Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

8 листопада 2021 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Кірічука М.М., з участю секретаря судового засідання Панасюк К.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Житомирській області про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я,-

В С Т А Н О В И В :

7 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Житомирській області, в якому зазначено, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 31.10.1986 по 10.11.2020, звільнений з роботи за станом здоров`я. 13 квітня 2020 року при виконанні своїх трудових обов`язків він здійснював ліквідацію пожежі та отруївся чадним газом, після чого перебував на лікуванні у реанімаційному відділенні з діагнозом: отруєння чадним газом, опік слизової верхніх дихальних шляхів, гострий катаральний трахеобронхіт; ішемічна хвороба серця: гострий Q-інфаркт загальної стінки лівого шлуночка, атеросклеротичний кардіосклероз, коронаросклероз. Відповідно до висновку медико-соціальної експертної комісії йому було встановлено третю групу інвалідності.

Посилаючись на те, що внаслідок отриманого ушкодження здоров`я при виконанні службових обов`язків, він зазнав моральних страждань, втратив нормальні життєві зв`язки, йому необхідні додаткові зусилля для організації свого життя, просить суд стягнути з відповідача 300000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я.

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 8 вересня 2021 року провадження у даній справі було відкрито, вирішено питання про розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

30 вересня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач пояснив, що 13 квітня 2020 року при виконанні своїх трудових обов`язків позивач здійснював ліквідацію пожежі, внаслідок чого отруївся чадним газом. Під час розслідування нещасного випадку комісією встановлено, що стався нещасний випадок, пов`язаний з отруєнням чадним газом позивача та відсутність осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці. Крім цього, інвалідність позивач отримав на підставі тривалого захворювання серця. Отже, відсутній причинний зв`язок між отруєнням чадним газом та отриманням інвалідності ОСОБА_1 . Моральна шкода відшкодовується лише тільки при наявності вини особи, яка її завдала. Оскільки, позивачем не надано доказів протиправності бездіяльності ГУ ДНС України в Житомирській області та вини відповідача у тому, що з ним стався нещасний випадок. Відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

8 жовтня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач зазначає, що отримання ним інвалідності, пов`язане з нещасним випадком на виробництві та те, що він був звільнений з роботи за станом здоров`я, отже обставини у відзиві є надуманими та не знаходять свого підтвердження, просив суд відзив відхилити, а позовну заяву задовольнити.

Суд, дослідивши письмові докази, що надані сторонами, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 31 жовтня 1986 року по 10 листопада 2020 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Головним управлінням Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Житомирській області. 10 листопада 2020 року звільнений з посади начальника караулу 26 державної пожежно рятувальної частини за пунктом 2 статті 46 Кодексу законів про працю України (за станом здоров`я).

13 квітня 2020 року позивач здійснював гасіння пожежі, внаслідок чого отруївся чадним газом та був госпіталізований до комунального некомерційного підприємства «Чуднівська центральна районна лікарня» де перебував на лікуванні із діагнозом: отруєння чадним газом, опік слизової верхніх дихальних шляхів, гострий катаральний трахеобронхіт; ішемічна хвороба серця: гострий Q-інфаркт загальної стінки лівого шлуночка, атеросклеротичний кардіосклероз, коронаросклероз.

Згідно акту № 1 розслідування нещасного випадку, що стався 13 квітня 2020 року о 13 год 30 хв в 26 державній пожежно-рятувальній частині Управління ДСНС України у Житомирській області встановлено, що отруєння чадним газом ОСОБА_1 сталося під час гасіння пожежі та пов`язане з виконанням ним трудових обов`язків. Особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці та гігієни праці або органу, який проводить досудове розслідування відсутні.

Довідкою до акта огляду медико соціальною експертною комісією від 20 жовтня 2020 року № 010216 та індивідуальної програми реабілітації інвалідів від19 жовтня 2020 року №940 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності. Причина інвалідності - трудове каліцтво, внаслідок чого обмежена його життєдіяльність до самообслуговування, пересування та трудової діяльності.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) (далі - Постанова) роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

У пункті 13 Постанови роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року (справа №212/7705/16-ц), яка має враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Виходячи із наведеного та наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися трудові правовідносини, а оскільки ушкодження здоров`я отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, позивач проходив тривале лікування та йому встановлено 30 % втрати працездатності та інвалідність третьої групи, у зв`язку із чим він був звільнений з роботи, а тому наявні підстави, передбачені статтями 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди у зв`язку із презюмованою наявністю вини роботодавця.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просив стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 300 000 грн.

Проте, суд вважає, що зазначений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним.

Так, внаслідок отриманої травми позивач рішенням МСЕК встановлено 30 відсотків втрати працездатності та інвалідність третьої групи у зв`язку із отриманими травмами.

Позивач перебував на стаціонарному лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві «Чуднівська центральна районна лікарня» та в комунальному некомерційному підприємстві «Романівська центральна районна лікарня». Також, він потребує постійного лікування, йому протипоказана важка фізична праця, психоемоційне навантаження.

ОСОБА_1 був звільнений із роботи у зв`язку із встановленням йому інвалідності та неможливістю продовжувати роботу на займаній посаді, що підтверджується відповідним записом у його трудовій книжці.

Доводи позивача, що за станом здоров`я він не працює і, окрім пенсії, іншого доходу не має, не спростовані матеріалами справи.

Внаслідок отриманої травми повністю змінився плин життя позивача. Він позбавлений активного життя не тільки в професійному, а й у соціальному аспекті.

Ушкодження здоров`я вплинуло і на сімейні відносини, пов`язані із сімейним бюджетом, оскільки позивач не тільки не в змозі працювати та отримувати заробітну плату, а й потребує коштів на лікування.

Зазначені обставини, безумовно, спричиняють для позивача моральні страждання та переживання.

З огляду на наведене, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням тяжкості завданої позивачу моральної шкоди, глибини, тривалості та характеру моральних і фізичних страждань позивача, а також стану його здоров`я, достатній розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню роботодавцем, становить 30 000 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, тому в силу положень статті 141 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню в дохід держави і судовий збір у розмірі 90,80 грн.

Керуючись статтями 10-13, 76, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути з Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Житомирській області (адреса місця знахожєення: вул. Героїв Пожежних, 67-б м. Житомир; ідентифікаційний код юридичної особи 38624322) на користь ОСОБА_1 (адреса місця проживання: с. Сульжинівка, Житомирський район, Житомирська область; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 30 000,00 (тридцять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Житомирській області в дохід держави 90,80 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя М.М. Кірічук