КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Ковтунець Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до КП "Київтранспарксервіс", в якому просив:

- поновити його на посаді начальника служби з безпеки та контролю в якості надання послуг КП "Київтранспарксервіс";

- стягнути з КП "Київтранспарксервіс" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.04.2018 року по день винесення рішення;

- стягнути з КП "Київтранспарксервіс" на його користь моральну шкоду у розмірі 25 000 грн. 00 коп.;

- стягнути з КП "Київтранспарксервіс" на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 18 000 грн. 00 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що він з 27.07.2017 року працював в КП «Київтранспарксервіс» на посаді головного спеціаліста відділу логістики, а 01.08.2017 року був переведений на посаду начальника служби з безпеки та контролю якості надання послуг.

Наказом №150-К від 27.04.2018 року позивач звільнений за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки згідно наказу директора КП «Київтранспарксервіс» від 18.04.2018 року № 50 "Про вжиття заходів, спрямованих на розширення та оптимізації мережі відведених майданчиків для паркування транспортних засобів в межах вулично-дорожньої мережі м. Києва" (далі - Наказ від 18.04.2018 року № 50) він входив до складу комісії по розширенню та оптимізації мережі відведених майданчиків для паркування та 20.04.2018 року отримав доручення щодо моніторингу паркувальних майданчиків в районі Дарницької площі та у зв`язку з цим о 14:25 вийшов з роботи, зробивши відповідний запис в журналі відряджень КП «Київтранспарксервіс».

Після виконання доручення, позивач до 17.00 знаходився у Київській міській адміністрації та був безпосередньо у заступника голови Київської міській адміністрації, де були також інші особи, які можуть це підтвердити.

Відповідач не звернув уваги на це, а профспілковий комітет не врахував той факт, що відповідач забажав звільнити позивача за відсутність на роботі 2 години 25 хвилин.

При цьому, позивач зазначає, що був відсутній на робочому місці, проте був на роботі та виконував свої обов`язки. До того ж, позивач отримав лист-запрошення на засідання профспілкового комітету, яке мало відбутись 28.04.2018 року о 16.30 год. Прибувши по запрошенню, позивач дізнався, що засідання профспілкового комітету відбулось 27.04.2018 року без його участі, що суперечить ст. 43 КЗпП.

Крім того, в день звільнення 27.04.2018 року позивач перебував на лікарняному, що також виключає можливість його звільнення з 27.04.2018 року у відповідності до ст. 40 КЗпП.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.06.2021 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника служби безпеки та контролю якості надання послуг КП «Київтранспарксервіс» з 28.04.2018 року. Стягнуто з КП «Київтранспарксервіс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 491 380 грн. із вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску, судові витрати у розмірі 8 000 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., а всього 504 380 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з КП «Київтранспарксервіс» на користь держави судовий збір в розмірі 1 550,56 грн. (т. 2, а.с. 115-119).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Так, в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що позивачем не надано підтвердження про отримання доручення щодо моніторингу паркувальних майданчиків саме 20.04.2021 року.

Також, відповідач звертає увагу на те, що відповідно до Службової доповідної ОСОБА_1 від 23.04.2018 року, яка написана власноруч позивачем, він залишив робоче місце 20.04.2021 року о 16.49, а до цього знаходився у кабінеті, що вказує на розбіжності між доводами позивача у позові та його поясненням у службовій записці.

Крім того, посилання позивача на запис в журналі відряджень КП «Київтранспарксервіс» не може бути достовірним доказом, оскільки вказаний журнал знаходиться безпосередньо у Службі, начальником якої був позивач (т. 2, а.с. 121-128).

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

У судовому засіданні позивач та його представник щодо задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27.07.2017 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду головного спеціаліста відділу аналітики КП «Київтранспарксервіс», а 01.08.2017 року переведено на посаду начальника служби з безпеки та контролю якості наданих послуг.

Відповідно до наказу в.о. директора КП «Київтранспарксервіс» від 18.04.2018 року за №50 "Про вжиття заходів спрямованих на розширення та оптимізації мережі відведених майданчиків для паркування транспортних засобів в межах вулично-дорожньої мережі м. Києва" ОСОБА_1 включено до комісії по розширенню мережі відведених майданчиків для паркування транспортних засобів, розташованих в межах вулично-дорожньої мережі м. Києва.

20.04.2018 року ОСОБА_1 в журналі відряджень КП «Київтранспарксервіс» зроблено запис про його відрядження.

Відповідно до Акту від 20.04.2018 року, складеного працівниками КП «Київтранспарксервіс» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . 20.04.2018 року ОСОБА_1 з невстановлених причин з 12.50 год. по 16.45 год. був відсутній на робочому місці.

23.04.2018 року спеціалістом з ІТ Служби безпеки ОСОБА_11 скеровано т.в.о. директора ОСОБА_12 доповідну записку про виявлення факту відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 20.04.2018 року з 12.50 год по 16.45 год.

Т.в.о. директора ОСОБА_7 скеровано ОСОБА_1 вимогу про надання письмових пояснень в термін до 12.00 год. 23.04.2018 року щодо підстав відсутності на робочому місці 20.04.2018 року з 14.20 год по 16.45 год, яка отримана ОСОБА_1 23.04.2018 року.

Листом-запрошенням Голови первинної профспілкової організації КП «Київтранспарксервіс» ОСОБА_1 було повідомлено про засідання профспілкового комітету, яке відбудеться 28.04.2018 року о 16.30 в приміщенні КП «Київтранспарксервіс» щодо розгляду питання стосовно надання згоди на звільнення ОСОБА_1 відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП у зв`язку із відсутністю на робочому місці 20.04.2018 року.

Згідно протоколу №5 засідання профспілкового комітету, яке відбулось 27.04.2018 року, більшістю голосів була надана згода на звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби з безпеки та контролю якості наданих послуг за прогул без поважних причин 20.04.2018 року відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України. На засіданні ОСОБА_1 повідомив, що 20.04.2018 року був у заступника голови КМДА ОСОБА_13 та зробив відповідний запис в Журналі відряджень КП «Київтранспарксервіс».

Відповідно до наказу виконуючого обов`язки директора КП "Київтранспарксервіс" ОСОБА_14 від 27.04.2018 року за № 150-К ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника служби безпеки та контролю якості надання послуг на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з прогулом без поважних причин.

При цьому, зі змісту вказаного наказу вбачається, що підставою для звільнення позивача саме по вказаній статті є: акт від 20.04.2018 року, складений у двох примірниках; вимога надати пояснення від 23.04.2018 року; доповідна записка від 23.04.2018 року; службова доповідна начальника Служби з безпеки та контролю якості надання послуг ОСОБА_8 від 23.04.2018 року; копія протоколу засідання профспілкового комітету від 27.04.2018 року за № 5.

Так, ч. 6 ст. 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.

Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я.

Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі № 459/2618/17.

Як вже зазначалося вище, на виконання вимог ст. 149 КЗпП України 23.04.2021 року позивачу було запропоновано надати письмові пояснення щодо підстав відсутності на робочому місці 20.04.2018 року з 14.20 год. до 16.45 год.

Тобто, оскільки відповідно до акту про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з 12.50 год. по 16.45 год. у роботодавця були сумніви щодо поважності відсутності працівника ОСОБА_1 на роботі протягом 2 год. 25 хв., правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав у відповідача застосувати до позивача такий вид стягнення як звільнення згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведення відповідачем відсутності поважних причин у ОСОБА_1 не перебувати на своєму робочому місці 20.04.2018 року, адже, як вбачається, позивач, залишаючи робоче місце у цей день, зробив у журналі відряджень відповідний запис, тобто повідомив про свою відсутність та був відсутній з поважних причин, оскільки 20.04.2018 року був присутній у приміщенні Київської міської ради, де відбувалася незапланована нарада, пов`язана безпосередньо з питаннями паркувальних майданчиків.

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи листом з додатком Київської міської ради від 20.08.2018 року (т. 2, а.с. 20, 21), а також показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вони надали під час розгляду справи судом першої інстанції.

Разом з тим, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 23 січня 2018 року по справі №273/212/16-ц, саме відповідач повинен довести той факт, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядав трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, оскільки звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, а саме: за відсутності правових підстав для звільнення позивача на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 491 380 грн. з утриманням відповідних податків та інших обов`язків платежів.

При цьому, слід наголосити, що обгрунтовано визначений судом першої інстанції розмір середнього заробітку відповідачем фактично визнано, оскільки апеляційна скарга не містить доводів на його спростування.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди та виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції, керуючись при цьому ст. 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яка зазнав позивач через неправомірні дії відповідача щодо його незаконного звільнення з роботи, та прийшов до цілком правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди саме у розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Доводи апеляційної скарги, з огляду на встановлені обставини справи, жодним чином не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про допущення відповідачем порушень трудового законодавства при звільненні позивача та наявність правових підстав для поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

При цьому, наведені в апеляційній скарзі доводи є аналогічними з запереченнями проти позову, яким суд першої інстанції надав грунтовну оцінку, з якою повністю погоджується суд апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, у зв'язку з незазначенням відповідних належних правових підстав для висновку про порушенням судом норм процесуального та матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

У зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 08 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська