Справа № 495/1970/21
№ провадження 2/495/1704/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

"09" листопада 2021 р. м. Білгород - Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.

за участю секретаря Іванченко А.С.,

справа № 495/1970/21,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 , з роботи за згодою сторін згідно п.1 ст. 36 КУпАП; поновити його на роботі з 18.09.2020 року; стягнути з ФОП ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 15 000 грн на користь ОСОБА_1 ; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 10 241,89 грн; допустити негайне виконання рішення.

Свої вимоги мотивував тим, що в грудні 2019 року працевлаштувався до ФОП ОСОБА_2 на посаду водія.

З 19.05.2020 року по 26.06.2020 року перебував на лікарняному з переломом ключиці.

Після видачі листків непрацездатності, надавши їх роботодавцеві для сплати лікарняних, приступив до роботи, однак, вказаних виплат ним не було отримано, до того ж він дізнався, що навіть внеску ЄСВ , за нього як найманого працівника, відповідачем не сплачувався, тому йому не зараховується страховий стаж.

Надалі зазначає, що 18.09.2020 року знов потрапив до лікарні, де лікувався до 09.12.2020 року.

Знов за вказаний період йому не було сплачено лікарняних виплат та за нього не сплачувався роботодавцем податок ЄСВ.

За ствердженням позивача, одразу після отримання листка непрацездатності 10.12.2020 року, він звернувся до відповідачки особисто з метою надати лікарняний для нарахування коштів, на що остання повідомила, щоб ОСОБА_1 більше до неї не приходив, оскільки є звільненим з 17.09.2020 року.

Надалі, із адвокатського запиту було повідомлено відповідачем, що 30.12.2020 року вона начебто втратила всі документи ОСОБА_1 .

Також було зазначено, що 17.09.2020 року на підстав особистої заяви від 07.09.2020 року, гр. ОСОБА_1 звільнений за ч.1 ст. 36 КЗпАП за угодою сторін.

В день звільнення йому надані кошти, копія наказу та трудова книжка, однак, наполягає, що жодної заяви про звільнення не писав та не підписував, оскільки в цей день знаходився у робочій командировці в м. Києві, що видно з ТТН про доставку вантажу від 07.09.2020 року, що видана йому ТОВ «ЛІРА».

В той же час, 17.09.2020 року він проходив обстеження в лікарні м. Одеса та також не міг фізично змоги знайомитись з наказом про звільнення, та жодних коштів не отримував.

Таким чином, відповідач весь цей час утримувала у себе оригінали зазначених документів, внаслідок чого йому не сплачувались лікарняні.

16.03.2021 року ФОП ОСОБА_3 надіслала поштовим відправленням йому листок непрацездатності за період стаціонарного лікування позивача з 18.09.2020 року по 09.12.2020 року.

Вказував, що звільнення в його стані є для нього завідомо невигідним під час зростання безробіття у країні, під час дії пандемії у всьому світі, а також під час його захворювання, а тому запевняв, що ніколи не подавав та не мав наміру подавати заяви про звільнення, не узгоджував з ФОП ОСОБА_2 дату звільнення, внаслідок чого вважає своє звільнення незаконним.

В результаті незаконних дій з боку відповідача стверджує, що йому було завдано моральної шкоди, що полягає у порушенні його прав у сфері трудових відносин, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, та в теперішній час потребує додаткових зусиль для організації свого життя. Завдану моральну шкоду оцінив у 15 000 грн.

29.03.2021 року Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було відкрито спрощене позовне провадження по справі.

08.11.2021 року на адресу суду надійшла заява адвоката позивача про зупинення провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 251 ЦПК України до закінчення строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 .

До заяви адвокат додала копію свідоцтва про смерть ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , видану Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції /м. Одеса/.

В свою чергу, 09.11.2021 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з смертю особи, оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництво.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що дійсно в ході розгляду справи помер позивач ОСОБА_1 , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , наявною в матеріалах справи.

Предметом спору є трудові відносини, що стосуються скасування наказу та поновлення працівника на роботі.

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Вказана позиція викладена у постанові ВС КГС від 28.05.2020 року в справі №910/7164/19.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/13736/15 (провадження № 61-25545сво18) зазначено, що: «якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений роботодавцем. До моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають. У зв`язку з цим, виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу».

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України, в разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

У випадку, встановленому п. 1 ч. 1 ст.251 ЦПК України провадження у справі зупиняється до залучення до участі у справі правонаступника (п. 1 ч. 1 ст.253 ЦПК України).

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (право-попередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Згідно з частиною четвертою статті 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

За загальним правилом, процесуальне наступництво можливе не з усіх вимог, а тільки з тих, які мають майновий характер.

Правонаступництво не допускається, якщо вимога тісно пов`язана з особистістю, тобто йдеться про захист особистого немайнового права, наприклад, розірвання шлюбу, стягнення аліментів, поновлення на роботі, встановлення факту проживання однією сім`єю тощо.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1219 ЦК України передбачено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права.

Тобто до складу спадщини після смерті ОСОБА_1 , не можуть входити його особисті немайнові права, а саме: його право на поновлення на роботі.

У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі.

Спірні правовідносини між сторонами за своїм змістом є трудовими правовідносинами, які виникли у зв`язку із звільненням роботодавцем (відповідачем) найманого працівника (позивача).

Суд зазначає, що спірні правовідносини, в тому числі щодо скасування наказу про звільнення та моральна шкода, що зазнав працівник незаконним звільненням стосуються саме особистих немайнових прав позивача як найманого працівника і нерозривно пов`язані з ним, у зв`язку з чим, не допускають правонаступництва.

Як вказав у своїй Постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 920/1245/16 ВСУ, суду надано право зупинити провадження у справі у випадку заміни однієї зі сторін її правонаступником.

Водночас припинення провадження в разі смерті фізичної особи - сторони у справі - передбачене лише у разі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

З огляду на викладене, враховуючи характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), прийнявши до уваги, що позивач помер в ході розгляду справи, внаслідок чого втратив свою цивільну правоздатність, а заявлені вимоги не допускають правонаступництво, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про зупинення в порядку ч.1 ст. 251 ЦПК України провадження до вступу правонаступника позивача, натомість існують усі правові підстави для задоволення клопотання відповідача про закриття провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України, за якої суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Керуючись ч.1 п.7 ст. 255, ст. ст. 256, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви адвоката Єфименко Наталі Василівни про зупинення провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 251 ЦПК України у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди відмовити.

Закрити провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди.

Роз`яснити, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: