Справа № 183/5633/20
№ 2/183/1286/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.

секретаря судового засідання Шевченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

за участю учасників справи:

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в:

09.10.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 30000 гривень на кожну дитину щомісяця, до досягнення ними повноліття.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначає, що 12.02.2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.12.2014 року, - було розірвано, за цим же рішенням прізвище позивача було змінено на ОСОБА_1 .

В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 син - ОСОБА_6 .

Позивач зазначає, що діти разом з нею проживають та зареєстровані в АДРЕСА_1 .

Означений будинок був подарований батьком позивача ОСОБА_8 ОСОБА_2 , який пообіцяв залишити будинок своїм дітям.

Між тим, відповідач з травня 2020 року проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Починаючи з травня 2020 року батько дітей не надає матеріальної допомоги на їх утримання, маючи достатньо коштів для забезпечення потреб дітей, ухиляється від свого обов`яжу щодо утримання дітей, не зважаючи на неодноразові звернення позивача щодо виконання своїх батьківських обов`язків.

Крім того, позивач посилається на те, що виїжджаючи у травні 2020 року з будинку по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вивіз з будинку меблі та речі для життя, та вказав, що продасть будинок, наполягав на виселенні дітей та матері з будинку, який є їх єдиним житлом, внаслідок чого позивач зверталася за допомогою до Служби у справах дітей.

Крім того, позивач посилається на неодноразові її прохання надати допомогу дітям, як в телефонному режимі, так і письмово.

Особливу увагу позивач приділяє майновому та сімейному стану відповідача, який не має на утриманні інших дітей, непрацездатних утриманців.

ОСОБА_2 у власності має два майнових комплекси, один з яких знаходиться в Хмельницькій області (площею 7330,7 кв.м.), а інший в Петропавлівському районі Дніпропетровської області (площею 4537,9 кв.м.). Зазначені об`єкти відповідач передав в оренду. Крім того, відповідач володіє корпоративними правами в ТОВ «Рост», являється його офіційним директором, також являється директором ТОВ «Овочевий світ». Отже, позивач у позові наполягає на тому, що відповідач має у власності великий обсяг нерухомого комерційного майна, яке використовується у підприємницькій діяльності, має можливість утримувати таке майно, володіє корпоративним правами, має дохід та здійснює витрати у великих розмірах, не надаючи при цьому ніякої допомоги на дітей, та не маючи інших додаткових витрат на інших утриманців.

В свою чергу, ОСОБА_1 зауважила, що вона з 31.01.2019 року офіційно не працює, не є фізичною особою-підприємцем, відповідно не має ніякого доходу, у власності не має нерухомого майна, на момент звернення до суду вона вела домашнє господарство та здійснювала догляд за дітьми.

Також при винесенні рішення про стягнення аліментів, позивач просила врахувати стан здоров`я дочки ОСОБА_5 , яка за рекомендаціями лікарів, потребує лікування на постійній основі через захворювання хребта.

Таким чином, ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти у зазначеному вище розмірі, починаючи з 15.05.2020 року, в тому числі за попередній період, що передував зверненню до суду.

У відзиві на позов ОСОБА_2 не заперечував того факту, що має доходи від оренди нерухомого майна, визначеного позивачем у позові, також являється керівником двох підприємств. Його дохід за 2020 рік складає 800089 грн., а витрати складають 388097 грн., тобто сукупний дохід у місяць за 2020 рік складає 34332,61 грн. Відповідач посилається на те, що має постійний стабільний дохід, тому стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, як на тому наполягає позивач у визначеному розмірі не можливий. Якби позивач звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу, то на двох дітей мала б можливість отримувати аліменти у розмірі 11329,76 грн. між тим, відповідач зазначає, між ними укладено та засвідчено нотаріально Договір про порядок виконання батьківських прав та сплату аліментів, яким встановлено, що витрати на утримання дітей, несе батько, оскільки весь час діти проживали разом з ним з моменту розірвання шлюбу. У відзиві на позов відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 10000 грн. щомісяця (а.с. 85-89).

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Дмитрук О.М. позов ОСОБА_1 підтримала, надала детальні пояснення про те, що підставою для звернення позивача до суду стала та обставина, що починаючи з травня 2020 року батько дітей зовсім перестав надавати допомогу своїм дітям, лише після численних звернень позивача до ОСОБА_2 , в тому числі письмових, а також після звернення до суду, відповідач почав надавати допомогу дітям. Так, представник позивача, звернула увагу, що коли її довіритель проживала однією сім`єю з відповідачем, їх діти були забезпечені всім необхідним. До такого утримання діти звикли, однак починаючи з травня 2020 року батько дітей перестав надавати допомогу своїм дітям. Більш того, він вивіз меблі та речі з будинку, який йому подарував батько позивача, не несе ніяких витрат на утримання будинку, в якому проживають його діти. Відповідач, надаючи у відзиві на позов докази про свої доходи, не звернув увагу на те, що його витрати лише по картковим рахунка, відкритим в різних банка, перевищують ті докази, на які він посилається у відзиві. І при цьому, маючи такі великі фактичні доходи, він ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку. Представник позивача наполягала на стягненні аліментів саме з травня 2020 року, оскільки саме з цього часу відповідач перестав утримувати дітей, ОСОБА_1 письмово зверталася до батька дітей з вимогою про сплату аліментів, однак останній на її листи не звертав, і лише з вересня 2020 року почав купувати дітям одяг та продукти харчування. Також представник позивача пояснила, що такий розмір аліментів необхідний матері дитини для утримання дітей. Такі витрати вона несе здебільшого на харчування дітей, їх навчання, відвідування гуртків, на лікування дочки, на придбання одягу, на відвідування культурних закладів тощо.

В судовому засіданні відповідач надав пояснення про те, що до травня 2020 року він проживав разом з дітьми у будинку АДРЕСА_1 , який йому дійсно подарував батько позивача, оскільки був впевнений в тому, що, в такий спосіб, діти будуть забезпечені житлом. В свою чергу, ОСОБА_1 протягом тривалого часу не проживала в м.Новомосковську, не займалася вихованням та утриманням своїх дітей, оскільки фактично перебувала на території АРК Крим, де влаштовувала своє особисте життя. Коли у травні 2020 року вона повернулася з АРК Крим з іншим чоловіком, він дійсно переїхав проживати в м.Дніпро, не користується свою власністю, вважає, що ОСОБА_1 має можливість працювати та знайти кошти для утримання будинку, який вона використовує зараз для свого проживання та проживання свого співмешканця. Стосовно своїх доходів та витрат відповідач надав пояснення, аналогічні у відзиві на позовну заяву, і звернув увагу на те, що позивач, звернувшись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей, фактично хоче продовжувати проживати за його рахунок. При цьому відповідач надав пояснення про те, що між ними існує нотаріально посвідчений договір про порядок виконання батьківських обов`язків та сплату аліментів. Сам е цим договором він взяв на себе зобов`язання повністю забезпечувати потреби дітей, що ним і виконується в повному обсязі. Він купує їм одяг саме за їх бажанням, виключно у тих магазинах, які вони обирають, він купує їм продукти харчування і знає скільки коштів необхідно для того, щоб прогодувати сім`ю, оскільки саме цим він займався до травня 2020 року. Він, як батько забезпечив їх житлом, він піклується про їх здоров`я та розвиток. Саме в період відсутності матері за місцем проживання дітей, у доньки виникли проблеми зі здоров`ям, вона скаржилася на болі у спині, він вжив всіх заходів, щоб пройти повне обстеження та лікування цього захворювання, тому і поніс усі витрати на лікування. Якщо діти виявляють бажання займатися в тому, чи іншому гуртку, то всі витрати також несе він. Матір дітей жодних витрат на утримання дітей не несе, хоча це їх спільний обов`язок, визначений законом, однак, враховуючи підписаний договір, він, як батько забезпечує і продовжує забезпечувати своїх дітей в повному обсязі.

Ухвалою суду від 11 січня 2021 року по справі відкрите загальне позовне провадження (т.1,а.с. 75).

Ухвалою суду від 15 липня 2021 року вжито заходи забезпечення доказів, витребувано докази щодо витрат відповідача по картковим рахункам (т.1, а.с. 194-196).

Ухвалою суду від 01.10.2021 року призначено розгляд справи по суті.

Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Обставини, встановлені судом.

Сторони, в період з 12 лютого 2005 року по 19 грудня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (т.1, а.с. 15) та Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року у справі № 183/7116/147, яким шлюб між подружжям розірвано (т.1, а.с. 16-17).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 являються батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с. 18) та ОСОБА_6 (т.1, а.с. 19).

Судом встановлено, що станом на вересень 2020 року діти проживають з матір`ю, зареєстровані в будинку за АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 20).

Спору щодо місця проживання дітей на даний час між сторонами не існує, батько дітей на даний час проживає окремо, однак позивачем не спростована та обставина, що до травня 2020 року батько дітей проживав разом з дітьми в АДРЕСА_1 .

Правовідносини, що виникли між сторонами, з приводу вирішення спору щодо стягнення аліментів, врегульовані наступними нормами закону, а саме.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Не дивлячись на те, що відповідачем у спосіб, встановлений нормами ЦПК України, не надано суду копію Договору про виконання батьківських обов`язків, що був нотаріально посвідчений, у наявності такого договору суд переконався.

Таким чином, суд переконався, що між сторонами існує домовленість про сплату аліментів на дітей.

Крім того, подані відповідачем докази у виді скріншотів (т.1, а.с. 106-124), копій чеків про придбання одягу (т.1, а.с. 116-131) свідчать про те, що батько дітей виконує свої обов`язки щодо утримання дітей.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Варто зауважити і на наступні норми права.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК.

При цьому, необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то, відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 pоку № 606-XIV «Про виконавче провадження», він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум на 2020 рік для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2 218 гривень, з 1 липня - 2 318 гривень, з 1 грудня - 2 395 гривень.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривня, з 1 липня - 2510гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Суд вважає недоведеним вимоги позивача про стягнення аліментів, починаючи з травня 2020 року до подання позову.

Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд погоджується з позицією відповідача, що позивач, будучи працездатною особою та матір`ю дітей, на яку, відповідно до вимог ст. 180 СК України, також покладено солідарний обов`язок щодо утримання дітей, визначаючи такий розмір аліментів на кожну дитину, не довела необхідності стягнення такого розміру аліментів на утримання дітей.

Позивачем не надано доказів наявності у їх неповнолітніх дітей особливостей розвитку, хронічних захворювань, що можуть вплинути на обчислення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, а з урахуванням наявності укладеного між сторонами договору щодо утримання дітей, який був нотаріально посвідчений, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат належить вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, та віднести їх за рахунок держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 4,12,7 6-82, 89, 141, 263, 273, 265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через канцелярію Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.