Справа № 203/3936/19
Провадження № 2-ві/203/4/2021
УХВАЛА

05 листопада 2021 року у місті Дніпрі Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Ханієвої Ф.М., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про відвід судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Колесніченко О.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення недоплати суми у відповідності до договору про надання юридичних послуг,

ВСТАНОВИВ:

04.11.2021 року на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2021 року (суддя Колесніченко О.В.) було здійснено автоматизований розподіл заяви ОСОБА_1 про відвід судді в цивільній справі № 203/3936/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення недоплати суми у відповідності до договору про надання юридичних послуг.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2021 року, заяву ОСОБА_1 про відвід судді, цивільна справа № 203/3936/19, провадження № 2-ві/203/4/2021 року, було розподілено до розгляду головуючому судді Ханієвій Ф.М.

У своїй заяві про відвід судді Колесніченко О.В. ОСОБА_1 (далі заявник) просить суд:

- задовольнити відвід № 2 судді та при розгляді відводу № 2 віднайти та проаналізувати службові записи судді, долучити їх до справи, а також долучити відповідні аудіофіксації.

В обґрунтування заяви про відвід судді заявник зазначив, що під час чергового ознайомлення зі справою в одному з томів йому для ознайомлення були надані і деякі службові записи головуючого судді (були вкладені в один із томів), де був запис: «3700,00 грн догов. на ад.посл.додатк.». Проте суддя відмовилась надавати йому на огляд службові записи, надавати роз`яснення по змісту цих службових записів, а в подальшому при ознайомленні зі справою він таких службових записів не побачив більше, що на його думку свідчить про упередженість головуючого судді. Оскільки суд дізнався інформацію, яка сторонами в судових засіданнях не оголошувалась і доказів сторонами про це не надавалося, що свідчить про позасудове спілкування відповідача з головуючим суддею. Також у заявника викликають сумніви долучення до матеріалів справи доказів зі сторони відповідача, оскільки докази долучалися в судовому засіданні підшиті значно раніше, а деякі взагалі долучені за межами процесу та офіційного подання до канцелярії суду. Крім цього, сторона відповідача знає про події судового засідання на яких він не був присутнім та відсутні його заяви про ознайомлення з матеріалами справи. Таким чином, суддя Колесніченко О.В. не дотримується основних засад цивільного судочинства, тому на думку заявника вона підлягає відводу.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (суддя Колесніченко О.В.) від 03.11.2021 року заявлений ОСОБА_1 відвід судді Колесніченко О.В. визнано необґрунтованим та передано для вирішення в порядку ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Суд, вивчивши доводи заявника, викладені в заяві про відвід судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Колесніченко О.В., доходить таких висновків.

Відповідно до пунктів 3, 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він, зокрема, прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші (не передбачені п. п. 1-4 ч. 1 ст. 36 ЦПК України) обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Як видно з заяви про відвід судді, доводи заявника щодо неупередженості та необ`єктивності судді ґрунтуються на незгоді заявника з процесуальними діями та рішенням головуючого судді.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Так, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Вимога безсторонності, згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Також у рішенні по справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) від 01.10.1982, заява № 8692/79, Європейський суд з прав людини вказав (п.30): не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу.

Вказаний висновок, що потім був підтриманий у наступних рішеннях Суду, зокрема, у справі «МакГоннелл проти Сполученого Королівства» (McGonnell v. the United Kingdom), заява № 28488/65, § 51, ECHR 2000, та Клейн та інші (Kleyn and Others)), започаткував розмежуванням критеріїв неупередженості (безсторонності):

- суб`єктивний беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі;

- об`єктивний визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому, враховується думка сторін, однак, вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

У справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Аналіз практики рішень ЄСПЛ з цього питання дає можливість суду дійти висновку, що критерієм порушення суб`єктивної складової даного поняття, можуть бути висловлювання судді по суті правової проблеми, яка порушена у позові, у засобах масової інформації до свого головування у суді при розгляді конкретної справи; не реагування судді на расистські висловлювання; якщо головуючий у справі, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі тощо. Конкретизуючи суб`єктивний критерій, суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді. Суб`єктивна упередженість полягає, як правило, в умисних чи необережних діях суддів перед початком чи під час судового розгляду справи.

Суд звертає увагу, що ст.ст. 76 та 81 ЦПК України передбачено, що сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тобто особа, яка заявляє відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт зацікавленості судді у розгляді справи, зважаючи на дію презумпції особистої неупередженості судді, яка діє до тих пір поки не доведено інше.

Між тим, заявлений ОСОБА_1 відвід судді, фактично ґрунтується на критичній оцінці процесуальних дій і рішень судді у цій справі.

Однак, відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу судді, а тому заявлений відвід суд вважає необґрунтованим. Також порушення, які на думку заявника допущені головуючим суддею, є результатом його власного розуміння процесуальних норм, передбачених ЦПК України. Інших обставин, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, в заяві про відвід судді не зазначено. Крім того, суд зазначає, що вимоги заявника про віднадходження та аналіз службових записів судді, долучення їх до справи, а також долучення відповідних аудіофіксацій, є неспроможними для вирішення в межах розгляду заяви про відвід судді. Оскільки положеннями ст.ст. 36 40 ЦПК України чітко визначені підстави відводу (самовідводу), порядок вирішення заявленого відводу, тобто межі повноважень суду, який вирішує заявлений відвід судді. Отже, відповідні вимоги заяви про відвід є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відсутні підстави для відводу судді Колесніченко О.В., визначені ч. 1 ст. 36 ЦПК України, а відтак у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді суд вважає за необхідне відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 36, 37, 39, 40, 260, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Колесніченко О.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення недоплати суми у відповідності до договору про надання юридичних послуг з підстав ч. 1 ст.ст. 36 ЦПК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Ф.М. Ханієва