Справа № 559/2738/20
Номер провадження 2-з/559/15/2020
У Х В А Л А

05 січня 2021 року м. Дубно Рівненської області

Суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Ралець Р.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права та стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження Дубенського міськрайонного суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права та стягнення грошових коштів. Згідно позовної заяви просять визнати нерухоме майно, придбане членами сім`ї сторін, їх спільною сумісною власністю, а також визнати грошові кошти в сумі 3955000 гривень, отримані від продажу спірної нерухомості, власністю позивача ОСОБА_1 та стягнути грошові кошти з відповідачів.

24 грудня 2020 позивачі подали заяву про забезпечення позову, згідно якої просять накласти арешт на особисті рахунки ОСОБА_4 : поточний рахунок № НОМЕР_1 , ІВАN НОМЕР_2 відкритий 15.06.2020 в АТ КБ «Приватбанк» РНОКПП одержувача НОМЕР_3 , МФО 338783, картковий рахунок НОМЕР_4 відкритий 15.06.2020 в АТ КБ «ПриватБанк», «Стандрт» рахунок НОМЕР_5 відкритий 24.06.2020 в АТ КБ «Приватбанк», «Стандарт» рахунок НОМЕР_6 відкритий 25.09.2020 в АТ КБ «ПриватБанк» та накласти арешт на всі грошові кошти, що знаходяться на її особистих рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_4 у відділеннях АТ КБ «ПриватБанк», але не відомі позивачам. А також накласти арешт на всі грошові кошти, що знаходяться на особистих рахунках ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , відкриті на його ім`я в АТ КБ «ПриватБанк».

В обгрунтування заяви зазначають, що ОСОБА_4 відмовляється віддати їм належні грошові кошти протягом тривалого часу, які привласнила починаючи з 23.06.2020 та безпідставно ними користується, а також має намір продати все нерухоме майно, що залишилось на суму 2245000 грн.

Вважають, що невжиття заходів забезпечення позову може вподальшому унеможливити виконання рішення суду.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову та матеріалами справи, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

14.12.2020 позивачами подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти ОСОБА_4

18.12.2020 ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області у задоволенні заяви відмовлено.

Як вбачається із поданої заяви, вона містить вимоги аналогічні поданій заяві від 14.12.2020 та по яким прийнято вмотивоване рішення. Окрім іншого, позивачі просять накласти арешт на всі грошові кошти, що знаходяться на особистих рахунках ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачі зверталися з аналогічною заявою про забезпечення позову, за результатами розгляду якої їм було відмовлено у забезпеченні позову та накладенні арешту на грошові кошти та майно ОСОБА_4 .

Ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Аналіз вказаних правових норм свідчить, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Також слід звернути увагу, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тому достатнім обґрунтуванням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

До аналогічних висновків прийшов і Верховний Суд в своїй Постанові від 17.10.2018 р. № 183/5864/17-ц|61-38692св18.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Тобто підставами для забезпечення позову накладенням арешту на грошові кошти є належність цих коштів відповідачеві, їх знаходження в нього чи в інших осіб. Як вбачається із позову та заяви про забезпечення позову, спір існує стосовно коштів отриманих від відчуження майна ОСОБА_4 , тому вимоги про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_3 нічим не обґрунтовуються.

Між тим, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не подали доказів, які б вказували, що у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на рахунках в АТ КБ «Приватбанк» містяться грошові кошти. Щодо накладення арешту на рахунки ОСОБА_4 судом вже дано оцінку та винесено рішення.

Згідно ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Подаючи заяву з аналогічними вимогами та підтверджуючи тими ж доказами, суд вбачає зловживання позивачами своїми процесуальними правами.

Крім того, не зазначення конкретних рахунків, суми грошових коштів на рахунках робить неможливим виконання ухвали про забезпечення позову накладенням арешту на грошові кошти, які знаходяться на цих рахунках та установах (у разі їхнього там знаходження).

Також Суд вважає за необхідне зазначити, що частиною третьою статті 150 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Позивачі просять накласти арешт на усі грошові кошти ОСОБА_3 , що може бути не співмірно з ціною позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, суд може накласти арешт лише на грошові кошти, що належать відповідачеві, тому вирішуючи заяву про забезпечення позову, слід перевірити, які саме грошові кошти належать відповідачеві і де вони знаходяться.

Встановлені судом фактичні обставини у справі, свідчать про те, що доводи заявників щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням заявлених позовних вимог є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись статями 149, 150, 258 - 261 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права та стягнення грошових коштів відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р.В.Ралець