Справа № 464/778/20 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/811/3692/20 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук

при секретарі: К.О. Ждан

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 03 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 18.11.2011 року у розмірі 52 357 грн. 97 коп. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 18.11.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, порушив зобов`язання за вказаним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, що станом на 10.12.2019 року становить 52 357 грн. 97 коп.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.11.2011 року в розмірі 32 887 (тридцять дві тисячі вісімсот вісімдесят сім) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати, пов`язані з оплатою судового збору, у розмірі 1 324 (одну тисячу триста двадцять чотири) гривні 26 (двадцять шість) копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що, вирішуючи спір по суті, суд першої інсанції не врахував, що строк дії банківської картки, виданої йому 18.11.2011 року, визначено тривалістю у три роки, а тому позивачем пропущено строк позовної даності, оскільки строк дії цієї картки закінчився у 2014 році, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 19.03.2014 року (справа № 6-14цс14). Висновок суду першої інстанції про переривання строку позовної давності є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам. Зазначає, що 18.11.2011 року він не отримував кредитні кошти в розмірі 5000 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, оскільки, як випливає з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 18.11.2011 року, він ( ОСОБА_1 ) звернувся до банку з метою оформлення зарплатної карти. При цьому, така анкета не містить чіткого зазначення банківських послуг та номер платіжної зарплатної картки. У розрахунку відповідача першою датою отримання коштів вказано 31.12.2013 року, що свідчить про неотримання ним кредитних коштів 18.11.2011 року, а у витязі з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не зазначено періоду дії таких тарифів. Крім того, зазначає, що ним у період з 21.01.2014 року по 21.11.2018 року було здійснено поповнення картки в терміналах на загальну суму 29 848, 29 грн. Вважає, що стягуючи з нього заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 31 887,96 грн. за відсутності встановлено факту видачі такого кредиту, суд першої інстанції порушив принцип верховенства права, гарантований Конституцією України. Зазначає, що оскаржуване рішення постановлене з невідповідністю Конвенції про захист прав та основоположних свобод, а також практиці Європейського Суду.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання з розгляду апеляційної скарги, призначене на 21 жовтня 2021 року, особи, які беруть участь у справі, не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Зважаючи на тривалість розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи по наявних матеріалах справи.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 18.11.2011 відповідач шляхом підписання анкети-заяви приєднався до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, виявивши бажання оформити на його ім`я зарплатну картку (а.с. 13).

Окрім цього, в анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 погодився з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що останній ознайомився та погодився з такими умовами та тарифами банку.

До кредитного договору позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс, розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms.

Як випливає з виписки (а.с. 82-87, 126-128) відповідач ОСОБА_1 користувався зарплатною карткою № НОМЕР_1 , за період з 23.11.2011 року до 04.01.2014 року, з якої відбувалось погашення кредитки.

Із довідки АТ КБ «Приватбанк» встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №б/н, відповідачу надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_2 дата відкриття 27.11.2013 року з терміном дії до 01/17; № НОМЕР_3 дата відкриття 22.01.2016 року з терміном дії до 01/20; № НОМЕР_3 дата відкриття 23.06.2016 року з терміном дії до 01/20; № НОМЕР_4 дата відкриття 03.11.2016 року з терміном дії до 06/18 (а.с. 121).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , №042700 від 27.11.2013 останньому встановлено кредитний ліміт 5000 грн., 03.11.2016 року такий ліміт змінено до 6800 грн. (а.с. 122).

Відповідно до виписок по рахунках, наданих позивачем АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 106-111, 146-151, 177-181) прослідковується, що відповідач ОСОБА_1 користувався картковими рахунками № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , зокрема, знімав кредиті кошти, частково погашав заборгованість, здійснював розрахунки через термінали в касових магазинах.

Відповідно до розрахунків, наданих позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним 18.11.2011, заборгованість станом на 10.12.2019 року становить 52 357,97 грн., з яких: 32 887,96 заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 32 887, 96 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 5373,99 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України; 11 126,59 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. комісія; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 2 469,43 грн. штраф (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, керувався обов`язком відповідача повернути отримані кошти та дійшов висновку про доведеність заявлених вимог та розмір кредитної заборгованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Договір є зобов`язанням і, відповідно, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно умов договору та вимог закону.

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухилявся від сплати заборгованості за таким, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором від 18.11.2011 року у розмірі 32 887,96 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту.

Доводи апеляційної скарги не спростовують факту отримання відповідачем кредитних коштів, що підтверджується активним використовуванням відповідачем таких коштів.

Так, відповідно до виписки по кредитному рахунку, прослідковується, що відповідач ОСОБА_1 користувався картковими рахунками № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , зокрема, знімав кредиті кошти, частково погашав заборгованість, здійснював розрахунки через термінали в касових магазинах.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що анкета-заява на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 18.11.2011 року складена з бажанням оформити лише зарплатну картку без оформлення платіжної картки кредитки, не спростовує факту отримання відповідачем кредитки та використовування кредитних коштів, що підтверджено випискою по кредитному рахунку ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності колегія суддів також відхиляє, оскільки як правильно встановлено судом першої інстанції відповідачем ОСОБА_1 неодноразово здійснювались поповнення картки, востаннє 21.11.2018, чим фактично визнано наявність заборгованості, а тому відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність не є пропущеною.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 05 листопада 2021 року.

Керуючисьч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 03 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2021 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: О.М. Ванівський

О.Я. Мельничук