Провадження № 2/761/1170/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000, 00 грн. щомісячно з урахуванням індексації, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 22.11.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у сторін у шлюбі народилась донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між сторонами припинено, спільна дитина проживає з позивачем. За час окремого проживання відповідач також перестав надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання доньки, донька перебуває на повному утриманні матері. В добровільному порядку домовленості щодо утримання спільної доньки сторони не досягли. Інших дітей на утриманні відповідач не має. За таких обставин, позивач звернулась до відповідача з вказаним позовом.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. від 29.11.2019 року позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу на усунення недоліків.

14.01.2021 року на виконання ухвали від 16.01.2020 року позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. від 20.01.2020 року відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

22.01.2020 року направлено судове доручення до іноземного суду Киргизької Республіки про надання правової допомоги за яким просили: вручити відповідачу ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , копію ухвали про відкриття провадження від 20.10.2020 року на 1 арк.; копію позовної заяви з додатками з перекладом на російську мову на 28 арк.; копію ухвали про доручення проведення процесуальних дій від 20.01.2020 року на 1 арк.; підтвердження про вручення документу на 1 арк. Провадження у справі зупинено до надходження відповіді від іноземного суду на судове доручення про надання правової допомоги.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.01.2021 року поновлено провадження у даній справі та призначено судове засідання.

21.07.2021 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача з викладенням заперечень. В відзиві відповідач просив задовольнити позовні вимоги частково: стягнути аліменти у розмірі 50% прожиткового рівня для дитини, починаючи з серпня 2021 року.

26.07.2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона просила позовні вимоги повністю задовольнити.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, згідно з якою просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений всіма можливими засобами про час та місце розгляду справи, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, згідно з якою просить задовольнити позовні вимоги частково.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 28.04.2018 року по 21.07.2020 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується матеріалами справи. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.07.2020 року у справі № 761/45397/19 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Відповідно до Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , актовий запис № 6452, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є рідними батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує, що відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, донька перебуває на повному утриманні позивача. Спосіб виконання відповідачем свого обов`язку утримувати дитину, визначений позивачем у вигляді аліментів у твердій грошовій сумі, остання обґрунтовує тим, що батько є здоровим та працездатним, може сплачувати алiменти в твердiй грошовiй формi в сумi 10 000,00 грн. Про точне мiсце роботи вiдповiдача позивачу невiдомо, як i про точну суму заробiтку, яку останнiй отримує. Вiдповiдач на територii Украiни не проживає та не працює. У позивача вiдсутня можливiсть встановити суму актуального заробiтку в мiсяць вiдповiдачем на момент подачi даного позову до суду, оскiльки вiдповiдач не повiдомляє своє мiсце роботи. Однак позивач вважає, що приблизний заробiток вiдповiдача становить не менше 1 000,00 €вро в мiсяць.

Згідно з ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Оскільки відповідачем у справі є громадянин Киргизької Республіки - ОСОБА_2 , який проживає на території Киргизької Республіки, на спірні приватно-правові відносини поширюється дія Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про міжнародне приватне право», цей закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: визначення застосовуваного права; процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Згідно з ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1, ст.66 Закону України «Про міжнародне приватне право» вибір права - право учасників правовідносин визначити право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом. Права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини.

Згідно з ст.67 цього Закону, зобов`язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених статтею 66 цього Закону, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про міжнародне приватне право» процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України.

Згідно з п.п.2, 4 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача, якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні.

З огляду на наведені положення закону суд вважає, що справа підлягає вирішенню згідно положень національного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року, Шевченківський районний суд м. Києва надсилав компетентному суду Киргизької Республіки судове доручення про надання правової допомоги за яким просив : вручити відповідачу ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , копію ухвали про відкриття провадження від 20.10.2020 року на 1 арк.; копію позовної заяви з додатками з перекладом на російську мову на 28 арк.; копію ухвали про доручення проведення процесуальних дій від 20.01.2020 року на 1 арк.; підтвердження про вручення документу на 1 арк.

21.07.2021 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача з викладенням заперечень. В відзиві відповідач просив задовольнити позовні вимоги частково: стягнути аліменти у розмірі 50% прожиткового рівня для дитини, починаючи з серпня 2021 року. Аргументуючи тим, що починаючи з березня 2020 року відповідач не має постійного місця роботи і джерела прибутку. Між тим стверджує, що регулярно перераховує на рахунок позивачки грошові кошти у розмірі 150 доларів США. Окрім відповідача, на рахунки позивачки на утримання дочки переводилися і грошові кошти від знайомих відповідача - жителів м. Києва. Загалом на виконання своїх батьківських зобов`язань перед дочкою з 2019 р. до цього часу, було перераховано понад 68 000,00 (шістдесят вісім тисяч) гривень, внаслідок чого заявлений позов відповідач вважає не повністю обґрунтованим. Також відповідач вважає, що на постійній основі не зможе перераховувати вказану суму грошових коштів.

Проаналiзувавши iнформацiю, що мiститься в доданих доказах, копiй квитанцiй monobank, вiд 25.07.2020 №ТК44-71Х652КЕ-375С, вiд 22.08.2020 року №26СТ-ТЕОВ-6634-ЗСС7, вiд 22.09.2020 року №МВВХ9МА7-7Т9А-МНС1, вiд 21.10.2020 року №8А17-А540-8К10-ХЕ14, вiд 21.11.2020 року №КО9К-МОСЕ-СЗОМ-52Х, вiд 22.12.2020 року №Т5ТМ ТА9Е-Е2А2-КВ21 про переказ особистих коштiв ОСОБА_4 на рахунок НОМЕР_2 (ПІП отримувача не зазначено ), то можна зробити висновок про те, що копiї вказаних документiв в розумiннi ст. 77 ЦПК Украiни е неналежними. Koпiї заяв на вiдправлення переказу за допомогою MoneyGram вiд 24.02.2021 року та вiд 10.05.2021 року, а також копiї заяв на вiдправлення грошей за допомогою WestemUnion вiд 26.01.2021, та вiд 30.06.2021 року, теж не можуть бути допустимими доказами в розумiннi ст.78 ЦПК Украiни, оскiльки не мiстять пiдтвердженням того, що ОСОБА_1 отримала вказанi кошти, i що вказанi кошти були направленi саме на утримання спiльної дитини сторiн ОСОБА_5 , а не за iншим призначення (переказ, подарунок). Двi копii документiв взагалi не є читабельними, такi як копiя квитанцiї monobank вiд 20.03.2020 року №М4СН-1М65-Т167-СНВХ та одна з копiй заяв на вiдправлення грошей за допомогою WestemUnion за квiтень 2021 року. Копiя сторiнки А4 щодо платежу на iм`я ОСОБА_1 в сумi 3615,00 грн. за 19 лютого 2020 року, в розумiннi ст. 79 ЦПК України є недостовiрним доказом у справі. Жодна з наданих квитанцій не містить «призначення платежу» - «аліменти». Отже з огляду на викладенi обставини, вiдповiдачем не надано жодного належного, допустимого та достовiрного доказу на пiдтвердження своїх заперечень в частинi того, що ним було перераховано бiльш нiж 68 000,00 грн. на утримання своєї доньки ОСОБА_3 , починаючи з 2019 року та по теперiшнiй час.

Згідно ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом ч.1. ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. №2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Так, положеннями ч. 1 ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому, відповідно до ч 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Разом з тим, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

За таких обставин, спосіб стягнення аліментів також визначається виключно позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Крім того, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачем, остання самостійно несе тягар по утриманню доньки. Відповідач на день винесення рішення по справі матеріальної допомоги не надає, хоча є працездатним, інших утриманців не має та може надавати матеріальну допомогу.

При цьому, вiдповiдачем не надано жодного належного, допустимого та достовiрного доказу на пiдтвердження своїх заперечень в частинi того, що ним було перераховано бiльш нiж 68 000,00 грн. на утримання своєї доньки ОСОБА_3 , починаючи з 2019 року та по теперiшнiй час. Крім того, суд дійшов висновку про те, що розмір аліментів, який просить стягувати з відповідача позивач, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку спільної дитини сторін.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґ рунтованість заявленого позову та необхідності його задоволення, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000, 00 грн. щомісячно, з урахуванням індексації, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 180-84, 190, 198-200 СК України, ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 141, 200, 206, 258-259, 263-268, 273, 274, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 /дані: ІНФОРМАЦІЯ_3 , персональний номер - НОМЕР_3 , адреса - АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_1 /дані: ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса - АДРЕСА_2 / аліменти на утримання дитини - доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000, 00 грн. щомісячно, з урахуванням індексації, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 22.11.2019 року і до досягнення дитиною повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: