Ухвала

Іменем України

09 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 754/16598/17

провадження № 61-17230ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, у якому просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом набуття позивачем права власності на цю квартиру в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_3 , яка виникла на підставі кредитного договору № 321 від 07 травня 2007 року і становить 98 179,19 дол. США.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

02 листопада 2020 року представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 -

Панчоха О. С. звернувся до місцевого суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цій справі.

Заява обґрунтована тим, що 16 серпня 2019 року ним подано заяву, в якій зазначено, що докази на підтвердження понесених відповідачем судових витрат будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення. У зв`язку з чим просив суд стягнути з позивача понесені відповідачами судові витрати на суму 9 000,00 грн сплачених на правничу допомогу адвоката.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 травня 2021 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - Панчохи О. С. про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - Панчохи О. С. задоволено.

Додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 травня 2021 року в частині відмови у стягненні на користь ОСОБА_3 понесених витрат на правову допомогу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

Додаткове рішення в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу на користь ОСОБА_4 не оскаржувалося, тому не було предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

21 жовтня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі додаткове рішення суду першої інстанції.

Дослідивши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення суд дійшов висновку, що скарга є очевидно необґрунтованою та правильне застосування судом апеляційної інстанції норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Зазначений правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Апеляційним судом встановлено, що повноваження адвоката Панчохи О. С. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2607, видане на підставі рішення Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 08 червня 2006 року № 33-16-31), як представника відповідача ОСОБА_3, підтверджується довіреністю від 15 лютого 2018 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Найдою О. І., зареєстрованою в реєстрі 86.

У судовому засіданні 16 серпня 2019 року представником відповідачів Панчохою О. С. разом із запереченням проти клопотання про зупинення провадження надано орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу, що узгоджується з вимогами частини першої статті 134 ЦПК України.

Згідно орієнтовного розрахунку витрат на правничу допомогу, проведені підготовчі роботи та надані такі види послуг: зустріч з клієнтом для з`ясування обставин справи 1 година (ставка 500,00 грн), правовий аналіз наданих клієнтом документів 1 година (ставка 500,00 грн), пошук та аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах 1 година (ставка 500,00 грн), ознайомлення з матеріалами справи в суді 1 година (ставка 500,00 грн). Всього адвокатом витрачено 4 годин, що в грошовому еквіваленті складає 2 000,00 грн. Вартість послуги з представництва інтересів в суді - 750,00 грн за 1 судодень, що урахуванням двох судових засідань складає 1 500,00 грн. Також зазначена орієнтовна вартість інших можливих витрат на правничу допомогу 3 750,00 грн, з яких 2 250,00 грн за представництво інтересів в суді (участь в трьох судових засіданнях), 1 500,00 грн за підготовку процесуальних документів, ознайомлення зі справою в суді, тощо.

16 серпня 2019 року представник відповідачів Панчоха О. С. подав до суду заяву, в якій відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України повідомив суд про те, що докази на підтвердження понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

02 листопада 2020 року представник відповідачів Панчоха О. С. надіслав заяву, в якій просив вирішити питання про стягнення витрат на правову допомогу, до якої долучив докази на підтвердження понесення таких витрат відповідачами, а саме: договір про надання правничої (правової) допомоги від 20 травня 2019 року, укладений між ОСОБА_3 та адвокатом Панчохою О. С.; додаток до договору про надання правової допомоги від 20 травня 2019 року в якому містить розрахунок вартості наданих послуг, виконаних робіт адвокатом; квитанцію від 04 вересня 2019 року про отримання від ОСОБА_3 гонорару за надання правничої (правової) допомоги відповідно до договору готівкою в розмірі 1 200,00 грн; квитанцію від 02 грудня 2019 року про отримання від ОСОБА_3 гонорару за надання правничої (правової) допомоги відповідно до договору готівкою в розмірі 1 000,00 грн; квитанцію від 20 липня 2020 року про отримання від ОСОБА_3 гонорару за надання правничої (правової) допомоги відповідно до договору готівкою в розмірі 1 500,00 грн; квитанцію від 04 вересня 2020 року про отримання від ОСОБА_3 гонорару за надання правничої (правової) допомоги відповідно до договору готівкою в розмірі 1 000,00 грн; квитанцію від 23 вересня 2020 року про отримання від ОСОБА_3 гонорару за надання правничої (правової) допомоги відповідно до договору готівкою в розмірі 500,00 грн; квитанцію від 06 жовтня 2020 року про отримання від ОСОБА_3 гонорару за надання правничої (правової) допомоги відповідно до договору готівкою в розмірі 2 000,00 грн; квитанцію від 30 жовтня 2020 року про отримання від ОСОБА_3 гонорару за надання правничої (правової) допомоги відповідно до договору готівкою в розмірі 1 800,00 грн.

За розрахунком, адвокатом надано такі послуги: зустрічі з клієнтом для з`ясування обставин справи, правовий аналіз наданих клієнтом документів 1 година - 500,00 грн, пошук і аналіз законодавства та актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах 1 година - 500,00 грн, ознайомлення з матеріалами справи в суді (20 травня 2019 року, 06 червня 2019 року, 27 листопада 2019 року) 3 години - 1 500,00 грн, ознайомлення з матеріалами справи в суді (25 вересня 2020 року) 1 година - 750,00 грн, представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції у судових засіданнях 06 червня 2019 року, 16 серпня 2019 року, 23 серпня 2019 року, 07 жовтня 2019 року, 05 грудня 2019 року, 04 вересня 2020 року- 5 750,00 грн.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність стороною позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 9 000,00 грн. Розмір понесених витрат відповідає принципу співмірності із складності справи та виконаним адвокатом обсягом робіт.

Доводи касаційної скарги про те, що наданий суду договір про надання правничої (правової) допомоги від 20 травня 2019 року, не містить детального опису послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвокату (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни гонорару, порядок його сплати, умови перенесення тощо, що на думку заявника є підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, оскільки сторони у пункті 3.1 договору про надання правничої (правової) допомоги передбачили, що за надані послуги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі згідно з розрахунком вартості наданих послуг (виконаних робіт) адвокатом.

Доводи касаційної скарги про те, що у відзиві на позовну заяву відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, не заслуговують на увагу, оскільки орієнтовний розрахунок суми судових витрат був поданий стороною відповідача до судових дебатів, а саме, у судовому засіданні 16 серпня 2019 року представником відповідачів Панчохою О. С. разом із запереченням проти клопотання про зупинення провадження надано орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу, що узгоджується з вимогами частини першої статті 134 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про те, що будь-яких поважних причин в заяві щодо вирішення питання про стягнення судових витрат, з яких представник відповідачів не міг подати докази понесення таких витрат, не зазначено, не свідчать про наявність підстав для відмови у стягненні з позивача витрат на правову допомогу, оскільки стороною відповідача до закінчення судових дебатів у справі зроблено відповідну заяву про надання доказів понесених витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.

Доводи касаційної скарги про те, що у Панчохи О. С. відсутні повноваження на представництво ОСОБА_3 не заслуговують на увагу, оскільки апеляційним судом встановлено, що повноваження адвоката Панчохи О. С. підтверджуються свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 2607, виданим на підставі рішення Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури 08 червня 2006 року № 33-16-31, а як представника відповідача ОСОБА_3 підтверджується довіреністю від 15 лютого 2018 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Найдою О. І., зареєстрованою в реєстрі 86.

Верховний Суд наголошує, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц ).

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та зводяться до неправильного тлумачення заявником норм права та переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

Отже, оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим із правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особам, які подали касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик