КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 88-ц/824/61/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Київ

Справа № 372/2594/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 11 травня 2021 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Київській області, Державної казначейської служби України, Головного управління державної казначейської служби України в Київській області про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади,

встановив:

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Київській області, Державної казначейської служби України, Головного управління державної казначейської служби України в Київській області про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади було задоволено частково.

Стягнуто з Держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 20 000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади Головного управління Національної поліції у Київській області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Головного управління Національної поліції Київської області - Роменська Є.П. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 травня 2021 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 грудня 2020 року скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь до Головного управління Національної поліції у Київській областісудові витрати по сплаті судового збору розмірі 2522 грн. 40 коп.

03 серпня 2021 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 11 травня 2021 року.

Заява обґрунтована тим, що 17 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до управління внутрішньої безпеки ГУНП у Київській області зі скаргою на дії працівників поліції, які складали на нього протокол про адміністративне правопорушення, однак станом на час розгляду даної справи у суді першої інстанції та у суді апеляційної інстанції відповідь на скаргу не надійшла. Тому 28 травня 2021 року ОСОБА_1 особисто отримав відповідь на скаргу, в якій зазначено, що дії працівників поліції, які виявились у складанні протоколу та ініціюванні питання про притягнення його до адміністративної відповідальності, є неправомірними. Тому ОСОБА_1 вважає, що дана обставина є нововиявленою, оскільки вона існувала на час розгляду справи, (незаконність дій працівників поліції), але не була відома на час розгляду справи, та просить переглянути дане рішення за нововиявленими обставинами.

Вказує, що суд апеляційної інстанції, на думку позивача, допустив помилку, оскільки стягнув з нього на користь відповідачів понесені судові витрати, що є незаконним, оскільки в таких категоріях справ позивачі звільняються від сплати судового збору, а тому такі витрати повинні були бути віднесені судом за рахунок держави. Оскільки він позивач по справі №372/2594/20, то відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заяву про перегляд постанови у зв`язку із нововиявленими обставинами та просив її задовольнити, скасувати постанову Київського апеляційного суду від 11 травня 2021 року та прийняти нове судове рішення про залишення без змін рішення Обухівського районного суду Київської області, яким було позов задоволено.

Представник відповідачів Державної казначейської служби України, Головного управління державної казначейської служби України в Київській області Жилін О.Ф. заперечував проти задоволення заяви, вважав, що підстави для скасування постанови за нововиявленими обставинами відсутні.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали цивільної справи і перевіривши доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного Управління Національної поліції у Київській області, Державної казначейської служби України, Головного управління державної казначейської служби України в Київській області про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 21 січня 2020 року дільничним інспектором поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Київській області ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача за порушення громадського порядку і спокою громадян, за що передбачена відповідальність за ст.173 КУпАП. Постановою судді Обухівського районного суду Київської області від 04.03.2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 24.07.2020 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення. Посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій працівника поліції, йому було завдано моральну шкоду та майнову шкоду, просив стягнути з Держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 20000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 20 000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 2 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади Головного управління Національної поліції у Київській області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Київській області, Державної казначейської служби України, Головного управління державної казначейської служби України в Київській області рівними частинами судовий збір на користь держави в розмірі 216 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 травня 2021 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 грудня 2020 року скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь до Головного управління Національної поліції у Київській областісудові витрати по сплаті судового збору розмірі 2522 грн. 40 коп.

Ухвалюючи зазначене судове рішення, судом апеляційної інстанції встановлено, зокрема, що згідно з протоколом серії ГР № 211860 від 21 січня 2020 року про адміністративне правопорушення, складеного дільничним офіцером поліції Обухівського ВП ОСОБА_4, 06 грудня 2019 року о 18 год. 30 хв. ОСОБА_1 перебуваючи у громадському місці, а саме: АДРЕСА_1 , висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 , чим порушив громадський порядок і спокій громадян, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 04 березня 2020 року провадження у справі № 372/312/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 173 КУпАП, закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи вказану постанову, суддя Обухівського районного суду Київської області посилався на те, що нецензурне висловлювання з боку ОСОБА_1 мало місце і дія відбулася в громадському місці на території ресторану «Золотий фазан». Проте суд не вбачав обов`язкової складової адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, у виді його суб`єктивної сторони, яка повинна була виразитися в хуліганському мотиві.

Постановою судді судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 24 липня 2020 року апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_2 , особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , захисника Могильницького В.Ю. - залишено без задоволення, а постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 04 березня 2020 року щодо ОСОБА_1 - залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, яким позов ОСОБА_1 було задоволено, та відмовляючи у його задоволенні, апеляційній суд зазначав, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачають відшкодування шкоди не у будь-якому випадку закриття відносно особи адміністративного провадження, а лише у випадках, встановлених даним Законом.

За встановленою Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» процедурою у разі закриття адміністративного провадження особі відшкодовується не будь-яка шкода, а лише та, яка передбачена ст. 1 вказаного Закону, тобто завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна або незаконного накладення штрафу, що в даному випадку відсутнє.

Інша завдана особі шкода також підлягає відшкодуванню, однак за загальною процедурою, зокрема, передбаченою положеннями ст. 1173, 1174 ЦК України.

Враховуючи, що у даній справі не було встановлено незаконне застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконна конфіскація майна, незаконне накладення штрафу, що передбачені пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» як підстава для відшкодування шкоди, зазначений Закон до даних правовідносин застосуванню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій працівників поліції, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до статей 221, 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Судом апеляційної інстанції встановлено, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача працівник поліції діяв у межах наданих повноважень відповідно до ст. 255 КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», а доказів про визнання його дій неправомірними позивачем не надано, як і не доведено факту завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки у даному випадку відсутні усі обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, колегія суддів вважала необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що закриття судом першої інстанції провадження у справі про адміністративне правопорушення свідчить про незаконність дій посадових осіб, якими було складено протокол про адміністративне правопорушення, оскільки відповідно до статті 251 КУпАП протокол є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі, він підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення. Рішення про встановлення факту неправомірності дій працівників поліції по складанню протоколу про адміністративне правопорушення - відсутнє.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 11 травня 2020 року за нововиявленими обставинами, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що 17 серпня 2020 року він звернувся до управління внутрішньої безпеки ГУНП у Київської області зі скаргою на працівників поліції, які складали на нього протокол про адміністративне правопорушення, однак станом на час розгляду даної справи у суді першої інстанції та у суді апеляційної інстанції відповідь на скаргу не надійшла. Тому 28 травня 2021 року ОСОБА_1 особисто отримав відповідь на скаргу, в якій зазначено, що дії працівників поліції, які виявились у складанні протоколу та ініціюванні питання про притягнення його до адміністративної відповідальності, є неправомірними. Тому ОСОБА_1 вважає, що дана обставина є нововиявленою, оскільки вона існувала на час розгляду справи (незаконність дій працівників поліції), але не була відома на час розгляду справи, та просить переглянути дане рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ч.1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною другої статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справ; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно з ч. 4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відповідно до ч.5 ст. 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Для визначення обставин нововиявленими необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17, процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин.

Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (пункти 7.4-7.5 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року ).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи ( п.п. 26-28 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/10129/17 від 22 січня 2019 року).

Проаналізувавши зміст постанови Київського апеляційного суду від 11 травня 2021 року та наведені заявником підстави для її перегляду за нововиявленими обставинами, враховуючи предмет спору, зміст позовних вимог, та апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обставини, з яких позивач просить переглянути постанову суду, не є обставинами, які в розумінні статті 423 ЦПК України можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки не мають істотного значення для розгляду справи, не спростовують обставин, встановлених судом на час розгляду справи та не впливають на висновки суду при ухваленні судового рішення.

Як на підставу вимог заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 11 травня 2021 року позивач посилається на лист начальника Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Київській області про результати службового розслідування від 17.09.2020 року, отриманий позивачем, як він стверджує, 28 травня 2021 року.

Як вбачається з вказаного листа від 17.09.2020 року, начальником Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Київській області зазначено, що з метою встановлення об`єктивних причин, що призвели до можливої неналежної організації роботи окремими працівниками Обухівського ВП ГУНП в Київській області, проведено службове розслідування.

У зв`язку з чим позивача повідомлено, що інформація викладена у скаргах з приводу можливих неправомірних дії окремих працівників Обухівського ВП ГУНП в Київській області та з інших питань в ході перевірки знайшла своє підтвердження частково, однак на момент проведення службового розслідування притягнути до дисциплінарної відповідальності дільничних офіцерів поліції сектору превенції Обухівського ВГІ ГУГІП в Київській області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можливо, так як відповідно до п. 1 ст. 21 Закону України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України» дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчиненій шляхом видання дисциплінарного наказу.

Таким чином, аналізуючи зміст вказаного листа, вбачається, що в ньому відсутні чіткі та мотивовані висновки про визнання неправомірними конкретних дій працівників поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, які б спростовували висновки суду апеляційної інстанції, покладені в основу постанови від 11 травня 2021 року.

Отже, обставини, викладені у листі начальника Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Київській області про результати службового розслідування від 17.09.2020 року, не можуть вважатись нововиявленими обставинами, оскільки викладені у листі висновки не мають істотного значення для вирішення спору, не спростовують обставин, встановлених судом на час розгляду справи, не могли суттєво вплинути на вирішення справи, та не є такими, які б змінили зміст судового рішення.

Також слід зазначити, що зазначений лист від 17.09.2020 року про результати службового розслідування є новим доказом у справі, та не є доказом, який підтверджує нововиявлені обставини, оскільки скарги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції надійшли 17 серпня 2020 року, відповідь на ім`я позивача підготовлена 17 вересня 2020 року, тоді як рішення суду першої інстанції було ухвалене 17 грудня 2020 року, а постанова суду апеляційної інстанції - 11 травня 2021 року.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 17 березня 2021 року у справі № 757/31348/15-ц , не можуть бути визнані нововиявленими обставини, щодо яких суду зрозуміло, що вони були відомі (або мали бути відомі) заявнику на час розгляду справи, або які могли бути встановлені судом при здійсненні певних процесуальних дій, дослідженні матеріалів справи тощо; обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі; обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо ( або мало бути відомо) та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Посилання позивача у заяві на те, що суд апеляційної інстанції допустив помилку, оскільки стягнув з нього на користь відповідачів понесені судові витрати, що він вважає незаконним, не є нововиявленими обставинами в розумінні положень ст. 423 ЦПК України, а свідчать про незгоду позивача з постановою суду в частині розподілу судових витрат, що є підставою для касаційного оскарження, а не підставою для перегляду постанови за нововиявленими обставинами.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що обставини, викладені у заяві позивача ОСОБА_1 , не є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, а тому у задоволенні заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 11 травня 2021 року слід відмовити та залишити вказану постанову в силі.

Керуючись ст.ст. 423-429 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 11 травня 2021 року - відмовити.

Залишити в силі постанову Київського апеляційного суду від 11 травня 2021 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 09 листопада 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.