Справа № 357/8934/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Бондаренко О.В., при секретарі Вангородській О.С, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості
В С Т А Н О В И В :
09.09.2020 позивач, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи тим, що 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до укладеного договору № б/н від 01.03.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.Банк виконав умови договору, а відповідач, в свою чергу, його порушив, чим спричинив заборгованість, яка станом на 21.06.2020 року становить 16 976 грн. 35 коп. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитом в сумі 16 976 грн. 35 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 грн..

29.09.2020 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

30.11.2020 судом постановлено ухвалу про проведення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

22.03.2021 судом ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг № б/н від 01.03.2012 року у розмірі 16223,44 грн. та судові витрати у справі у розмірі 2102,00 грн.

24.03.2021 ухвалою суду було виправлено описку у заочному рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.03.2021 у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості та зазначено у резолютивній частині рішення суду суму заборгованості за договором про надання банківських послуг №б/н від 01.03.2012 року - 16976,35 грн.

25.05.2021 відповідач - ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення.

26.07.2021, після усунення відповідачем недоліків заяви про перегляд заочного рішення, судом постановлено ухвалу, про поновлення ОСОБА_1 процесуального строку, прийняття заяви до провадження та призначення її до розгляду.

25.08.2021 судом скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.03.2021, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до позову додано клопотання представника позивача, за довіреністю у справі - ОСОБА_2 , про розгляд справи у відсутності представника банку, позовні вимоги позивач підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача, адвокат Радецька Тетяна Петрівна, в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача, позовні вимоги заперечує у повному обсязі. Підстави та обґрунтування заперечень надано додатково в письмових поясненнях від 03.11.2021, в яких представник відповідача зазначила, що відповідач повністю заперечує позовні вимоги, вважає розмір заявлених вимог необґрунтованим та незаконним. Позивач обґрунтовує позовні вимоги наявністю заборгованості, що виникла між сторонами на підставі або за Кредитним договором від 01.03.2012 року, укладеного відповідно до Анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та наданого позивачем суду витягу з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку, які позивач вважає в своїй сукупності кредитним договором, показники пунктів якого було покладено в основу розрахунку загального розміру заборгованості, що є предметом позовних вимог, надавши при цьому для підтвердження позовних вимог банківські докази (виписки), які виникли з 2008 року, тобто до укладення Договору від 01.03.2012, заборгованість за яким є предметом позовних вимог. З даними доказами та обставинами відповідач не погоджується, так як надані позивачем Умови і Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, Тарифи банку та інші надані позивачем в якості доказу є виключно внутрішньобанківськими односторонніми доказами, в пунктах яких містяться істотні дані (показники тарифів, вартості штрафних санкцій, умови нарахувань тощо), які було покладено в основу розрахунку як основних зобов`язань так і похідних зобов`язань - не містять жодних належних доказів, ідентифікуючих ознак їх узгодженості з позичальником саме на умовах зазначених позивачем в позовній заяві та у відповідності до вимог норм ч. 3 ст. 203 ЦК України, ст. 638 та ст.207 ЦК України, не містить підтвердження, що саме дані Умови та Правила, Тарифи, в яких містяться істотні умови договору узгоджено сторонами та які в своїй сукупності можуть складати Договір та підтверджено підписом позичальника. Виключно за наявності підпису відповідача в підтвердження визнання останнім саме цих Умов, Правим, Тарифів від 2012 року можливе трактування укладення змішаного договору в наданій позивачем редакції. Вважає за необхідне привернути увагу на наступні аргументи покладені в основу заперечень позовних вимог, а саме: предметом позовних вимог в даній справі є стягнення кредитної заборгованості за Кредитним Договором від 01.03.2012, разом з тим, в якості доказів обґрунтованості розміру заборгованості за договором від 01.03.2012 позивачем подано банківську виписку за період з 04.06.2008 та внутрішньо банківську довідку, якою підтверджується наявність зовсім іншого кредитного договору від 05.02.2008 року, розрахунок заборгованості за яким є розміром позовних вимог за Договором від 01.03.2012, що є незаконним та вказує на очевидну відсутність правових підстав стягнення заборгованості за Договором від 01.03.2012 року. Якщо враховувати наданому позивачем довідку, якою зазначається про те, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано наступні кредитні карти, як приклад за № 732182 від 05.02.2008, то є явно незаконним звертатися із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05.02.2008 року в рамках або на підставі зовсім іншого кредитного договору від 01.03.2012 року. Отже, невідома достовірність дати погодження наданих позивачем банківських умов та правил, пункти яких містять показники істотних умов кредитного договору, взятих для визначення позивачем обґрунтованості позовних вимог. Також, невідомо, які розміри відсоткової ставки та розміри інших нарахувань за кредитним договором було взято за основу розрахунку за позовними вимогами по даній справі - з 2008 чи 2012 року. За наданою позивачем випискою за період 2008 року по 2020 рік неможливо здійснити розрахунок заборгованості (власний перерахунок заборгованості) за кредитним договором, який виник лише з 2012 року. Тому, вищенаведені порушення позивачем норм процесуального закону мають істотне значення, вказують на недоведеність, необґрунтованість розміру заборгованості, розрахунок заборгованості побудовано на показниках, які є ніщо іншим як припущенням, що недопустимо в розумінні вимог ч. 6 ст.81 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, просила відмовити в задоволені позовних вимог АТКБ «Приватбанк» повністю, понесені позивачем витрати на оплату судового збору покласти на позивача, а понесені відповідачем витрати на правничу допомогу покласти на позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України).

Судом встановлено, що 01.03.2012 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, шляхом заповнення та підписанням анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якої відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 9200,00 грн. на платіжну картку «Універсальна», що підтверджується копією анкети-заяви (а.с. 15).

Тобто, саме з 01.03.2012 між ПАТ «КБ Приватбанк» та ОСОБА_1 виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами в межах кредитного ліміту.

Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Так, 01 березня 2012 року відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та заповнив і підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанк, яка містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема, повну дату народження, РНОКПП, дівоче прізвище матері, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номери мобільних телефонів, відомості про сімейний стан, місце роботи та розмір заробітної плати. Відомості в анкеті-заяві повністю відповідають копії паспорта відповідача, наданого ним до банку та підписаного на кожній сторінці (а.с. 15, 44-46).

На підтвердження наявності у відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором №б/н від 01.03.2012, позивачем - АТ КБ «ПриватБанк» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.03.2012 за період з 26.10.2013 по 21.06.2020 (а.с.5-12), виписку з карткового рахунку відповідача ОСОБА_1 за період з 04 червня 2008 року по 01 травня 2020 року (а.с.53-63), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_1 (картрахунок НОМЕР_1 від 29.10.2013) (а.с. 13) та довідку про видачу кредитних карток відповідачу (а.с. 14).

Так, з довідки про видачу кредитних карток, вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_2 дата відкриття 05.02.2008, термін дії 02/12; НОМЕР_3 дата відкриття 29.10.2013, термін дії 10/15; НОМЕР_4 - дата відкриття 01.03.2012, термін дії 11/15; НОМЕР_1 - дата відкриття 29.10.2013, термін дії 12/16; НОМЕР_5 дата відкриття 03.02.2017, термін дії 11/20.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 (картрахунок НОМЕР_1 ), вбачається, що старт карткового рахунку відбувся 29.10.2013 та 29.10.2013 - встановлено кредитний ліміт 16000,00 грн., 09.12.2013 - збільшено кредитний ліміт 17 500,00 грн., 24.05.2014 - збільшено кредитний ліміт 19 000,00 грн., 12.10.2015 - зменшено кредитний ліміт 18440,00 грн., 17.09.2016 зменшено кредитний ліміт 0,00 грн., 24.10.2016 - збільшено кредитний ліміт 18 440,00 грн., 22.08.2019 - зменшено кредитний ліміт 12980,00 грн., 28.08.2019 - зменшено кредитний ліміт 11800,00 грн., 19.12.2019 - зменшено кредитний ліміт 0,00 грн..

З наданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається, що заборгованість за договором № б/н від 01.03.2012 за період з 26.10.2013 по 21.06.2020 становить 16 976 грн. 35 коп. та складається із: заборгованості за тілом кредиту 12 223 грн. 44 коп. та заборгованості за простроченими відсотками 4 752 грн. 91 коп..

З виписки по карткового рахунку відповідача ОСОБА_1 за період з 04 червня 2008 року по 01 травня 2020 року, вбачається, що заборгованість за договором становить 16976 грн. 35 коп.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц).

Разом з тим, з виписки по картковому рахунку відповідача - ОСОБА_1 за період з 04 червня 2008 року по 01 травня 2020 року та з довідки про видачу кредитних карток, вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 було надано кредитну картку№ НОМЕР_2 - 05.02.2008 з терміном її дії до 02/12, та вказаний розмір заборгованості відповідача, який виник на підставі іншого договору за період з 04 червня 2008 року по 01 травня 2020 року, оскільки саме з 04.06.2008 відповідачу ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1500,00 грн., а анкету-заяву було ним було підписано лише 01.03.2012 (майже через 4 роки після початку користування кредитною карткою), крім того, вказані докази не узгоджуються з іншими доказами наданими позивачем, зокрема, з розрахунком заборгованості, згідно якого відповідачу нараховано заборгованість саме з 29.10.2013 та з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта, згідно якої старт карткового рахунку № НОМЕР_1 відбувся саме 29.10.2013 та 29.10.2013 відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 16000,00 грн.

Отже, предметом позовних вимог в даній справі є стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.03.2012, разом з тим, в якості доказів обґрунтованості розміру заборгованості за договором від 01.03.2012, позивачем подано банківську виписку за період з 04.06.2008 та внутрішньо банківську довідку, якою підтверджується наявність зовсім іншого кредитного договору від 05.02.2008.

Таким чином, наведені обставини підтверджують факт звернення відповідача до банку та отримання ним кредитних коштів, однак, суд критично оцінює надані позивачем докази з підстав, які були зазначені вище, оскільки зазначена в них інформація не пояснює природу виникнення у відповідача боргу в розмірі 16976,35 грн., зокрема, заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12223,44 грн., враховуючи встановлений кредитний ліміт відповідачу згідно анкети-заяви від 01.03.2012 в розмірі 9200,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення відсотків АТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що між сторонами було укладено договір в порядку ст. 634 ЦК України. Також, позивач, щодо розміру і порядку нарахування відсотків, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк розміщені на сайті: www.privatbank.ua. І в цих Витягах з Тарифів та з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено строк кредиту.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Однак, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, в даному випадку АТ КБ «Приватбанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Разом з тим, судом встановлено, що анкета-заява відповідача про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, на підставі якої ОСОБА_1 отримав грошові кошти не містить відомості про розмір процентів за користування грошовими коштами і штрафних санкцій, що вказує на відсутність між сторонами домовленості про їх розмір.

Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанк та Тарифів банку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка Умов та Правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже, в даному випадку, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (01 березня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09вересня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.18) вбачається, що є такі кредитні картки: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD».

Встановлено, що надана позивачем копія витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк на сайті: www.privatbank.ua та копія витягу з Тарифів не визнається відповідачем та не містить його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 березня 2012 року шляхом підписання анкети-заяви.

Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, тобто дійшли згоди із усіх істотних умов договору, також не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін.

Крім того, зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Отже, Умови та Правила надання банківських послуг та витяг з Тарифів повинні містити підпис позичальника (відповідача), та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Саме така позиція висловлена в правових висновках, у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15; від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16,

Аналогічна позиція викладена у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, де Велика Палата, зазначила, що «витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які наявні в матеріалах справи, не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як складову частину спірного кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети, в частині права банку здійснювати нарахування процентів».

Отже, враховуючи вищезазначене вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 4 752,91 грн., не підлягають до задоволення.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи , а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 1,3, 207, 509, 526, 626, 627, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. 4, 12, 76 81, 258, 259, 264 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, 50) до ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.11.2021.

СуддяО. В. Бондаренко