Провадження №2/359/892/2021
Справа №359/7399/20
РІШЕННЯ

Іменем України

27 жовтня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарях Моргушко Л.В., Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та про визнання права власності на Ѕ частину квартири,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст пред`явлених позовів.

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала на те, що 12 вересня 2001 року вона та ОСОБА_4 уклали шлюб, який був зареєстрований Гнідинською сільською радою Бориспільського району Київської області. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2012 року шлюб між ними був розірваний. Після офіційного розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 продовжували проживати разом та вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя. 30 червня 2019 року ОСОБА_4 потрапив в дорожньо-транспортну пригоду та отримав значні травми. В період з 07 липня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 перебував на лікуванні в пансіонаті БО «Життя продовжується». Протягом всього періоду лікування його відвідувала позивач, доглядала за ним, сплачувала благодійні внески на користь благодійної організації. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим ОСОБА_1 просить встановити факт спільного проживання з ОСОБА_4 в період з 15 червня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, а також визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В листопаді 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пред`явили зустрічний позов, який обґрунтували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За час свого життя ОСОБА_4 заповіт не складав. В строки, передбачені ст.1270 ЦК України, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як спадкоємці першої черги за законом подали до Бориспільської міської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 немає, в тому числі немає спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. В свою чергу, ОСОБА_1 розірвала шлюб з ОСОБА_4 , тому вона не може бути спадкоємцем після його смерті. Незважаючи на це, ОСОБА_1 забрала правовстановлюючі документи на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим, державний нотаріус Бориспільської міської державної нотаріальної контори відмовляється видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 . Тому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять визнати за ними право власності по Ѕ частині в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.44-45).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, у Бориспільської міської державної нотаріальної контори було витребувано належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної щодо майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім цього, зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.123-125).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_5 про виклик та допит свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.195).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2021 року було залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог (а.с.200).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника відповідачів ОСОБА_8 про виклик та допит свідка ОСОБА_9 (а.с.201-202).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.203).

ІІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову.

Позивач та її представник позивача ОСОБА_10 у судовому засіданні підтримали пред`явлений позов та наполягали на його задоволенні. Крім цього, заперечували проти задоволення зустрічного позову.

Представник відповідачів ОСОБА_8 просив відмовити у задоволенні первісного позову з підстав його необґрунтованості. Разом з цим, у повному обсязі підтримав вимоги за зустрічним позовом.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 12 вересня 2001 року Гнідинською сільською радою Бориспільського району Київської області між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб (а.с.13).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2012 року, яке набрало законної сили 26 червня 2012 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був розірваний (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 . Це підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на його ім`я, серії НОМЕР_1 (а.с.31).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно №8540 від 19 січня 2004 року, виданого Бориспільським міськвиконкомом, ОСОБА_4 належала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.32).

Спірні правовідносини регулюються книгою шостою «Спадкове право» ЦК України, а також гл.7 «Право особистої приватної власності дружини та чоловіка» та гл.8 «Право спільної сумісної власності подружжя» СК України.

V. Норми права та судова практика, якими суд керується при вирішенні спору.

а. норми матеріального права щодо позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

У відповідності до положень п.5 ч.1 та ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За змістом з ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно положення ч.4 ст.3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

За змістом правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №129/2115/15-ц, для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №695/1732/16-ц вказав, що обов`язковою умовою для визначення чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

б. норми матеріального права щодо позовних вимог про визнання права власності на частку у майні, набутому в період проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно з п.4 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Законом України від 11 січня 2011 року №2913-VІ «Про внесення змін до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, вказану правову норму було доповнено частиною п`ятою, згідно з якою об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, у тому числі приватизації.

Законом України від 17 травня 2012 року №4766-VІ «Про внесення змін до СК України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, частину п`яту статті 61 СК України було виключено.

Водночас кодекс було доповнено, зокрема, пунктом 4 частини першої статті 57 СК України, згідно з яким житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Відповідно до ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

в. норми матеріального права щодо позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно.

У відповідності до ч.1, ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подати заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до положення ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

г. норми процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно вимог ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За правилами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

а. щодо позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Встановлено, що в період часу з 12 вересня 2001 року по 26 червня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно договору про догляд №02/08/19 від 02 серпня 2019 року, укладеного між БО «Життя продовжується» та ОСОБА_1 , БО «Життя продовжується» зобов`язалась безоплатно надати послуги з цілодобового догляду за ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.21-27).

За змістом довідки №5 від 04 вересня 2020 року (а.с.30) ОСОБА_4 перебував в пансіонаті БО «Життя продовжується» з 02 липня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримував послуги з цілодобово догляду, його постійно відвідувала ОСОБА_1 (в середньому раз на тиждень), регулярно робила благодійні внески на статутну діяльність організації.

Судом критично сприймається вказаний письмовий доказ як підтвердження факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 15 червня 2012 року по 15 березня 2020 рік.

Оскільки, та обставина, що ОСОБА_1 протягом останніх восьми місяців перед смертю ОСОБА_4 відвідувала його в пансіонаті БО «Життя продовжується», а також здійснювала сплату благодійних внесків для забезпечення діяльності цієї благодійної організації, не може бути беззаперечним доказом того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 існували фактичні шлюбні відносини, вони вели спільний побут, мали спільні права та обов`язки. Тобто, проживали як одна сім`я та між ними були усталені відносини притаманні подружжю.

Крім цього, з фотоілюстрацій (а.с.37-38) за твердженням позивача вбачається, що в період часу з 2012 по 2020 роки вона та ОСОБА_4 були сім`єю, придбавали майно для спільного проживання, святкували сімейні свята, відвідували родичів чоловіка, останні приїздили до них.

Однак, вказані фотоілюстрації суд не може прийняти в якості належних доказів, оскільки з фотоілюстрацій не вбачається дати та часу, коли вони були здійснені. В той же час, суд об`єктивно позбавлений можливості перевірити достовірність осіб, які на них зображені.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що вона була першою дружиною покійного ОСОБА_4 . На час розірвання шлюбу між ними свідок віддала свою чергу на отримання житла на користь ОСОБА_4 . В 1999 році ОСОБА_4 отримав квартиру. У вказаній квартирі ОСОБА_4 жив епізодично, оскільки проживав у селі з ОСОБА_1 . Остання у спірній квартирі не проживала.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що вона особисто знайома з ОСОБА_4 з 1999 року, тобто з того часу, коли він почав проживати з ОСОБА_1 . Свідку відомо про ту обставину, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були розлучені. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом в одному будинку, тримали корову та господарство, разом обробляли город. З відповідачами по справі, тобто синами ОСОБА_4 , свідок не знайома.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали разом з 1999 року в АДРЕСА_3 . Спільних дітей вони не мали. На день смерті ОСОБА_4 проживав в спец. закладі. Свідку відомо про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були розлучені. Вони розлучились через те, що ОСОБА_4 мав намір продати будинок в с. Гнідин. Свідку невідомо, коли між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб і коли він був розірваний.

Аналізуючи показання свідків суд вважає їх показання неналежним доказом. Оскільки, з них неможливо встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як чоловіка та дружини однією сім`єю у зазначений позивачем період часу.

Виходячи з наведених вище доказів, суд вважає, що у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 15 червня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без укладення шлюбу протягом вищевказаного періоду.

б. щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності на частку у спірній квартирі.

З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно №8540 від 19 січня 2004 року, виданого Бориспільським міськвиконкомом, вбачається, що ОСОБА_4 на праві власності належала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.32).

Вказана квартира була передана ОСОБА_4 на підставі розпорядження органу приватизації №8381 від січня 2004 року згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.109).

Таким чином, встановлено, що спірна квартира була набута ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 .

Проте, враховуючи, що вказаний об`єкт нерухомого майна набутий ним внаслідок приватизації. Тому, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності та не є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Крім цього, за змістом відзиву на позовну заяву представник відповідачів ОСОБА_8 заявив про застосування наслідків спливу позовної давності. Вказавши на те, що з часу розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , тобто з 2012 року та до пред`явлення даного позову ОСОБА_1 не висловлювала будь-яких майнових претензій про визнання за нею права власності на частку в квартирі. Із позовом про визнання права власності ОСОБА_1 звернулась тільки у вересні 2020 року, тобто через вісім років після розірвання шлюбу.

Встановлено, що рішення Бориспільського міськрайонного суду від 15 червня 2012 року, яким був розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , набрало законної сили 26 червня 2012 року. Саме з цієї дати розпочався перебіг трирічного строку позовної давності. Тоді як з позовом до суду ОСОБА_1 звернулась лише 22 вересня 2020 року, що підтверджується штампом Бориспільського міськрайонного суду Київської області про реєстрацію позовної заяви (а.с.2).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

У зв`язку з цим, суд вважає, що в задоволенні пред`явленого ОСОБА_1 позову належить відмовити саме з підстав його необґрунтованості, а не внаслідок пропуску строку позовної давності.

в. щодо позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно.

Встановлено, що за час свого життя ОСОБА_4 заповіт не склав, тому після його смерті спадкування здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є його сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.71,75).

З копії спадкової справи №276/2020, заведеної Бориспільською міською державною нотаріальною конторою, щодо майна померлого ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяви про прийняття спадщини в межах встановленого шестимісячного строку (а.с.172,181).

Згідно листа вих. №1062/02-14 від 17 листопада 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було роз`яснено державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Бровченко С.О. про те, що неможливість надання ними оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спадкодавцеві є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії (а.с.122).

Враховуючи те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , проте оформити своє право на спадщину не можуть у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа.

Тому суд, вважає за допустиме визнати за ними в порядку спадкування за законом право власності по Ѕ частині квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

VІI. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1681 гривень 60 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого нею первісного позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених нею судових витрат, відсутні.

Разом з цим, за подання зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплатили судовий збір по 840 гривень 80 копійок кожний. Пред`явлений ними зустрічний позов задоволений. Тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить стягнути судовий збір у розмірі по 840 гривень 80 копійок на користь кожного.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 та ч.4 ст.3, п.4 ч.1 ст.57, ч.2 ст.72, ч.1 ст.74 СК України, ст.392, ч.1 ст.1261, ч.1, ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України, ч.1 ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268, п.5 ч.1 та ч.2 ст.315 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та про визнання права власності на Ѕ частину квартири, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду - 05 листопада 2021 року.

Суддя: В.В. Журавський