Запорізький Апеляційний суд
Пр. № 22-ц/807/2166/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, про встановлення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з ним

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-3), в якому просила позбавити ОСОБА_1 , 1978 р.н., батьківських прав стосовно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що відповідач протягом трьох років ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, взагалі не спілкується ні з матір`ю дитини, ні з дитиною, не вітає його з днем народження та взагалі самоусунувся від своїх батьківських обов`язків.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2014 року (т.с. 1 а.с. 47-48) позов ОСОБА_2 у цій справі задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав, відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У жовтні 2018 року від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2014 року (т.с. 1 а.с. 55-70), в якому останній просив заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2014 року у цій справі скасувати та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Козлову Н.Ю. (т.с. 1 а.с. 147).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вищезазначеного заочного рішення у цій справі задоволено, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2014 року скасовано (т.с. 1 а.с. 235).

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду визначено суддю суду першої інстанції Козлову Н.Ю. на підставі скасування заочного рішення (т.с. 1 а.с. 237).

У березні 2019 року від ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява (т.с. 2 а.с. 10-20), в якій останній просив:

1. Встановити наступний режим спілкування (контактів) з дитиною:

- кожного тижня протягом 1 години за графіком, погодженому зі службою по справах дітей телефонний контакт між дитиною та його батьком (або при наявності технічної можливості відеоконференції з використанням програм Viber, WhatsApp, Skype) у приміщенні соціальної служби по справах дітей у присутності соціального працівника або психолога та без присутності матері;

- з 15.06 по 30.06 та протягом 10 днів з другого дня офіційно встановлених відповідним державним органом України весняних канікул у загальноосвітніх учбових закладах України (після завершення третьої чверті учбового року) кожного року визначити особистий контакт дитини зі своїм батьком за місцем проживання батька: АДРЕСА_1 ;

2. Визначити при здійсненні особистого контакту з дитиною зі своїм батьком за місцем проживання батька: АДРЕСА_1 наступні міри та гарантії контакту:

- зобов`язати ОСОБА_1 сплатити витрати з проїзду ОСОБА_3 в Болгарію та назад, для чого надати відповідній службі по справах дітей копію проїзного документа туди та назад на ім`я ОСОБА_3 дозволеним видом транспорту. Дозволеним видом транспорту за вибором батька є залізничний транспорт, в тому числі за маршрутом Запоріжжя - Одеса, автомобільний транспорт (автобус) за маршрутом Запоріжжя - Одеса, та Одеса - Варна, авіаційний транспорт за маршрутом Запоріжжя-Варна чи Запоріжжя Бургас;

- встановити, що дитину мають супроводжувати особи. Супроводжувальними особами можуть бути за вибором батька та за згодою супроводжувальних осіб ОСОБА_2 (мати), ОСОБА_4 (мати ОСОБА_2 ), ОСОБА_5 (батько ОСОБА_2 ), ОСОБА_6 (батько ОСОБА_1 ), ОСОБА_7 (мати ОСОБА_1 ), ОСОБА_1 (рідна сестра ОСОБА_1 ), ОСОБА_1 (батько). До початку супроводження ОСОБА_1 має надати відповідній службі по справах дітей копію проїзного документа туди та назад на ім`я супроводжувальної особи дозволеним видом транспорту. Після досягнення дитиною 14 років за умови використання авіаційним транспортом прямого сполучення Запоріжжя (Дніпропетровськ) Варна (Бургас) допустити, що за рішенням батька та за згодою супроводжувальних осіб, можливе супроводження дитини до аеропорту виліту та посадки його на літак, з обов`язком батька зустріти його у відповідному аеропорту Болгарії. Визначити, що супроводження дитини до аеропорту Запоріжжя може здійснюватися й співробітником служби у справах дітей. Визначити місце прийому-передачі дитини від матері супроводжувальним особам (або співробітнику служби у справах дітей) наступну адресу: АДРЕСА_2 , біля входу у кв. АДРЕСА_3 ;

- заборонити ОСОБА_1 змінювати місцезнаходження ОСОБА_3 при здійсненні контакту на місце відмінне від адреси АДРЕСА_4 , за виключенням денних (до 22:00) прогулянок по м. Варна;

- визначити, що ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 повинен з`являтися кожні 2 місяці до органів опіки та піклування чи у поліцейській дільниці за місцем здійснення контакту в Республіці Болгарія за місцем контакту;

- визначити, що перед передачею дитини батькові чи супроводжувальній особі, ОСОБА_1 повинен надати службі у справах дітей копію рішення уповноваженого державного органу Р.Болгарія (чи болгарського суду) про визнання рішення суду України щодо контакту з дитиною на території Р.Болгарія;

- встановити, що допустимими є такі засоби надання документів службі у справах дітей: рекомендованим листом на адресу служби у справах дітей чи електронним листом, підписаним електронним цифровим підписом ОСОБА_1 на електронну адресу відповідної служби у справах дітей чи відповідної територіальної державної адміністрації;

- визначити, що у випадку не передачі дитини ( ОСОБА_3 ) матір`ю, ОСОБА_2 , для особистого (телефонного) контакту батькові чи супроводжувальним особам, на підставі ст. 10 Конвенції про особисті контакти з дітьми від 15 травня 2002 року, накладаються такі штрафні санкції на ОСОБА_2 1 мінімальна заробітна плата за кожен випадок (день) зриву особистого (телефонного) контакту;

- визначити, що при наявності об`єктивних причин, які обумовлюють неможливість особистого (телефонного) контакту між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у встановлені судом строки, телефонний (особистий) контакт відкладається на відповідну кількість днів, коли контакт був неможливим з об`єктивних причин;

- визначити, що під час особистого контакту за місцем проживання батька: АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 може спілкуватися з іншими членами сім`ї ОСОБА_1 (дітьми, батьками, дружиною).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 прийнято, вимоги за вищезазначеним зустрічних позовом ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 (т.с. 2 а.с. 106).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2021 року (т.с. 4 а.с. 173-174) у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

ОСОБА_2 та орган опіки та піклування із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, в апеляційному порядку останнє не оскаржували.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 4 а.с. 179-206) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 за зустрічним позовом задовольнити в повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 5 а.с. 107).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 24 травня 2021 року (т.с. 5 а.с. 136), справу призначено до апеляційного розгляду в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання ОСОБА_1 (т.с. 5 а.с. 137), з урахуванням навантаженості судді-доповідача, колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів), а також щорічної та додаткової відпусток судді-доповідача (т.с. 5 а.с. 142, 161).

ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_8 подала відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 у цій справі (т.с. 5 а.с. 145-151).

Третя особа не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі у встановлений апеляційним судом строк та станом на час її розгляду апеляційним судом взагалі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 5 а.с. 143-144) первісний позивач ОСОБА_2 та представник третьої особи - Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, не з`явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання первісного позивача ОСОБА_2 та представника третьої особи - Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника первісного позивача ОСОБА_2 - адвоката Лугового Б.В. (т.с. 5 а.с. 153-154) та зустрічного позивача ОСОБА_1 в режимі відеоконференції.

В силу вимог ст. 36 ч. 4 ЦПК України … рішення судді … в інших справах не може бути підставою для відводу. Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, що з`явились, та у тому числі:

- апелянта ОСОБА_1 , який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що він дійсно оскаржує рішення у цій справі лише в частині вирішення його зустрічного позову; і він сам погано пам`ятає сина, оскільки останнє його спілкування із сином мало місце, коли сину було ще 3 роки; він не робив спроби знайти контакт із сином та отримати згоду сина та матері чи за рішенням суду хоча б на одноразовий виїзд сина до нього у Болгарію та познайомити сина із своїми новими родичами там у Болгарії; дійсно існувала ще одна цивільна справа, де його батько просив стягнути з нього ОСОБА_1 аліменти на його утримання і у цій справі була залучена ОСОБА_2 , оскільки рішення суду у цій іншій справі могло вплинути на розмір аліментів на сина, у вихованні якого він просить встановити порядок у цій справі, але судом було відмовлено у задоволенні позову його батька, рішення суду набрало законної сили;

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що первісний позивач ОСОБА_2 та третя особа - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Зустрічний позивач ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині вирішення його зустрічного позову.

За таких обставин, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів апеляційної скарги зустрічного позивача ОСОБА_1 та лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині вирішення зустрічного позову у цій справі.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 у цій справі, керувався ст. ст. 12.13,15,16, 78,81,89,141, 263-265,340 ЦПК України, ст. 141, 150, 151,153, 158,159, 164, 165, 166 СК України та із такого.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом ОСОБА_1 посилався на порушення відповідачем розпорядження яким був визначений порядок участі батька у вихованні дитини, а також запропонував свій графік побачень з урахуванням територіальної визначеності (місця проживання батька та матері).

ОСОБА_1 вважав, що при існування телекомунікаційної системи інтернет, можливо спілкуватися шляхом з використанням програм Viber. WhatsApp, Skype або Google Chrome) в приміщенні служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради або органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в присутності соціального працівника або психолога і без присутності матері. У разі відсутності погодження зобов`язати відповідача ОСОБА_2 приводити ОСОБА_3 для телефонного спілкування протягом 1 години за адресою служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради (69001, м. Запоріжжя, вул. Зелінського, 3) кожен понеділок о 16:00 за Київським часом.

Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини закріплена ст. 141 СК України. Тому, той з батьків, з ким вона проживає, не має права перешкоджати другому з батьків здійснювати свої батьківські права, якщо його спілкування з дитиною не завдає шкоди її фізичному та психічному здоров`ю, моральному розвитку.

Ст. 158, 159 СК України визначають порядок вирішення спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Зокрема, спір щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, попередньо розглядає орган опіки і піклування.

Підставою для подання позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є: чинення перешкод тим з батьків, з ким проживає дитина, спілкуванню та вихованню дитини другим з батьків, який проживає окремо від неї; недодержання вимог рішення органу опіки та піклування № 115 р від 04.02.2020 року (копія т.с. 1 а.с. 157), за змістом якого: надано право ОСОБА_1 спілкуватись з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щотижня в суботу або неділю з 09.00 до 18.00 за попередньою домовленістю з матір`ю малолітнього з врахуванням режиму дитини, місце спілкування: вільне пересування в присутності гр. ОСОБА_2 .

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачка не дозволяє йому бачитися з дитиною, перешкоджає у спілкуванні.

Крім того, зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 , який просив суд першої інстанції встановити порядок його участі у вихованні сина, відмінний від того порядку, який був визначений органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, яким встановлено спосіб його участі у вихованні сина та який не був предметом розгляду органу опіки та піклування.

Посилання ОСОБА_1 , що відповідачка чинить вплив на дитину у зв`язку з чим він не бажає бачитися з батьком не підтверджено належними засобами доказування та спростовано показами дитини.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для задоволення зустрічних позовних вимог у цій справі відсутні.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Доводи апеляційної скарги зустрічного позивача ОСОБА_1 дублюють доводи його зустрічної позовної заяви у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, та лише відображають позицію ОСОБА_1 у цій справі, яку він вважає єдино правильною та можливою.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Дана справа розглянута повноважним складом суду (заява ОСОБА_1 про відвід судді Козлової Н.Ю. була розглянута у встановленому ЦПК порядку, ухвала Ленінського районного суду м. Запоріжжя (суддя Турбіна Т.Ф.) від 05 лютого 2021 року т.с. 4 а.с. 157. Апеляційний суд погоджується із вказаною ухвалою суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід судді Козлової Н.Ю., яка не підлягала окремо від рішення апеляційному оскарженню у цій справі).

Самі по собі порушення правил територіальної підсудності розгляду цієї справи Ленінським районним судом м. Запоріжжя замість Шевченківського районного суду м. Запоріжжя не можуть бути підставою для скасування апеляційним судом правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, за результатами розгляду апеляційної скарги зустрічного позивача ОСОБА_1 .

В силу вимог ст. 155 ч. 2 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що саме порядок участі у вихованні та спілкуванні із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який просив встановити зустрічний позивач ОСОБА_1 у цій справі, як батько останнього, здійснюється всупереч інтересам дитини, якій станом на час ухвалення оскаржуваного в частині рішення суду першої інстанції вже виповнилось повних 14 (чотирнадцять) років, та яка у категоричній формі у суді першої інстанції заперечувала проти встановлення останнього, оскільки «…не бажає спілкуватись зі своїм батьком взагалі та у тому числі за телефоном чи за допомогою інших електронних засобів, їхати до нього і взагалі його не пам`ятає…» (протокол судового засідання від 31.10.2019 року у суді першої інстанції т.с. 3 а.с. 6 та звукозапис судового засідання за цю дату, який наявний у матеріалах цієї справи т.с. 3 а.с.7, розшифрування пояснень сина у суді першої інстанції, зроблена зустрічним позивачем ОСОБА_1 т.с. 3 а.с. 85-95).

За змістом ст. 171 СК України: 1. Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. 2. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Дійсно, в силу вимог ст. 171 ч. 3 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Проте, зустрічним позивачем ОСОБА_1 , якій в апеляційному суді у судовому засіданні під час відео конференції зізнався, що «і він сам погано пам`ятає сина, оскільки останнє його спілкування із сином мало місце, коли сину було ще 3 роки, та він не робив спроби знайти контакт із сином та отримати згоду сина та матері чи за рішенням суду хоча б на одноразовий виїзд сина до нього у Болгарію та познайомити сина із своїми новими родичами там у Болгарії», не довів у цій справі належними, допустимими доказами, що вищезазначений запропонований ним у зустрічному позові порядок його, як батька, участі у вихованні та спілкуванні із сином, відповідає саме якнайкращим інтересам сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому доцільно, щоб суд його встановив у цій справі всупереч думці сина, якому станом на час ухвалення оскаржуваного в частині рішення суду першої інстанції вже виповнилось повних 14 (чотирнадцять) років, а ОСОБА_2 , як мати, перешкоджає йому, як батьку, у вихованні сина та у спілкуванні із сином.

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, у своєму висновку у цій справі (т.с. 2 а.с. 188-191) взагалі вважав недоцільним встановлювати будь-який порядок участі та спілкування батька із сином, оскільки дійшов висновку, що гр. ОСОБА_1 , 1978 р.н., який «…свідомо не спілкувався з малолітнім сином, мотивуючи це захистом дитини від існуючої загрози з боку (на його думку) представників фіскальною службою або владних структур…» (т.с. 2 а.с. 190), неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до сина, права і інтереси якого повинні бути захищені у встановленому законом порядку, зважаючи на думку дитини, з метою захисту прав і інтересів хлопця, можливо позбавити батьківських прав відносно сина.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відсутні.

Зустрічний позивач ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого зустрічного позову у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. ст. 367 ч.3 ЦПК України, у цій справі відсутні та стороною апелянта ОСОБА_1 апеляційному суду не надані.

Докази, додані апелянтом ОСОБА_1 до його апеляційної скарги, є лише доказами, передбаченими ст. 367 ч. 2 ЦПК України, додавались останнім до його зустрічного позову та протягом розгляду останнього судом першої інстанції у цій справі та були предметом дослідження суду першої інстанції у цій справі, цим доказам надана судом першої інстанції відповідна оцінка у цій справі, з якою погоджується апеляційний суд.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що хоча суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні у цій справі й посилався на ст. 141 ЦПК України, проте фактично не вирішував питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом зустрічного позову судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що ОСОБА_1 не позбавлений права у подальшому у позасудовому чи судовому порядку окремо від цієї справи вирішувати питання про встановлення способу участі у вихованні сина та спілкування із сином в разі відпадіння підстав, які стали підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову у цій справі, чи в інший спосіб тощо.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2021 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, залишити без задоволення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 09.11.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.