ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1802/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/7/21 Категорія: 304090000 Морозов В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року м. Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі суддів:

Гончар Н.І., Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

особа, що подала апеляційну скаргу акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 липня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

В січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 28 листопада 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір CSIPGI.

Між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором № СSIPGІ ОСОБА_1 .

Згідно договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 151500 грн. на термін до 28 листопада 2022 pоку, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 25 липня 2008 року кредитний договір CSIPGI від 28 листопада 2007 року переведено з валюти гривня в валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 32734,36 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 32734,36 доларів США.

У порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.

23 лютого 2012 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідача.

11 травня 2012 року Черкаським районним судом Черкаської області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, винесення рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 травня 2012 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України,боржник,який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прострочена сума заборгованості становить 27894,36 доларів США.

Оскільки, з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернено стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Черкаського районного суду Черкаської області від 11 травня 2012 року, тобто за період з 28 листопада 2007 року по 23 лютого 2012 року, то за період після подання позовної заяви від 23 лютого 2012 року, з 24 лютого 2012 року по 03 вересня 2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 7236,65 доларів США, яка складається з наступного - 7236,65 доларів США - 3 % річних від простроченої суми.

Просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 7236,65 дол. США, що за курсом 27,64 гривні складає 200021,01 гривень станом на 03 вересня 2020 року.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 30 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивачем не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що заборгованість відповідачів, на яку нараховуються 3% річних, становить саме 27894,36 доларів США, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з рішенням суду представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, просив рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилався на те, що у зв`язку з непогашенням боргу та невиконанням рішення суду з метою захисту порушеного права позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 3% річних нарахованих на суму непогашеного в строк зобов`язання.

Судовим рішенням по справі №2320/0775/2012 судом встановлено суму основного боргу (тіло кредиту) станом на 23 лютого 2012 року 31128,10 дол. США, а тому обставини видачі кредитних коштів, непогашення основного зобов`язання не потребує додаткового доведення.

У зв`язку з частковим погашенням боргу 19 березня 2012 року 2,36 дол. США та 30 серпня 2013 року 3231,38 дол. США, що враховано позивачем при зверненні до суду, позивач від суми боргу котра стягнута судом відрахував суми погашення: 31128,10- 2,36 3231,38 =27894,36.

В позові позивач зазначив, що сума невиконаного зобов`язання становить 27894,36 дол. США, що менше від суми основного боргу, зазначеної в судовому рішенні №2320/0775/2012, проте суд не звернув увагу на обставину доведеності суми невиконаного зобов`язання.

Відповідачі не скористались своїм правом на подання заперечень та доказів погашення боргу, а тому суд на підставі припущень дійшов помилкового висновку, що сума боргу на яку нараховуються 3% річних є недоведеною.

Вважає, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази наявності невиконаного зобов`язання в сумі 27894,36 долари, й відсутні докази виконання рішення суду про звернення стягнення, а тому суд виключно на підставі припущення дійшов висновку про необґрунтованість позову, й порушивши принцип змагальності став на сторону відповідачів.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору про іпотечний кредит № СSIPGІ від 28 листопада 2007 року, який укладено між ЗАТ Приватбанк та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 151500 грн. зі сплатою відсотків за кристування кредитом у розмірі 15,00% річних зі строком погашення 28 листопада 2022 року.

Відповідно до п. 3.1 вказаного договору виконання позичальником зобов`язань за договором забезпечується: іпотекою нерухомого майна житлового призначення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , визначеного в іпотечному договорі та договором поруки СSIPGІ від 28 листопада 2007 року, укладеного з ОСОБА_2 .

Згідно заяви ОСОБА_1 від 25 липня 2008 року кредитний договір CSIPGI від 28 листопада 2007 року переведено з валюти гривня в валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 32734,36 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

До позовної заяви додано повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 21 вересня 2020 року № 30.1.0.0./2-878DNLFZ0WNW9 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 234 665,33 доларів США.

До позовної заяви також додано розрахунок 3% річних за період з 24 лютого 2012 року по 03 вересня 2020 року, що складає 7236,65 доларів США, що еквівалентно 200021,01 грн. та інформацію про офіційний курс гривні щодо іноземних валют на дату 03 вересня 2020 року. У розрахунку зазначено, що сума заборгованості за договором становить з 24 лютого 2012 року по 29 лютого 2013 року 31128,10 доларів США, з 19 березня 2012 року до 29 серпня 2013 року -31125,74 доларів США і з 30 серпня 2013 року до 03 вересня 2020 року 27894,36 доларів США.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11 травня 2012 року цивільний позов ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СSIPGІ від 28 листопада 2007 року, укладеного між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 на отримання кредиту у розмірі 32734,36 доларів США з кінцевим терміном повернення 29 листопада 2022 року звернено стягнення на квартиру загальною площею 50,2 кв. м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах з наданням ПАТ КБ Приватбанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, а також про виселення відповідача та інших осіб з квартири зі зняттям з реєстраційного обліку.

Вищевказаним рішенням встановлено, що згідно розрахунку банку станом на 23 лютого 2012 року загальна сума заборгованості за вищевказаним кредитним договором складає 49752,33 доларів США, яка складається з суми поточної заборгованості за кредитом 31128,10 доларів США, заборгованості зі сплати процентів 9064,06 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 1787,49 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 5403,52 доларів США, штрафу фіксованої частини 250,00 грн., штрафу процентної складової 2369,16 доларів США.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин 1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154 цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до правової позиції ВСУ № 6-2129цс16 від 19.10.2016, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано до суду доказів, що заборгованість за кредитним договором № СSIPGІ від 28 листопада 2007 року, укладеного між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 , на яку позивачем нараховуються 3% річних, станом на 03 вересня 2020 року становить саме 27894,36 доларів США, не надано розрахунку суми основної простроченої заборгованості чи виписки по рахунку відповідача, з якої можливо було б з`ясувати який рух коштів по рахунку відбувався у період з дня винесення рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто з 11 травня 2012 року. Крім того, із повідомлень направлених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 21 вересня 2020 року № 30.1.0.0./2-878DNLFZ0WNW9 з вимогою сплатити заборгованість, доданих до матеріалів справи вбачається, що за вказаним кредитним договором прострочена заборгованість складає 234 665,33 доларів США (а.с. 10-11).

Доводи апелянта в своїй апеляційній скарзі про те, що в позові позивач зазначив, що сума невиконаного зобов`язання становить 27894,36 дол. США, що менше від суми основного боргу, зазначеної в судовому рішенні, є безпідставним та не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки ґрунтується лише на припущеннях.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11 травня 2012 року було звернено стягнення на майно, яке було предметом договору про іпотечний кредит № CSIPGI від 28 листопада 2007 року, проте доказів, що підтверджують розмір заборгованості після звернення стягнення Банком до суду не було надано.

Додана до апеляційної скарги виписка по рахунку ОСОБА_1 не може бути прийнятою колегією суддів до уваги, оскільки такі докази в суд першої інстанції не надавалися, а відповідно до положень ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказів неможливості подання виписки по рахунку до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, представник Банку не надав.

Інші доводи наведені в обгрунтування апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»- залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді