Дата документу 26.10.2021 Справа № 314/3658/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 314/3658/15 Головуючий у 1 інстанції: Беспалько Т.Д.
№ 22-ц/807/1855/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Онищенко Е.А.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

В серпні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що 17.06.2008 року між ПАТ Комерційний банк « Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ZPVLGA . Позивач свої договірні зобов`язання виконав, в той час як відповідач свої договірні зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 128955,55 доларів США, що за курсом 21,91 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.07.2015 року складає 2825416,04 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд, стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судовий збір в розмірі 3654 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 128955,55 доларів США, що за курсом 21,91 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.07.2015 року складає 2825416,04 грн. за кредитним договором № ZPVLGA від 17.06.2008 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судові витрати у розмірі 3654 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що що 17.06.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № ZPVLGA .

Відповідно до даного Кредитного договору ПАТ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 27800,00 дол. США на термін до 17.06.2018 року., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

Відповідно до умов договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами щомісяця, з урахуванням відсотків за кредитом, комісії, а також інших витрат згідно кредитного договору.

Також згідно Кредитного договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованності за кредитом.

Відтак сторонами не заперечується, що 17 червня 2008 року ЗАТ КБ "ПриватБанк", яке є правонаступником ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 27 800 доларів США на споживчі цілі у розмірі 25 000 доларів США, на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту - 720 доларів США, страхування майна - 160 доларів США, особисте страхування - 120 доларів США, на сплату страхових платежів - 2 800 доларів США,?зі сплатою 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, з кінцевим терміном повернення до 17 червня 2018 року.

Згідно з пунктом 8.3 кредитного договору забезпечення виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека квартири АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань укладено договір поруки, за яким поручителем став ОСОБА_3 .

Відповідно до квитанції про видачу готівки від 17 червня 2008 року № 015позчальнику видано грошові кошти у розмірі 24 000 доларів США, що в еквіваленті становило 116 503,20 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 березня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02 жовтня 2012 року, позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором№ ZPVLGA від 17 червня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ "ПриватБанк" у розмірі 53 655,89 доларів США звернуто стягнення на квартиру іпотечну квартиру шляхом продажу вказаного предмету іпотекиАТ КБ "ПриватБанк" з укладенням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням АТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Визначено початкову ціну продажу предмета іпотеки загальною площею 75,90 кв.м, на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність після набрання рішенням законної сили.

Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з іпотечної квартири загальною площею 75,90 кв.м, зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Вільнянського РВ ГУМВС України в Запорізькій області.

Рішення суду не виконано у зв`язку з відсутністю у банку правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, що унеможливлює його реалізацію.

Зазначена обставина сторонами не оспорюється.

Позичальник належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором та ухиляється від виконання судового рішення, тому, відповідно до наданого банком розрахунку, станом на 13 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 128 955,55 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 25 697,93 доларів США, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 20 661,66 долар США, заборгованості по сплаті комісії - 5 580,64 доларів США, пеня - 79 863,71 доларів США, а також штраф: фіксована частина - 11,41 доларів США, процентна складова - 6 140,20 доларів США.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

04 травня 2016 року АТ КБ "ПриватБанк" уточнило позовні вимоги та просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 128 955,55 доларів США станом на 13 липня 2015 року (а. с. 123-124, т. 1).

ОСОБА_1 намагалася оспорити кредитний договір в судовому порядку.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 12 липня 2018 року, у справі № 314/3228/17 відмовлено у задоволенні її позову до ПАТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору.

При розгляді справи у суді першої інстанції відповідач заявила про застосування позовної давності до вимог АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором (а. с. 138-140, т. 2).

Справа неодноразово розглядалася судами.

Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2021 року справа була направлена на новий апеляційний розгляд з підстав необхідності перевірки доводів відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

До апеляційного суду відповідач не з`явилася, неодноразово судові повістки поверталися з зазначенням про те, що за вказаною адресою вона не проживає. Натомість відповідач сама зазначала таку адресу протягом розгляду справи, не повідомила суд про зміну адреси.

Протягом розгляду справи відповідач мотивувала свої заперечення проти позову тим, що банком пропущений строк позовної давності, тому що вперше банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки? 24 липня 2009 року.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 серпня 2009 року було відкрито провадження у справі № 2-1102/09 (2-0805-17/2011), але позовні вимоги в подальшому були залишені без розгляду.

Відповідач вважала, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі настав саме тоді, коли банк звернувся вперше до суду із таким позовом, а не з 14 вересня 2011 року, як помилково встановив суд апеляційної інстанції, коли банк вдруге звернувся до суду.

З метою перевірки зазначених обставин, при повторному апеляційному розгляді була витребувана зазначена цивільна справа, але вона була знищена за закінченням строку зберігання.

Натомість з ухвали про залишення позову без розгляду від 6.5.2011 року вбачається що банк подав заяву про залишення їх позову без розгляду, але вже 22.09 .2011 року банком було заявлено позов про звернення стягнення на іпотечне майно.

Відтак, навіть якщо виходити з того, що строк позовної давності щодо погашення повної заборгованості за договором, почав перебіг у серпні 2009 року, то він був перерваний пред`явленням позову про звернення стягнення на іпотечне майно 22.09 2011 року.

Апеляційним судом була витребувана справа за позовом банку до відповідача про звернення стягнення на іпотечне майно, з якої вбачається, що вона знаходилася в провадженні суду з 22 вересня 2011 року.

Рішення в справі набуло чинності після апеляційного перегляду 2 жовтня 2012 року.

Відповідачем не оспорюється та обставина, що фактично рішення не виконане.

Наявність судового рішення про звернення стягнення на іпотечне майно не перешкоджає кредиторові заявити позов про стягнення заборгованості у разі, якщо ним не отримане задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна.

Тож посилання відповідача на те, що судом помилково не застосовано позовну давність до позовних вимог банку, оскільки строк, у межах якого АТ КБ "ПриватБанк" може звернутися до суду із вимогами про стягнення тіла кредиту та процентів, сплив 24 липня 2014 року, не є переконливим.

Таким чином, встановлено, що строк виконання зобов`язань за кредитним договором, встановлений у п.8.1. Кредитного договору до 17.06.2018 року був змінений пред`явленням банком вимог до боржника 22.09 .2011 року про звернення стягнення на іпотечне майно.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц провадження № 14-154цс18, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Посилання відповідача на те, що вимоги заявлялися ще у 2009 році не можуть свідчити ані про те, що сплив строк позовної давності, ані про те, що саме в цей час було заявлено вимогу про дострокове стягнення.

Так, з ухвали про залишення позову без розгляду від 8.5.2011 року не вбачається що позов було заявлено про звернення стягнення в рахунок дострокового погашення всієї заборгованості.

Таким чином, строк позовної давності для заявлення вимог до боржника за кредитним договором розпочався 22.09.2011 року, коли було заявлено позов про звернення стягнення на іпотечне майно з зазначенням у позові про те, що у зв`язку порушенням боржником зобов`язань кредитор реалізував право на дострокове повернення кредиту.

Існування судового рішення про звернення стягнення на іпотечне майно та дії, спрямовані на його виконання унеможливлювали заявлення одночасного позову про стягнення заборгованості, який було заявлено банком лише після з`ясування перешкод для реалізації іпотечного майна з визначенням розміру непогашеної заборгованості.

До того ж судова колегія враховує наступні положення закону та фактичні обставини справи.

Уданій справі сторони письмово узгодили строк позовної давності тривалістю 5 років як до вимог про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, так і до вимог про стягнення неустойки - пені, штрафів, відтак строк позовної давності у вказаній справі не пропущено, що узгоджується із вимогами статті 259 ЦК України.

За ст. 259 ЦК позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Враховуючи, що банком заявлено про дострокове погашення всієї сум заборгованості 22.11.2011року, а з позовом у даній справі банк звернувся 7.08. 2015 року, немає підстав вважати , що позивачем пропущено встановлений у договорі 5 річний строк позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, Банк надав відповідачу кредит у розмірі 27800,00 дол. США на термін до 17.06.2018 року, а ОСОБА_1 , як позичальник, зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

Відповідно до умов договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами щомісяця, з урахуванням відсотків за кредитом, комісії, а також інших витрат згідно кредитного договору.

Зі змісту положень кредитного договору, укладеного між сторонами, вбачається, що сторони, підписавши цей договір, досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів, а нерівність видів відповідальності обумовлена обсягами зобов`язань взятих сторонами договору.

Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Укладений між сторонами кредитний договір в силу ст. 204 ЦК України, є правомірним, рішенням суду за позовом ОСОБА_1 до банку підтверджено неправомірність її посилань на недійсність договору.

Заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед Банком згідно із розрахунком Банку (т.с. 1 а.с. 4-8, 123-124) за вищезазначеним кредитним договором станом на 13.07.2015 становить 128955,55 доларів США, що за курсом 21,91 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.07.2015 року складає 282416,04 грн., та складається із: 25697,93 доларів США заборгованості за кредитом, 20661,66 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 5580,64 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 79863,71 доларів США пені, а також штрафів: 11,41 доларів США штрафу (фіксована частина) і 6140,20 доларів США штрафу (процентна складова), від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється.

Вказані нарахування підтверджуються також виписками по особовому рахунку відповідача (т.с. 1 а.с. 176-183).

Разом з тим, при визначенні розміру заборгованості, судова колегія враховує наступне.

Рішенням суду від 12 березня 2012 року (т.с. 1 а.с. 88-91, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 жовтня 2012 року (т.с. 1 а.с. 92-96), звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Банком за вищезазначеним кредитним договором станом на 14.09.2011 року.

У даній справі Банк просив вже стягнути заборгованість станом на 13.07.2015 року у розмірі 128955,55 доларів США, що за курсом 21,91 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.07.2015 року складає 282416,04 грн., та складається із: 25697,93 доларів США заборгованості за кредитом, 20661,66 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 5580,64 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 79863,71 доларів США пені, а також штрафів: 11,41 доларів США штрафу (фіксована частина) і 6140,20 доларів США штрафу (процентна складова).

Такий розмір заборгованості визначений позивачем без урахування того, що договірні відносини були припинені вимогою про дострокове стягнення заборгованості, а відтак банком здійснене безпідставне нарахування заборгованості з відсотків,комісії, пені, штрафів після 14.09.2011 року.

За правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18, врахування яких є обов`язковим для апеляційного суду у цій справі, у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, комісії, пеню та штрафи за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язанні.

Це також узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-цпровадження № 14-154цс18.

Позивач у цій справі позовних вимог в порядку ст. 625 ЦК України не заявляв.

Відтак стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку в межах позовних вимог Банку у цій справі підлягала лише заборгованість за кредитним договором №ZPVLGA від 17.06.2008 року станом на 13.07.2015 року у розмірі 38270,79 доларів США яка складається з:

-заборгованості за кредитом 25245,39 доларів США станом до 14.09.2011 року,

-заборгованості по процентам за користування кредитом 10289,87 доларів США станом до 14.09.2011 року,

-заборгованості по комісії за користування кредитом 2735,53 доларів США станом до 14.09.2011 року.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 є собою з інвалідністю 2 групи, у відповідності з положеннями ст. 141 ч. ч. 10, 13 з нею не можуть бути стягнені судові витрати, а розмір втрат Банку на користь держави має бут скоригований з урахування пропорційності задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2018 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромзадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором № ZPVLGA від 17.06.2008 року у розмірі 38270,79 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом 25245,39 доларів США станом до 14.09.2011 року; заборгованості по процентам за користування кредитом 10289,87 доларів США станом до 14.09.2011 року, заборгованості по комісії за користування кредитом 2735,53 доларів США станом до 14.09.2011 року.

Іншу частину позовних вимог залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () на користь держави судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судом, у розмірі 2769,96 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 8 листопада 2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко