Дата документу 08.11.2021 Справа № 332/2944/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 332/2944/20 Головуючий у 1 інстанції Сінєльнік Р.В.
Провадження №22ц/807/2805/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначала, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2018 року (справа № 332/2697/18) з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій формі в розмірі 800 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання ОСОБА_1 в твердій грошовій формі у розмірі 1777 грн., починаючи з 23 серпня 2018 року і до досягнення дитиною трьох років.

ОСОБА_1 у зв`язку зі зміною сімейного стану, а також погіршенням матеріального та фізичного стану, вважає за необхідним збільшити розмір аліментів. Позивач зазначила, що зазнала великі матеріальні і судові витрати по захисту її прав, внаслідок того, що її з малолітніми синами фактично позбавили єдиного житла за борги її колишнього чоловіка. Розгляд цієї справи (№ 335/6485/19) ще триває.

Позивач також зазначала, що ОСОБА_2 має регулярний дохід, і може надавати матеріальну допомогу. Фактично, на протязі останніх двох років відповідач постійно працює у Польщі м. Вроцлав.

Окрім того, у 2017 та 2018 роках до Сімейного Кодексу України були внесені зміни щодо стягнення аліментів на дітей. Так, ч. 2 ст. 182 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, ОСОБА_1 , як стягував аліментів має право визначити розмір аліментів та спосіб їх стягнення з відповідача.

Посилаючись на наведені обставини ОСОБА_1 просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 07 липня 2018 року на підставі заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя (справа № 332/2697/18) на аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення цього позову щомісячно до досягнення дитиною повноліття; змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на її користь на підставі заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя (справа № 332/2697/18) на утримання дружини на аліменти у розмірі 1/5 частини від всіх видів доходів платника аліментів щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, що могло бути підставою для зміни судом визначеного розміру аліментів як на утримання дитини, так і на її утримання.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що до матеріалів справи нею долучено багато підтверджуючих документів, в яких вказано, що її здоров`я з малолітньою дитиною погіршилося (тільки за останній рік вона з дитиною двічі перенесли СОVID-19 з наслідками), також їх матеріальний і сімейний стан змінився в гіршу сторону. По факту в неї з малолітніми дітьми відбирають через суд єдине їхнє житло, і це варто багатьох матеріальних та моральних зусиль, докази цього наявні в матеріалах справи.

Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що аліменти, стягнуті заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2018 року (справа № 332/2697/18) у розмірі 800 грн. не відповідає положенням закону, що дії на теперішній час. Так у зв`язку із триваючою в країні інфляцією статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років, яким є спільний із відповідачем син, з 1 січня - 1921 грн., з 1 липня - 2013 грн., з 1 грудня - 2100 грн. Отже, визначений раніше судом розмір аліментів у сумі 800 грн. підлягає перегляду, оскільки не відповідає вимогам сімейного законодавства, та є нижчим мінімального гарантованого розміру аліментів, встановленого законом.

При цьому, перегляд розміру аліментів можливий, оскільки платник аліментів має достатній заробіток та навіть переплату в аліментах, що свідчить про можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. По факту ОСОБА_2 вже два роки постійно проживає та працює за кордоном у Польщі м. Вроцлав. Так, ОСОБА_1 заявлялось клопотання про витребування з Державної прикордонної служби України інформації яка стосується виїзду та в`їзду на територію України ОСОБА_2 . Вказане клопотання судом відхилено.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

У серпні 2021 року від ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 до апеляційного надійшов відзив на апеляційну скаргу без доказів направлення сторонам.

Вказаний відзив колегія суддів не бере до уваги, оскільки він не відповідає вимогам частини четвертої статті 360 ЦПК України - не містить доказів надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищезазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Так, встановлено судом першої інстанції, та підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5).

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2018 року (справа № 332/2697/18) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій формі в розмірі 800 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду тобто з 23 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 в твердій грошовій формі у розмірі 1777 грн. з усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 23 серпня 2018 року і до досягнення дитиною трьох років. Рішення суду про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання (а.с.8-9).

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2021 року (справа № 332/3000/19) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 6).

Встановлено також, що ОСОБА_2 регулярно сплачує аліменти на виконання заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2018 року у розмірі більшому, ніж. Заборгованості зі сплати аліментів відповідач не має, що підтверджується розрахунками головного державного виконавця Заводського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гайдаша О.С. (а.с. 111, 119).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частинами першою та другою статті 182 СК України, у редакції чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів та фактично з вимогою про зміну способу їх стягнення, ОСОБА_1 посилалась на зміну її сімейного стану, погіршення її та дитини матеріального та фізичного стану, та невідповідність стягнутого за рішенням суду розміру аліментів прожитковому мінімуму на дитину віком до 6 років.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19).

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості, що правильно враховано судом першої інстанції при вирішенні спору.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 щодо погіршення її матеріального та фізичного стану, зміни сімейного стану, колегія суддів зазначає, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а позивачем не надано доказів на підтвердження наявності обставин з якими закон (стаття 192 СК України) пов`язує можливість зміни розміру аліментів визначеного за рішенням суду.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Проте, в порушення вищенаведених вимог, ОСОБА_1 не надано суду достатніх та належних доказів зміни її матеріального або сімейного стану. Також недоведеною є обставина зміни матеріального стану ОСОБА_2 , на яку посилалась позивач. Так, матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_2 доходів, доказів його працевлаштування у Польщі, тощо.

При цьому, довідка Державної прикордонної служби України щодо перетинання ОСОБА_2 державного кордону України також не може підтвердити факт його працевлаштування за кордон, розмір отриманої ним заробітної плати.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судова колегія приходить до висновку, що в межах даного спору ОСОБА_1 не доведено, що після ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, змінилось її матеріальне становище, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в житті позивача, та у відповідності із ст.192 Сімейного кодексу України, є підставою для зміни розміру аліментів, визначених рішенням суду.

Посилання ОСОБА_1 , на те, що їх спільна дитина ОСОБА_3 з 22 листопада 2020 року по 10 грудня 2020 року хворіла, діагноз COVID-19, що також підтверджується копією лікарняної довідки (а.с. 49), не є підставою для збільшення розміру аліментів. При цьому, колегія суддів вважає необхідним роз`яснити, що за наявності належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат на лікування сина, ОСОБА_1 не позбавлена права звернутись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Таким чином, при вирішенні справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: