Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Виниченко Л.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу № 755/13959/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» про встановлення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків,-

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом за вимогами якого просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: виділити йому у користування житлову кімнату площею 13,9 кв.м. зазначену під № 6 в технічному паспорті квартири; відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділити у користування кімнату площею 13,9 кв.м. зазначену під № 5 в технічному паспорті квартири та кімнату площею 15,9кв.м. зазначену під № 7 в технічному паспорті квартири; у спільному користуванні співвласників залишити кухню площею 8,1 кв.м., коридор площею 10,0. кв.м., вбиральню площею 0,8 кв.м., ванну кімнату площею 2,1 кв.м., комору площею 1,9 кв.м., балкони площею 2,7 та 2,5 кв.м; зобов`язати КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» провести розподіл особових рахунків на вказану квартиру згідно встановленого порядку користування приміщеннями квартири.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про право власності від 12.04.2011 року, позивач, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Також співвласником квартири була покійна дружина позивача ОСОБА_4 , після смерті якої її частину успадкували сини.

Позивач зазначає, що на даний час у квартирі зареєстровані три особи: він та відповідачі. Квартира складається з трьох кімнат площами 13,9 кв.м., 13,9 кв.м. та 15,9 кв.м. Загальна площа квартири складає 68,16 кв.м., житлова - 43,7 кв.м.

Позивач стверджує, що він проживає в кімнаті 13,9 кв.м., яка має цифру 6 в технічному паспорті на квартиру, в інших кімнатах є особисті речі його синів, однак вони фактично в квартирі не проживають.

Позивач вказує, що особовий рахунок квартири оформлений на його ім`я та він самостійно вимушений сплачувати комунальні послуги і витрати на утримання будинку та прибудинкової території, відповідачі в свою чергу таких витрат на утримання житла не несуть, він є пенсіонером і на свою пенсію не може сплачувати всі нараховані житлово-комунальні послуги, через що наявна заборгованість за опалення квартири у розмірі 14 553 грн. З відповідачами про розподіл коштів і порядок користування квартирою домовитися складно, у кожного з них своє життя, в квартирі вони фактично не проживають, тому він вимушений просити встановити порядок користування квартирою з метою укладення окремого особистого рахунку на займану лише особисто ним житлову площу. Його частка у праві власності є ј частина квартири, що відповідає 10,9 кв.м. житлової площі та 17,04 кв.м. загальної площі, фактично він проживає у кімнаті площею 13,9 кв.м. під № 6 у технічному паспорті, яку просить виділити йому у користування, всі інші нежитлові приміщення залишити у спільному користуванні.

Ухвалою суду від 08.10.2020 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 18-20).

Відповідачам був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання вказаної ухвали з доданими процесуальними документами подати відзив на позовну заяву.

Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами була отримана відповідачем Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» 28.10.2020 р.

Поштова кореспонденція яка надсилалась на адресу відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повернулась без вручення з довідками Укрпошти за закінченням терміну зберігання.

Відзив на позов відповідачами надано не було.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Частини 2, 3 вказаної статті регламентують, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує ціну позову, значення справи для сторін.

При цьому згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Таким чином, суд з урахуванням предмету спору, наданих сторонами доказів, вважає за доцільне у даній справі проведення спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач є власником ј частки квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності виданого Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією 12 квітня 2011 р. (а.с. 6).

Відповідно вказаного Свідоцтва про право власності та Витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна № 30077881 від 25.05.2011 р., іншими співвласниками спірної квартири у рівних частках (по ј частці) є ОСОБА_4 та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 8).

За повідомленням позивача, ОСОБА_4 померла, її частку успадкували відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні та відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач і відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 9, 16, 17).

За нормою ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно положень статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця норма закону свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Вищевказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 лютого 2016 року в справі №6-1500цс15.

Згідно технічного паспорту, квартира АДРЕСА_1 складається із трьох відокремлених кімнат площами 13,9 кв.м., 15,9 кв.м. та 13,9 кв.м.; також місць загального користування: кухні площею 8,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., комори площею 1,9 кв.м., коридору площею 10,0 кв.м., вбиральні площею 0,8 кв.м., балконів площами 2,5 кв.м. та 2,7 кв.м. (а.с. 7).

Беручи до уваги, що загальна площа житлових кімнат складає 43,7 кв.м., позивачу, як співвласнику належить 10,9 кв.м. вказаної житлової площі, та враховуючи пояснення позивача, що відповідачі успадкували у рівних частинах ј частку спадщини після смерті ОСОБА_4 , відповідачам належить по 16,39 кв.м. житлової площі квартири кожному.

Отже, кімнати не відповідають ідеальним часткам сторін, як власників спільної часткової власності.

За заявленими вимогами позивач просить виділити йому кімнату площею 13,9 кв.м. (за № 6 технічного плану квартири), відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кімнати площами 13,9 кв.м., 15,9 кв.м. (за № № 5, 7 технічного плану квартири), місця загального користування, у тому числі балкони площею 2,5 кв.м. та 2,7 кв.м. залишити у спільному користуванні співвласників.

Отже, розмір площі кімнати, яку позивач просить виділити йому у користування, є на 3 кв.м. більшою від належної позивачу частки житлової площі квартири.

При цьому суд також враховує наступні обставини.

Як убачається з технічного паспорту на квартиру, з житлової кімнати за № 6 площею 13,9 кв.м., яку позивач просить виділити йому, є вихід на балкон площею 2,5 кв.м., який позивач просить залишити у спільному користуванні з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що унеможливлює задоволення позову, так як визначення окремого порядку користування житлом у заявлений спосіб призведе до порушення житлових прав як відповідачів, так і позивача, оскільки фізично без користування кімнатою 13,9 кв.м. (за № 6 у технічному паспорті) доступу до балкону площею 2,5 кв.м. не має, у зв`язку з чим також порушуватимуться права позивача на одноособове користування такою кімнатою.

Відповідно ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено також ст. 41 Конституції України, відповідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 155 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За викладених обставин суд прийшов до висновку, що підстави для задоволення заявлених позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою відсутні, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Позовні вимоги у частині розподілу особових рахунків є похідними від основних вимог про визначення порядку користування квартирою, тому у їх задоволенні також слід відмовити.

Позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно положень пунктів 9, 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та судового збору при подачі позову не сплачував. Іншими учасниками справи заяви щодо понесення судових витрат не подавались. У зв`язку з цим суд не вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами згідно норми ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321, 358 ЦК України, ст. 155 ЖК УРСР, ст. ст. 4, 5, 12, 76, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 259, 265, 268, 273, 274-279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» про встановлення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», місце знаходження: 02002, м. Київ, вул. Челябинська, 9-Г.

Повне рішення суду складене 04.01.2021 р.

Суддя