Провадження № 2/537/1519/2021
Справа № 537/5406/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.11.2021 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі: головуючого судді Маханькова О.В.

з участю секретаря судового засідання Скічко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі Крюківського районного суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи відділу ведення Реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації виконкому Кременчуцької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

19.10.2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Крюківського районного суду м.Кременчука з позовом до ОСОБА_3 , третьої особи відділу ведення Реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації виконкому Кременчуцької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ААМ № 558129 від 12.05.1998 р. та договору купівлі-продажу частки в праві власності на домоволодіння з господарськими будівлями НАК№987993 від 13.01.2015 року, позивачу ОСОБА_1 належить 13/30 і 7/20 часток, що разом складають 47/60 часток та позивачу ОСОБА_2 належить 13/60 часток житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 відповідно до інформації з домової книги зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично ніколи там не проживав та на сьогоднішній день не проживає за місцем реєстрації.

Його особистих речей в будинку не має і ніколи не було. Місце проживання його невідомо, комунальні платежі він не сплачує і це є дуже обтяжливим для позивачів. Факт відсутності відповідача за місцем реєстрації порушує право позивачів на вільне розпорядження і користування майном. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає.

В зв`язку з чим вони вимушені звернутися до суду із позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі та прохає їх задовольнити. Про ухвалення заочного рішення не заперечує.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з*явилася, надала доручення позивачу ОСОБА_1 , яка підтримала позовні вимоги та прохала їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Надали суду заяви про розгляд справи без їх участі.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, оскільки він був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив.

Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом ААМ № 558129 від 12.05.1998 р. та договору купівлі-продажу частки в праві власності на домоволодіння з господарськими будівлями НАК№987993 від 13.01.2015 року, позивачу ОСОБА_1 належить 13/30 і 7/20 часток, що разом складають 47/60 часток та позивачу ОСОБА_2 належить 13/60 часток житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_3 відповідно до інформації з домової книги зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично ніколи там не проживав та на сьогоднішній день не проживає за місцем реєстрації. Його особистих речей в будинку не має і ніколи не було. Місце проживання його невідомо, комунальні платежі він не сплачує і це є дуже обтяжливим для позивачів. Факт відсутності відповідача за місцем реєстрації порушує право позивачів на вільне розпорядження і користування майном. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає.

Крім того, оскільки, за вищевказаною адресою відповідач зареєстрований, але фактично не проживає, у позивачів виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, порушують їх права як власників будинку, які не можуть вільно розпоряджатися своїм майном.

На даний час відповідач добровільно знятися з реєстрації місця проживання у будинку відмовляється, спірним житловим приміщенням не користується понад 1 рік без поважних причин, відповідач на даний час в будинку не проживає.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Конституція України у статті 3 декларує положення про те, що "Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави". Дане положення - одна з фундаментальних основ конституційного ладу України.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ч. І ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч,2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин; а також / старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 177 ЖК України передбачено, громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку а під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідач не вчиняє дій, щодо самостійного зняття з реєстрації проживання , а тому позивач вимушена звернутися до суду.

Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України.

Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В контексті ст.15 ЦК України право на захист порушеного права виникає у особи в разі його порушення, а способи захисту порушеного права прямо передбачені ст.16 ЦК України.

Доводячи суду обґрунтованість заявлених вимог, позивач просить винести рішення про захист порушеного права шляхом прийняття рішення про зняття відповідача з реєстрації місця проживання.

Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених у справі доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в суді знайшов підтвердження факт, що відповідач не проживає в приміщенні більше шести місяців, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, а спосіб захисту порушеного права цілком відповідає вимозі ст. 16 ЦК України.

На даний момент відповідач не проживає в зазначеній квартирі, починаючи з квітня 2016 року, але добровільно знятися з реєстрації проживання не бажає, тобто своїми діями створює перешкоди позивачу в користуванні житлом.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.47,92 Конституції України ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 81,141,263-266, ЦПК України , суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи відділу ведення Реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації виконкому Кременчуцької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення рішення .

Суддя: О.В. Маханьков

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 08.11 2021 року.