Провадження № 4-с/161/110/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Жаловаги І.П.,

представника скаржника Ліпкевича І.В.,

державного виконавця Старенько В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), заінтересована особа: ПАТ «КБ «Надра», -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ліпкевича І.В. звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

В обґрунтування вимог вказує, що 14 вересня 2021 року через АСВП стало йому відомо про те, що Першим відділом ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області (правонаступником якого є Перший відділ ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) було відкрито виконавче провадження (далі - ВП) № 52220658 відносно стягнення з нього заборгованості на користь ПАТ «КБ «Надра». 16 вересня 2021 року у відділі ДВС йому повідомили, що це була справа про звернення стягнення на майно боржника в рахунок погашення боргу.

19 жовтня 2021 року скаржник отримав відповідь органу ДВС № 289 на свою заяву про ознайомлення з матеріалами ВП про те, що воно є закінченим за п. 15 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» (коштів від реалізованого майна недостатньо для задоволення вимог), крім того ВП є знищеним згідно акту від 26.02.2021 року.

Скаржник вважає дії виконавця у вказаному виконавчому провадженні незаконними.

Ним було з`ясовано, що 22 серпня 2014 року Луцьким міськрайонним судом за відсутності було винесено заочне рішення про задоволення вимог ПАТ «КБ «Надра» про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на майно, а саме: на будівлю тепличного господарства та на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва тепличного господарства, які належать ОСОБА_1 на праві власності (розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ), крім того надано ПАТ КБ "Надра" в особі філії ПАТ КБ "Надра" Луцьке РУ право на продаж предметів іпотеки з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України Про іпотеку за початковою ціною реалізації предмета іпотеки в розмірі не менше ринкової вартості на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Рішення набрало законної сили 13.10.2014 року та було пред`явлено до виконання в Перший ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області 13.06.2016 року (виконавчий лист №161/11664/14-ц видано18.11.2014 року).

ВП №52220658 було відкрито 19.09.2016 року, 12.10.2016 року проведено опис та арешт майна боржника, 08.11.2016 року виконавцем винесено постанову про призначення експерта.

07.09.2017 року винесено постанову про арешт майна боржника і передано його на реалізацію (04.08.2017 року майно було реалізовано через ДП «СЕТАМ»).

Згідно ЗУ «Про іпотеку» визначає судовий та позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки.

На думку ОСОБА_1 , спосіб визначений у виконавчому листі №161/11664/14-ц є позасудовим і не підлягає виконанню через органи ДВС/приватних виконавців, відповідно до чого державний виконавець не мав підстав до відкриття ВП.

Враховуючи викладене, скаржник визнати дії державного виконавця в межах ВП № 52220658 незаконними та скасувати постанови виконавця винесенні в рамках вказаного ВП.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав та просив задовольнити.

Державний виконавець просив відмовити у задоволенні скарги за безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 431 ЦПК України).

При цьому гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 448 ЦПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.451ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Судом встановлено, що в провадженні Першого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області (правонаступником якого є Перший відділ ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження № 52220658, відкрите згідно постанови державного виконавця від 19.09.2016 року на підставі виконавчого листа Луцького міськрайонного суду № 161/11664/14-ц виданий 18.11.2014 року (а.с.17).

Вказаний виконавчий лист видано на виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 22 серпня 2014 року, яке набрало законної сили, відповідно до якого, з метою стягнення заборгованості за Договором іпотеки 21 серпня 2006 року реєстровий № 2081 та Додаткової угоди до нього від 23 серпня 2006 року реєстровий № 2108, яка складає 437423,04 дол. США, що еквівалентно 4791794 гривні 43 грн. звернуто стягнення на майно, а саме: на будівлю тепличного господарства заг. пл. 883,9 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого 31 липня 2006 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Сушиком О.В. за р. № 1911 та на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва тепличного господарства, кадастровий номер :03:001:0956, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 548651, виданого 03 серпня 2006 року відділом земельних ресурсів Луцького району, а також надано ПАТ КБ "Надра" в особі філії ПАТ КБ "Надра" Луцьке РУ право на продаж предметів іпотеки з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України Про іпотеку за початковою ціною реалізації предмета іпотеки в розмірі не менше ринкової вартості на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В межах ВП виконавцем було вчинено ряд виконавчих дій з метою виконання рішення суду (а.с. 15-16).

Постановою державного виконавця від 07.09.2017 року вказане ВП № 52220638 було закінчено, згідно п. 15 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» (коштів від реалізованого майна недостатньо для задоволення вимог) (а.с.18).

На даний час ВП є знищеним згідно акту про знищення виконавчих проваджень від 26.02.2021 року (а.с.13).

Скаржник підставою своїх вимог вбачає неправильність застосування судом порядку звернення на предмет іпотеки.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 22 серпня 2014 року набрало законної сили, не оскаржене та не переглянуте судом.

Вказаним рішенням, встановлено, що письмова вимога, передбачена ст. 35 Закону України Про іпотеку та п. 24 Договору Іпотеки банком направлялася відповідачу 01 липня 2014 року, позивач ставив перед відповідачем питання про виконання основного зобов`язання.

Наведене свідчить про те, що іпотекодержателем дотримано процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки та направлено письмову вимогу іпотекодавцю, передбачену ст.35 Закону Про іпотеку.

Отримавши письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання за кредитним договором, ОСОБА_1 жодних дій по усуненню вказаного порушення не вчинив, заборгованість за договором не погасив. Наведене свідчить про неналежне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань та про порушення прав позивача.

Відповідно до п. 7.1. Договору іпотеки позивач має право вимагати задоволення вимог за рахунок Предмету іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавця зобов`язання в цілому або в тій чи іншій частині.

Згідно з п. 7.4. Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу позивачу права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання Кредитного договору у порядку, встановленому ст. 37 Закону України Про іпотеку; права позивача від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України Про іпотеку.

Пунктом 7.5. Договору іпотеки визначено, що позивач має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 7.4 Договору іпотеки (а.с.8-10).

З огляду на наведене, банк скористався правом позасудового врегулювання, однак ОСОБА_1 було проігноровано таку вимогу.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Разом з тим у частині першій статті 38 згаданого Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі) (Постанова ВП ВС від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц).

Отже, судовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в даному не суперечить положенням ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» та спрямований на захист прав іпотекодержателя, оскільки боржником не було виконано зобов`язань за кредитним договором.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що скарга є безпідставною та не підлягає до задоволення.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 447, 450, 451 ЦПК України, ст. ст. 9,12, 33, 39, 41 Закону України «Про іпотеку», суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 08 листопада 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк