Справа № 344/9508/21
Провадження № 22-ц/4808/1400/21
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Пацаган В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою представника Рибак Наталії Іванівни, яка діє в інтересах акціонерного товариства «Ідея Банк» на дії старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гончаренко Н.М., за апеляційною скаргою відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Антоняком Т.М. 27 липня 2021 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

В червні 2021 року представник Рибак Наталії Іванівни, яка діє в інтересах акціонерного товариства «Ідея Банк» подано скаргу на дії державного виконавця в порядку ст. 447 ЦПК України.

В обґрунтування заяви посилається на те, що АТ «Ідея Банк» пред`явлено до примусового виконання Рівненському міському відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) судовий наказ, виданий Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області від 17.07.2009 року, по справі 2н-10197/2009, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 4311,06 грн.

07.06.2021 року на адресу АТ «Ідея Банк» надійшло повідомлення старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гончаренко Н.М. № 97257 від 02.06.2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із тим, що у виконавчому листі не вказано дату, місяць та рік народження боржника.

АТ «Ідея Банк» вважає таке повідомлення незаконним та таким, що грубо порушує права та законні інтереси стягувача. Повернення виконавчого документа через відсутність у виконавчому листі даних має ознаки формальності, оскільки у виконавця під час виконання судового не виникає складнощів із отриманням такої інформації з баз даних і реєстрів. Зважаючи, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, фактична відмова державного виконавця прийняти виконавчий лист до виконання допускається у виняткових випадках, з наведенням чітких та обґрунтованих мотивів цього.

Просить визнати неправомірним повідомлення старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гончаренко Н.М. № 97257 від 02.06.2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання судового наказу № 2н-10197/2009, виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області та зобов`язати державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) та прийняти до примусового виконання судовий наказ, виданий Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області по справі № 2н-10197/2009 (а.с.1-5).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 липня 2021 року скаргу задоволено. Визнано неправомірним повідомлення старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гончаренко Н.М. № 97257 від 02.06.2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання - судового наказу № 2н-10197/2009, виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 17.07.2009 року, щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . Зобов`язано старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гончаренко Н.М. вирішити питання про прийняття до виконання судового наказу, виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області від 17.07.2009 року у справі № 2н-10197/2009 (а.с.21-23).

Не погодившись з ухвалою суду представник відділу державної виконавчої служби у м.Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм процесуального права.

Вказує, що ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» дозволяє державному виконавцю отримувати інформацію про боржника, однак таке право державний виконавець має під час здійснення виконавчого провадження (ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Міністерством юстиції України на виконання вимог Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» наказом від 05.08.2016 року №2432/5 затверджено Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, яке визначає механізм функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження.

Автоматизована система виконавчого провадження не дозволяє виконавцю прийняти рішення про відкриття виконавчого провадження у разі відсутності такого реквізиту як дата народження боржника. Ця обставина не залежить від виконавця і не може бути ним усунута.

Відповідно до п.2 розділу ІІІ Положення - адміністратор системи державне підприємство «Національні інформаційні системи» уповноважене відповідно до законодавства на забезпечення здійснення заходів із створення та технологічного супроводження програмного забезпечення системи, збереження та захисту даних, що містяться у системі,виконання інших функцій, передбачених цим Положенням.

Таким чином, виконавець не має можливості самостійно змінити програмне забезпечення АСВП і внести у нього зміни, а за наявним програмним забезпеченням АСВП це перешкоджає винести постанову про відкриття виконавчого провадження, якщо не зазначено дату народження боржника.

Крім того, згідно п.3 розділу ІІІ «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів тощо).

Суд не посилався на невірне тлумачення державним виконавцем положень ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», не здійснив аналізу цієї норми та не трактував її інакше, аніж вона зазначена в Законі.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні скарги відмовити (а.с.26-29).

Представник АТ «Ідея Банк» подав відзив на апеляційну скаргу.

Вказує, що стаття 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає вичерпний перелік вимог до виконавчого документа і виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення,якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягував не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст.26 цього Закону.

Разом з тим, згідно з частинами 1 та 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати, передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Однак, відсутність у виконавчому документі будь-якої інформації щодо боржника, зокрема, дати народження, паспортних даних не позбавляє державного виконавця скористатися своїм правом на отримання такої інформації у відповідних установах, з баз даних і реєстрів. Саме тому судова практика складається таким чином, щоб судове рішення було виконано якомога швидше.

Доводи апелянта про те, що в документах не зазначена дата народження боржника,що технічно унеможливило винесення постанови про відкриття виконавчого провадження є такими, що суперечать правовим нормам, які регулюють діяльність державного виконавця.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін (а.с.47-50).

У судове засідання не з`явилися сторони, про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у відсутності сторін.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи скаргу, суд виходив з положень ст.ст. 1, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447, 449, 451 ЦПК України, зазначив, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії і вправі з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну, дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення скарги представника АТ «Ідея Банк».

З таким висновком апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Встановлено, що 17 липня 2009 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1-2-3 Кредит» , що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, буд. 14, кв. 704, Україна, 03040 в солідарному порядку на користь Відкритого акціонерного товариства "Плюс Банк", що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, буд. 7, Україна, 76018 з зарахуванням на рахунок № НОМЕР_2 (банк: ВАТ "Плюс Банк", , МФО: 336310) заборгованості за кредитним договором в сумі 4311.06 грн. (чотири тисячі триста одинадцять гривень 06 копійок) (а.с.7).

Вказаний судовий наказ правонаступник AT «Ідея Банк» пред`явив до примусового виконання до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

07.06.2021 року на адресу AT «Ідея Банк» надійшло повідомлення старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гончаренко Н.М. від 02.06.2021 року за № 97257 про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.8).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Право на виконання судового рішення є частиною більш загального права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, статтею 19 Конституції України гарантовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому, держава, гарантуючи право на виконання судового рішення повинна вживати передбачених для цього законом заходів і у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частина перша статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі містить вимоги щодо виконавчого документа, зокрема зазначення дати народження боржника - фізичної особи.

У пункті 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Разом з тим, згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

При вирішенні питання про відповідність закону дії ДВС, суд першої інстанції правильно послався на правову позицію Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18) за якою «згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання».

Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2020 року у справі № 639/2561/18-ц (провадження № 61-578св19); у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/7439/14-ц (провадження № 61-31681св18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі № 813/2125/16 (адміністративне провадження № К/9901/21841/18).

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, , № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Суд дійшов вірного висновку, що відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника, не є безумовною підставою для повернення виконавчого документа, тому дії державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із відсутністю у виконавчому документі дати народження боржника, порушують права стягувача та є такими, що не відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до не правильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 08 листопада 2021 року.