ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 листопада 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/398/21

Головуючий у першій інстанції Супрун О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1113/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарем Бивалькевич Т.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Національний університет «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка,

розглянув у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 4 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів,

час проголошення рішення 10 год. 30 хв,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 8 червня 2021 року.

У С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ № 28 вк/ІІ від 15 лютого 2019 року в частині встановлення з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року надбавки ОСОБА_1 за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок надбавки ОСОБА_1 за особливі умови роботи, у період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року, у розмірі 50% від посадового окладу, з урахуванням сплаченої їй надбавки у розмірі 5%.

У мотивування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала, що з 25 січня 1991 року по 19 вересня 2018 року працювала в Національному університеті «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка на різних посадах у бібліотеці. Постановою Кабінету Міністрів України № 1073 від 30 вересня 2009 року «Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек»(зі змінами, внесеними постановою № 89 від 25 березня 2014 року) передбачено надбавку за особливі умови роботи бібліотекарям та встановлено, що 50% - це граничний розмір надбавки, який встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці, надбавка за особливі умови роботи є обов`язковою виплатою. Проте керівництво Національного університету «Чернігівський колегіум імені Т.Г. Шевченка» на підставі наказу № 28 вк/ІІ від 15 лютого 2019 року встановило всім працівникам наукової бібліотеки на період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року надбавку за особливі умови роботи в розмірі 5%, тобто не виплачувало гарантовану законодавством надбавку за особливі умови роботи в розмірі 50% від посадового окладу, чим порушило її право на належну оплату праці.

Рішенням від 4 червня 2021 року Деснянський районний суд м. Чернігова позов задовольнив.

Визнав протиправним та скасував наказ ректора Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка № 28 вк/ІІ від 15 лютого 2019 року в частині встановлення з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року надбавки ОСОБА_1 за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу.

Зобов`язав Національний університет «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка здійснити перерахунок надбавки ОСОБА_1 за особливі умови роботи, у період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року, у розмірі 50% від посадового окладу, з урахуванням сплаченої їй надбавки у розмірі 5%.

Стягнув з Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка на користь ОСОБА_1 908 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі Національний університет «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, неповно з`ясовані обставини справи та невідповідність висновків суду дійсним обставинам, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, надавши правову оцінку обставинам справи, фактично підмінив функції керівника Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка та самостійно визначив граничний розмір надбавки працівникам університету у розмірі 50%. При цьому, не врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року по справі № 750/2844/19, за якими суд не може підміняти керівника установи, закладу, організації та визначати розмір надбавки за особливі умови.

Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано виходив з того, що у період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2018 року Міністерство освіти України в повному обсязі профінансувало надбавку у розмірі 50%, а також те, що університет мав фінансову можливість виплатити позивачу надбавку саме у граничному розмірі 50%, оскільки питання розпорядження коштами відноситься до виключної компетенції керівника університету в силу ч. 3 ст. 26 Закону України «Про освіту».

Позивачкою відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Заслухавши суддюдоповідача, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали даної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що наказ № 100 вк/II від 21 травня 2014 року про зняття всім працівникам наукової бібліотеки 50% надбавки за особливі умови роботи з 01 серпня 2014 року не можна визнати законним, оскільки, знімаючи таку надбавку, відповідач не врахував, що він може встановлювати надбавку у межах фонду оплати праці, але не знімати її повністю. Також суд констатував, що незважаючи на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 89 передбачено, що саме керівник встановлює розмір надбавки, за положеннями ч.ч. 2, 4 ст. 97 КЗпП України роботодавець не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, установлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Визнаючи протиправним та скасовуючи наказ від 15 лютого 2019 року № 28 вк/II в частині встановлення з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року надбавки ОСОБА_1 за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу, районний суд зазначив, що за аналогією ст. 5 ЦК України такий наказ погіршив розмір оплати праці позивачки у порівнянні з надбавкою у розмірі 50%, яку вона отримувала до 01 серпня 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 березня 2009 року № 1073, наказ не містить будь-яких обґрунтувань встановлення позивачці надбавки за минулі роки у розмірі 5%, в той час як надбавка у розмірі 50% була профінансована Міністерством освіти і науки у повному обсязі відповідно до штатних призначень.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 працювала на різних посадах в бібліотеці Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка у період з 25 січня 1991 року по 19 вересня 2018 року, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 12-14).

Наказом ректора Чернігівського національного педагогічного університету ім. Т.Г. Шевченка (згодом перейменовано у Національний університет «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка)від 21 травня 2014 року № 100 вк/ІІ, у зв`язку зі зміною істотних умов праці, а саме зняття 50% надбавки за особливі умови праці згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 89, всім працівникам наукової бібліотеки, в тому числі і позивачці, знято 50% надбавки за особливі умови роботи, починаючи з 01 серпня 2014 року (а.с. 15).

Наказом ректора Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка від 15 лютого 2019 року № 28 вк/ІІ встановлено з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року надбавку за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу всім працівникам бібліотеки, які займають посади, включені до переліку посад згідно з додатком до Порядку виплати доплати за вислуги років працівникам державних і комунальних бібліотек, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 2005 року №84, доручено бухгалтерії університету здійснити перерахунок заробітної плати (а.с. 19).

Звернувшись з позовом про визнання протиправним та скасування наказу № 28 вк/II від 15 лютого 2019 року в частині встановлення з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року надбавки за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу та зобов`язання здійснити перерахунок такої надбавки, ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач мав фінансову можливість виплачувати їй надбавку за особливі умови роботи в розмірі 50% посадового окладу, при цьому не існує жодних доказів того, що фактичний стан виконання нею своїх трудових обов`язків надавав відповідачу обґрунтоване право зменшувати розмір цієї надбавки або позбавляти права на її отримання.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»).

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати.

Зокрема, до структури заробітної плати можуть входити: додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати (виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми).

Частинами другою, третьою статті 97 КЗпП України встановлено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами (ч. 4 ст. 97 КЗпП України).

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з положеннями ст. 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу» працівникам бібліотек можуть встановлюватися надбавки та доплати в межах затвердженого фонду оплати праці працівників бібліотек.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2009 року № 1073 «Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек» (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 89), працівникам державних і комунальних бібліотек, які провадять культурну, освітню, інформаційну, науково-дослідну, методичну діяльність та займають посади, включені до переліку посад згідно з додатком до Порядку виплати доплати за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 2005 року № 84, установлено надбавку за особливі умови роботи у граничному розмірі 50 відсотків посадового окладу. Конкретний розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про задоволення позову ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону.

Відповідно до пункту 4.4. колективного договору, зареєстрованого Деснянською районною у м. Чернігові радою 29 лютого 2016 року під номером 46, сторона власника зобов`язана встановлювати працівникам доплати й надбавки за рахунок коштів загального або спеціального фонду (за їх наявності) і відповідно до Законів України «Про оплату праці», «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», КЗпП України, Постанови КМУ №1298 від 30 серпня 2002 року, Галузевої угоди; погоджувати з профспілковою стороною умови оплати праці, положення й накази про призначення та зняття доплат і надбавок, надання премій (пункт 4.5 колективного договору).

Як свідчить наказ ректора Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка від 15 лютого 2019 року № 28 вк/ІІ, з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року всім працівникам бібліотеки, у тому числі і ОСОБА_1 було встановлено надбавку за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу.

Колегія суддів ураховує, що конкретний розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці, тобто її розмір не є постійним і саме керівник установи, закладу, організації наділений дискреційними повноваженнями щодо визначення конкретного її розміру.

Суд не може підміняти керівника установи, закладу, організації та визначати розмір надбавки за особливі умови роботи, що належить до його компетенції, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з цим, ні наявним у справі колективним договором, наданим позивачкою, ні постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 2009 року № 1073 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 89) не визначено умови і критерії запровадження надбавки за особливі умови праці працівникам бібліотеки, а також відсутні посилання на те, що вказана надбавка повинна бути встановлена саме у максимальному розмірі 50%.

До того ж, у постанові Кабінету Міністрів України від 30 березня 2009 року № 1073 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 89) визначено, що конкретний розмір надбавки встановлюється саме керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці.

ОСОБА_1 в позові указувала на те, що, працюючи на посаді бібліотекаря Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка, мала право на отримання надбавки за особливі умови роботи саме у розмірі 50% посадового окладу, однак такі доводи жодними доказами не підтверджені, що є її процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України.

Із постанови Чернігівського апеляційного суду від 3 вересня 2019 року у справі № 750/3416/19 підтверджується, що у березні 2019 року ОСОБА_1 , не погодившись з невиплатою їй надбавки за особливі умови роботи у розмірі 50%, звернулася з позовом до Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г.Шевченка, в якому просила стягнути з відповідача на її користь надбавку за особливі умови роботи у сумі 69 983 грн за період з серпня 2014 року по січень 2018 року, 7 000 грн витрат на правову допомогу, 1 0221,87 грн компенсації у зв`язку з інфляцією.

Рішенням від 18 червня 2019 року Деснянський районний суд м. Чернігова задовольнив частково позов ОСОБА_1 . Стягнув з Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті надбавки за особливі умови роботи за період з 01 серпня 2014 року по 30 жовтня 2018 року включно у сумі 64 468,75 грн, а також 1 021,87 грн у відшкодування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Вирішив питання судових витрат.

Постановою від 3 вересня 2019 року Чернігівський апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка, скасував рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 червня 2019 року, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка про стягнення надбавки за особливі умови роботи.

Указаною постановою апеляційного суду встановлено, що наказ від 15 лютого 2019 року № 28 вк/II винесений ректором Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка в межах його повноважень у цьому питанні, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 2009 року № 1073 «Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек», зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 89.

Конкретний розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці, тобто її розмір не є постійним і саме керівник установи, закладу, організації наділений дискреційними повноваженнями щодо визначення конкретного її розміру.

Суд не може підміняти керівника установи, закладу, організації та визначати розмір надбавки за особливі умови роботи, що належить до його компетенції, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Таким чином, постановою Чернігівського апеляційного суду від 3 вересня 2019 року (справа № 750/3416/19), яка набрала законної сили, надано правову оцінку наказу ректора Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка від 15 лютого 2019 року № 28 вк/II в частині встановлення ОСОБА_1 надбавки за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу.

По суті доводи позову зводяться до переоцінки встановлених судовим рішенням щодо ОСОБА_1 обставин виплати надбавки за особливі умови праці. Проте апеляційний суд не вбачає підстав для іншої правової оцінки дій керівника освітньої установи з огляду на визначену законодавством дискрецію при визначенні конкретного розміру надбавки. Відповідно колегія суддів вважає невірними висновки суду першої інстанції про свавільність дій відповідача при вирішенні питань щодо оплати праці.

На думку колегії суддів, не встановлено і позивачкою не доведено, що вона виконувала роботу в бібліотеці Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка у такому обсязі та відповідно таких особливих умовах, за які їй, на відміну від інших працівників, яким встановлено надбавку у розмірі 5 %, необхідно було встановити надбавку саме у граничному розмірі 50% посадового окладу.

Отже, наказ № 28 вк/ІІ від 15 лютого 2019 року в частині встановлення з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року надбавки ОСОБА_1 за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу прийнятий керівником закладу в межах його компетенції з огляду на визначену законодавством дискрецію при визначенні конкретного розміру надбавки.

Не приймаються до уваги доводи ОСОБА_1 відносно того, що відповідач мав фінансову можливість виплачувати їй надбавку за особливі умови роботи у розмірі 50% посадового окладу і не надав доказів того, що фактичний стан виконання нею трудових обов`язків надавав обґрунтоване право зменшувати розмір цієї надбавки або позбавляти права на її отримання, оскільки наказ ректора від 15 лютого 2019 року № 28 вк/ІІ, як керівника закладу, був виданий у межах його повноважень. Установлений розмір надбавки за особливі умови роботи відповідав вимогам, визначеним у постанові Кабінету Міністрів України від 30 березня 2009 року № 1073 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 89). Саме керівник установи, закладу, організації наділений дискреційними повноваженнями щодо визначення конкретного її розміру, суд не може підміняти керівника установи, закладу, організації з питань, що належать до компетенції останнього, оскільки такі дії виходять за межі визначених законодавцем повноважень. Суд вважає, що саме по собі твердження позивачки про наявність у відповідача фінансової можливості виплатити надбавку у граничному розмірі, не зобов`язує керівника встановлювати її у розмірі 50% посадового окладу, оскільки нівелює положення наведеної вище постанови про його повноваження щодо визначення конкретного розміру надбавки.

Посилання ОСОБА_1 на обставини, встановлені Чернігівським апеляційним судом у постанові від 04 грудня 2020 року по справі № 750/1031/20 за позовом ОСОБА_2 до Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г.Шевченка про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, відхиляються судом, як безпідставні, з таких підстав.

Частинами 4 та 5 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Установлені у постанові Чернігівського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року (справа № 750/1031/20) обставини щодо протиправності наказу від 15 лютого 2019 року №28 вк/ІІ в частині встановлення з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року надбавки ОСОБА_2 за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу не являються преюдицією для вирішення даної справи з огляду на суб`єктний склад сторін. Відповідно всі надані сторонами при вирішенні даного спору докази та заперечення аналізуються судом з точки зору їх достатності, достовірності, належності та допустимості.

Зважаючи на те, що не знайшли свого підтвердження вимоги про визнання протиправним та скасування наказу від 15 лютого 2019 року №28 вк/ІІ в частині встановлення з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року надбавки ОСОБА_1 за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу, не підлягає задоволенню і вимога про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок надбавки ОСОБА_1 за особливі умови роботи у період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року у розмірі 50% від посадового окладу, з урахуванням сплаченої їй надбавки у розмірі 5%, оскільки така вимога є похідною від основної.

З огляду на те, що апеляційний суд не вбачає правових підстав для задоволення позову, не вирішується питання пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду в частині вимог про визнання наказу незаконним.

Відтак, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції належить скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При подачі апеляційної скарги Національний університет «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г.Шевченка сплатив 2 724 грн судового збору (а.с.121). Позивачка, на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за вимогу про зобов`язання здійснити перерахунок надбавки за особливі умови роботи.

Беручи до уваги наведене та те, що апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу, скасовує в цілому рішення суду першої інстанції та відмовляє у задоволенні позову, з ОСОБА_1 на користь відповідача належить стягнути судовий збір у сумі 1362 грн, та компенсувати відповідачу за рахунок держави 1 362 грн судового збору у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 4 червня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Національного університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка (м. Чернігів, вул. Гетьмана Полуботка, 53, ) судовий збір у сумі 1 362 (одну тисячу триста шістдесят дві) грн 00 коп. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Компенсувати Національному університету «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г.Шевченка (м. Чернігів, вул. Гетьмана Полуботка, 53, ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у сумі 1 362 (одну тисячу триста шістдесят дві) грн 00 коп. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 8 листопада 2021 року.

Головуюча: Судді: