ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року

м. Харків

Справа № 646/4817/19

Провадження № 22-ц/818/3117/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Хорошевського О.М.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Жмай Ю.С.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа - Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2021 року, постановлене суддею Бобко Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про стягнення суми інфляційних витрат та процентів за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом після уточнення якого просив стягнути з відповідача на його користь проценти за користування чужими коштами за договором позики від 28 березня 2011 року у розмірі 7577135,6 гривень та інфляційні втрати в порядку ст. 625 ЦК України у розмірі 37399,33 гривень, а всього 7614534,93 гривень.

В обґрунтування зазначено, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 березня 2011 року з відповідача на його користь стягнута сума боргу за договором позики у розмірі 24000 гривень. Виконавчий лист, виданий на підставі вказаного рішення, перебуває на виконанні в Міськрайонному відділі державної виконавчої служби по Харківському районі та м. Люботину ВП №29456973. До теперішнього часу відповідачем не в повному обсязі сплачений борг згідно рішення суду, лише 05 червня 2019 року в примусовому порядку з останньої стягнута сума в рахунок боргу в розмірі 2663 гривні. Як встановлено вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 на випадок прострочення платежу зобов`язалась сплачувати штраф у розмірі 10% від суми боргу за кожен день прострочення повернення боргу. Боргова розписка, яка була предметом спору, є одностороннім договором, яким було встановлено розмір процентів і цивільне законодавство не містить обмежень відносно мінімальних чи максимальних меж процентів за договором у випадку, якщо він визначений сторонами. Отже, у суду відсутні відомості щодо виконання відповідачем рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 березня 2011 року, позивач має право на отримання від відповідача інфляційних витрат за період з 29 березня 2011 року та процентів за прострочення повернення боргу.

Заочним рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних витрат за договором позики від 07 листопада 2006 року у розмірі 37399 (тридцять сім тисяч триста дев`яносто дев`ять) гривень 33 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 47 (сорок сім) гривень 06 копійок.

У задоволенні вимог про стягнення процентів за договором позики відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що судом першої інстанції не вірно застосовані вимоги ст. 625 ЦК України не стягнуто 3% річних та також не вірно стягнуто суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення тобто по день постановлення рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції розглянув справу в межах позовних вимог та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення інфляційних витрат у розмірі 37399,33 грн та відмовив у задоволенні стягнення річних процентів за ст. 625 ЦК України.

Суд першої інстанції виходив з положень ч. 1 ст.13 ЦПК України та розглянув справу в межах заявлених позовних вимог, оскільки вимоги про стягнення відсотків за несвоєчасне виконання зобов`язань, передбачених ст. 625 ЦК України ОСОБА_1 не заявлялось.

Судова колегія з таким висновком погоджується частково.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 березня 2011 року залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 24000 гривень.

Вказане рішення ОСОБА_2 виконано не було.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що оскільки відповідачем не виконані у повному обсязі зобов`язання щодо повернення суми боргу за договором позики від 07 листопада 2006 року та оскільки наявність судового рішення про стягнення боргу з відповідача не позбавляє позивача права на стягнення з відповідачки інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі частини другої статті 625 ЦК України, суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення інфляційних витрат з відповідача за період з 29 березня 2011 року (з наступного дня після ухвалення судом рішення про стягнення боргу) до 09 грудня 2019 року (кінцевого періоду, про який зазначає позивач у заяві про збільшення позовних вимог та за який останній проводить розрахунок).

Що стосується вимог про стягнення процентів, які заявлені ОСОБА_1 судова колегія враховує, що неповернення чужих коштів у визначений сторонами строк дає кредитору право отримувати проценти за ст. 625 ЦК України. Однак позивачем такі позовні вимоги не заявлені, а визначений сторонами в договорі порядок нарахування процентів, виходячи із вищевказаних обставин, не є відповідальністю за порушення грошового зобов`язання в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 березня 2011 року, чітко визначена правова природа погоджених сторонами у договорі позики від 07 листопада 2006 року процентів і визначено, що 10% річних від суми боргу за кожен день прострочення повернення боргу, які передбачені в разі прострочення повернення боргу, є неустойкою у виді штрафу в розумінні ст. 549 ЦК України.

Зазначеним рішенням у задоволенні вимог позивача щодо стягнення штрафних санкцій, встановлених договором позики, судом відмовлено з підстав пропущення позивачем без поважних причин спеціального строку позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені).

Суд першої інстанції не правильно визначив характер позовних вимог і вважав, що ОСОБА_1 заявлено про стягнення відсотків за користування коштами. Однак у розписці йдеться про штраф і ці вимоги вже розглядались судом.

Таким чином, судова колегія не погоджується з висновком про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів та вважає за необхідне у цій частині закрити провадження у справі, оскільки рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 березня 2011 року залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2011 року у задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо стягнення штрафних санкцій, встановлених договором позики, відмовлено з підстав пропущення позивачем без поважних причин спеціального строку позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені).

За првилами п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо набрали законної сили рішення суду постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи вищенаведене, провадження в частині позовних вимог про стягнення процентів про які просить позивач підлягає закриттю, оскільки такі вимоги були предметом розгляду у справі про стягнення боргу та стягнення штрафних санкцій за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 які були залишені без задоволення рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 березня 2011 року залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2011 року у зв`язку зі спливом строку спеціальної позовної давності.

Невідповідність висновків суду, обставинам справи є підставою для часткового скасування рішення згідно приписів п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення процентів за договором позики від 28 березня 2011 року у розмірі 7577135,60 грн.

Провадження у справі в цій частині закрити.

В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина

Повний текст судового рішення складено 08.11.2021року.