П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Зиль Т.С.,

розглянувши справу за апеляційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Альпарі» та товариства з обмеженою відповідальністю «Статус капітал плюс» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Статус капітал плюс», публічного акціонерного товариства «Родовід банк», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Альпарі», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки, припинення іпотеки та скасування заборони на іпотечне майно,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору іпотеки, припинення іпотеки та скасування заборони на іпотечне майно.

У червні 2021 року позивач направив до суду клопотання про забезпечення позову. В обґрунтування вказаного клопотання зазначив, що 19.08.2006 р. позивач набула у спільну сумісну власність будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 - без виділення частки між співвласниками.

ІНФОРМАЦІЯ_1 - помер ОСОБА_3 (боржник за кредитним договором, іпотекодавець). Після 29.04.2009 р. іпотечне зобов`язання втратило свою цілісність і обмежувалося спадкоємцями та спадковою масою.

23.09.2010 рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №2-199/2010 було встановлено вказану обставину про набуття позивачем у спільну сумісну власність вказаного майна, як юридичний факт, який на сьогодні не підлягає доказуванню; визначено частки у спільній сумісній власності між позивачем та ОСОБА_3 кожному по 1/2. До спільної сумісної власності відносилися спірні будинок та земельна ділянка.

27.06.2012 р. за позивачем було зареєстровано право власності на 1/2 спірного будинку. 28.05.2015 р. зареєструвати право власності на земельну ділянку позивач не змогла через наявність іпотечного обтяження, накладеного ПАТ «РОДОВІД БАНК».

22.07.2015 р. рішенням Апеляційного суду Київської області у справі № 369/5674/15-ц було встановлено ту обставину, що ПАТ «РОДОВІД БАНК» пропустило строк пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, передбачений ч.2 ст.1281 ЦК України. Відповідно іпотечне зобов`язання припинило свою дію відповідно до ч.4 ст.1281 ЦК України.

Зобов`язання між ПАТ «РОДОВІД БАНК» та позивачем не виникало та не могло виникнути, оскільки позивач не була учасником кредитних правовідносин та не стала учасником іпотечного зобов`язання згідно ст.23 ЗУ «Про іпотеку» (перехід права власності на предмет іпотеки до третьої особи).

Відповідно, станом на 22.07.2015 р. іпотечне зобов`язання було припинено і ПАТ «РОДОВІД БАНК» не мав права заявляти вимоги до спадкоємців, в тому числі і до позивача. Однак, 23.11.2020 р. ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» надіслало позивачу вимогу про погашення боргу ОСОБА_3 за кредитним договором з ПАТ «РОДОВІД БАНК». Також у вимозі було зазначено про можливість реєстрації за ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» права власності на спірне майно позивача.

Саме це і стало фактичною підставою і приводом для звернення позивача до суду за захистом свого права власності та подання заяви про забезпечення позову.

Позовна заява містить дві вимоги, спрямовані на: визнання договору іпотеки недійсним та скасування і вилучення записів про іпотечне обтяження на будинку та земельної ділянки. Саме забезпечення вимог про скасування і вилучення записів про іпотечне обтяження на будинок та земельну ділянку є підставою для забезпечення позову.

Наявність претензій ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС», наявність договору між ПАТ «РОДОВІД БАНК» та ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» - говорило про реальну можливість того, що позивач буде позбавлений права власності без її волі на це.

23.01.2021 р. було зареєстровано право власності на землю за ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» в повному обсязі без відома та згоди позивача. При реєстрації права власності на будинок за ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» було погашено запис про право власності позивача на 1/2 будинку. 22.02.2021р. - зареєстровано право власності на будинок за ТОВ «СТАТУС КАПІТАЛ ПЛЮС» в повному обсязі без відома та згоди позивача.

05.03.2021 р. - зареєстровано право власності на будинок та землю, які зазначені в спірному договорі іпотеки, за ТОВ «КУА АЛЬПАРІ» без відома та згоди позивача.

ТОВ «КУА АЛЬПАРІ» може знову відчужити будинок та земельну ділянку, змінити їх призначення, що однозначно призведе до ускладнення виконання рішення уданій справі, оскільки потрібно буде встановлювати фактичний стан майна, порівнювати його з записами у державному реєстрі та повертати становище до стану, яке було до укладення недійсного правочину (здійснювати двосторонню реституцію).

У зв`язку з вищевикладеним позивач просила суд забезпечити позов у даній справі шляхом накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями та на земельну ділянку під ним.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2021 року клопотання про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на житловий будинок з надвірними будівлями та на земельну ділянку.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ТОВ КУА «Альпарі» та ТОВ «Статус капітал плюс» направили апеляційні скарги, в яких зазначили, що оскаржувану ухвалу вважають незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянти просять апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

27 вересня 2021 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшли відзиви на апеляційні скарги, в яких вона, не погоджуючись із викладеними у апеляційних скаргах доводами, просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Хоча чинним процесуальним законом й передбачено, коли апеляційний суд не обмежений доводами апелянта, до даного випадку такі виключення не відносяться.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав:

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Згідно ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, а також існує реальна загроза унеможливлення чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Апелянт обґрунтовує незаконність оскаржуваної ухвали тим, що предметом позову є визнання недійсним договору та скасування записів про обтяження нерухомого майна. В свою чергу задоволення таких вимог не призведе до необхідності примусового виконання рішення суду. Договір у разі задоволення позову буде одразу вважатися недійсним, відтак забезпечення можливого виконання рішення суду в даному випадку є неактуальним.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із такими доводами апелянтів, оскільки, окрім забезпечення можливості виконання рішення суду, заходи забезпечення позову також покликані забезпечити і ефективність захисту тих прав позивача, задля яких він і звернувся до суду.

Не зважаючи на те, що предметом позову є визнання недійсним договору іпотеки та скасування обтяжень нерухомого майна, фактично суть позиції позивача направлена на відновлення належних їй, як вона вважає, прав на будинок та земельну ділянку. За таких умов накладення арешту на спірне майно в даному випадку відповідає критеріям як розумності, так і співмірноситі із заявленими позовними вимогами.

В той же час, незважаючи на вищевикладені висновки апеляційного суду, апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, оскаржуваною ухвалою було накладено арешт на нерухоме майно, зареєстроване на праві власності на час вчинення такої процесуальної дії за ТОВ Компанія з управління активами «Альпарі».

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

З наведеної норми вбачається, що арешт може бути накладено лише на майно, що або вже належить відповідачу, або ж підлягає передачі йому, незалежно від місцезнаходження такого майна.

Титульний власник майна на даний час не є відповідачем по справі, до нього не заявлялося жодної позовної вимоги, відтак накладення арешту на зареєстроване за ним майно не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуальному закону. При цьому права позивача колегія суддів не вважає порушеними у зв`язку з вищевказаними висновками щодо неналежності застосованого заходу забезпечення позову, оскільки позивач на даний час не обмежений правом пред`явити позовні вимоги до титульного власника майна, в рамках розгляду яких і може бути забезпечено позов в запропонований позивачем спосіб.

З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Альпарі» та товариства з обмеженою відповідальністю «Статус капітал плюс» задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько