вступу в будь-які договірні відносини.
Позивач не відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала, не зверталась до кредитора за додатковими роз`ясненнями положень договорі ні до, ні під час, ні після його укладення, тобто не скористалась цим своїм правом та не зверталася за правовою допомогою до укладання договору для роз`яснення його умов.
Оскільки позивач добровільно погодилась з відповідними умовами кредитного договору, виконувала його з моменту укладання, сплачуючи кредит, кредитний договір визнаний саме недійсним бути не може. Доводи позивача в частині несправедливості та суперечливості певних положень оспорюваного кредитного договору, випливають лише з її особистих суб`єктивних оцінок як боржника, зацікавленого у мінімізації своїх грошових зобов`язань. На час укладання договору позивач була згодна з його умовами та взяла на себе відповідні зобов`язання добровільно. Згідно пункту 4 Паспорту споживчого кредиту Додатку 1 до Закону України «про споживче5 кредитування» також передбачено платежі за додаткові та супутні послуги.
Так, у пункті 6.1 Таблиці пункту 6 «Графік щомісячних платежів за кредитним договором», АТ «Ідея Банк» на виконання вимог Закону, цілком правомірна зазначив плату за обслуговування кредиту. АТ «Ідея Банк» не встановлював ніякої комісії за ведення справи, договору, обліку заборгованості споживача, тощо; за дії які банк здійснює на власну користь за прийняття платежів від позичальника, тощо, за укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди, тощо.
Отже, підстав для визнання умов договору такими, що вносять суттєвий дисбаланс у розподіл прав та обов`язків між сторонами, або як такий, що містить приховані і суттєві обтяження чи обмеження для споживача, що давало б підстави для визнання його несправедливим. Всі негативні для споживача позичальника наслідки, передбачені умовами договору є адекватними і відповідними змісту договору кредиту. Тому відсутні підстави для визнання недійсними пунктів договору як таких, що є наслідком нечесної практики кредитора, або як таких, що укладені на вкрай несправедливих для споживача умовах.
Умови договору про обслуговування кредиту банком були для споживача прозорими, зрозумілими, і підписання договору було дійсним волевиявленням позичальника, спрямованим на реалізацію бажання отримати кредитні кошти на умовах обов`язковості їх повернення зі сплатою відсотків і певними негативними наслідками у разі порушення умов, що стосуються повернення кредитних коштів та сплати відсотків
Представник відповідача у судове засіданні не з`явилась, просила розгляд справи проводити за її відсутності.
Позивачка у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі, вказала, що дійсно 11.01.2020 уклала з банком договір кредиту та страхування, угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки та страхування, в цих документах стоїть її підпис. Згідно графіку вона сплачувала кредит, але потім дізналася, що частину кредиту не повинна сплачувати, після чого звернулася до суду з позовом .
Суд, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав.
Пунктом 1.5 Договору встановлено щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірах, визначених п. 5 Додатку №1 як «Інші послуги Банку», який містить графік щомісячних платежів за кредитним договором.
Відповідно до п. 4.2. Додатку №1, плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,45% щомісячно від початкової суми кредиту. На даний момент позивачем сплачено кошти по кредитному договору частково. В судовому засіданні позивачка пояснила, що після укладення договору сплачувала згідно графіку приблизно по 1200 гривень щомісячно, іноді у зв`язку з особистими обставинами вносила щомісячно меншу суму. Приблизно 3-4 останні місяці вносить щомісячно по 650 гривень, оскільки їй стало відомо, що вона може не сплачувати «інші послуги», у зв`язку з чим вона звернулася до суду.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов`язок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.
Згідно ч.ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) /ч. 3 ст. 215 ЦП України/.
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом /ч. 1 ст. 229 ЦК України/.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми;
Згідно п.8 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.
Тобто така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є Договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.
З 10 червня 2017 року, набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року, що визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандарті у цій сфері та регулює відносин між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитувания,
Кредитний договір був укладений після набрання чинності Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року.
Згідно статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
Пунктом 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» чітко зазначено, що загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб;
Згідно статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», чинної на час виникнення спірних правовідносин, реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг.
Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про cпоживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності).
Згідну п.4 Паспорту споживчого кредиту Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування» також передбачено платежі за додаткові та супутні послуги.
За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі /ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»/
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.
Постановою Національного банку України від 08червня 2017 року № 49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про Національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлено порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.
Пунктом 5 Правил, чинних на час виникнення спірних правовідносин, передбачено у складовій загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів вартість всіх додаткових та супутніх послуг за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Колонка 7 «Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», що є додатком 2 до цих Правил також передбачає здійснення платежів позичальниками на користь Банків за додаткові та супутні послуги, що включають в себе, в тому числі платежі за ведення рахунку та розрахунково-касове обслуговування. Згідно п.5 Пояснення щодо заповнення Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, у колонках 7 (у розрізі платежів за колонками 7.1, 7.2, 7.3, 7.4 і т.д.) та 8 (у розрізі платежів за колонками 8.1, 8.2 і т.д.) зазначаються усі платежі споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту.
Згідно пунктів 8 та 9 Правил, банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.
Позивач, обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання пунктів кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтею18 Закону України «Про захист прав споживачів», зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.
Зі змісту Паспорту споживчого кредиту від 001.01.2020 року, який підписаний позивачем остання письмово підтвердила, що отримала та ознайомилася з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальність вартість кредиту, надані виходячи із обраних Позивачем умов кредитування. Позивач підтвердила про отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптований договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для позивача, в тому числі в разі невиконання позивачем зобов`язань за таким договором.
Також видно, що позивачу до підписання нею договору було відомо про графік щомісячних платежів, який наведений у п.5. додатку №1 до Кредитного договору, та який відображає всі щомісячні платежі, з урахуванням розміру плати за обслуговування кредитної заборгованості, процентів та тіла кредиту та загальної місячної суми, що підлягає сплаті.
Згідно п. 4 Паспорту споживчого кредиту Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування» також передбачено платежі за додаткові та супутні послуги.
Таким чином, пунктом 7.4. Таблиці «Графік щомісячних платежів за кредитним договором» відповідач правомірно зазначив плату (комісію) за обслуговування кредиту. Крім цього, вбачається, що відповідач не встановлював комісії за ведення справи, договору, обліку заборгованості споживача, тощо; за дії які банк здійснює на власну користь - за прийняття платежів від позичальника, тощо, за укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди, тощо.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним п.1.5 Кредитного договору, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доведення факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування при укладенні договору. Водночас, встановлено, що позичальник ознайомилась з паспортом споживчого кредиту 11.01.2020 року, що підтверджується її підписом. За даних обставин, посилання позивача на те, що кредитор приховав від неї повну та достовірну інформацію про умови кредитування та реальну ціну фінансової послуги спростовуються вищезазначеними доказами.
При цьому, посилання позивача на Постанову Верховного суду України від 01.04.2020 у справі № 583/3343/19 не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки таке рішення та наведена практика ВС була сформована у справі щодо інших фактичних обставин, які не є подібними з обставинами у даній справі.
Так, постановою ВС у справі № 461/1763/20 від 13.05.2021 було встановлено обставини, що 8 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 , АТ «Ідея банк» та ТОВ «Нью Файненс Сервіс» було укладено договір споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав кредит в сумі 135 839 грн.
Пунктом 1.5 Договору встановлено щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірах, визначених пунктом 5 додатку №1 як «Інші послуги Банку», який містить графік щомісячних платежів за кредитним договором.
Відповідно до пункту 5.7.4 додатку №1 «Інші послуги банку», вартість даних послуг становить 90 941 грн. 49 коп. за весь період користування кредитом.
Відповідно до пункту 4.2 додатку №1, плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,35% щомісячно від початкової суми кредиту.
На час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем сплачено кошти по кредитному договору в сумі 36 568 грн 56 коп.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.
Натомість у справі, що є предметом перегляду, судами встановлено, що до плати за обслуговування кредитної заборгованості включено інші послуги банку, які не підпадають під положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо безоплатності надання, а належать до загальних обґрунтованих витрат за споживчим кредитом відповідно до частини другої статті 8 вказаного Закону.
Отже, у постанові Верховного Суду, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, та у справі, що є предметом перегляду, встановлено різні фактичні обставини, тобто правовідносини не є подібними.
Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Отже, дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору не суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону, відтак підстави для визнання окремих положень договору недійсними відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.
Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 259, 264, 265,268 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору та страхування частково недійсним відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1
Суддя: Карина ХАРАБАДЗЕ