Справа № 157/1494/16-ц
Провадження №6/157/20/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Вавдіюк Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Камінь-Каширського відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Маковецького Руслана Михайловича про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 ,

встановив:

Головний державний виконавець Камінь-Каширського відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Маковецький Р.М. звернувся до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 . В обґрунтування подання зазначає, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження №56502809 з виконання виконавчого листа №157/1494/16-ц, виданого 27 грудня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 136240 гривень за нотаріально посвідченим договором позики, укладеним 10 листопада 2016, року, та 1362 гривень 40 копійок понесених судових витрат у виді сплаченого судового збору. Державним виконавцем 01 червня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно і попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно з інформацією, наданою на запити, належне боржнику на праві власності майно відсутнє. Боржник 19 червня 2018 року зобов`язався до кінця серпня 2018 року погасити борг частково в сумі 30000 гривень. З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що боржником на користь стягувача сплачено 14426,50 грн. Виконавцем на адресу боржника ОСОБА_1 надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень про причин невиконання рішення суду, однак останній на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив. На запит виконавця Державною прикордонною службою України повідомлено про те, що ОСОБА_1 неодноразово перетинав Державний кордон України та має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 . ОСОБА_1 ознайомлений про обмеження у праві виїзду за кордон у разі ухилення від виконання судового рішення. Рішення суду до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

Державний виконавець Маковецький Р.М. у судове засідання не з`явився, подав заяву, зі змісту якої вбачається, що він подання просить розглянути у його відсутності.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши долучені до подання докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні подання належить відмовити, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно з ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, належить розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

За змістом наведених положень закону, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на фізичну особу судовим рішенням, а винна поведінка боржника, яка полягає в ухиленні останнього від виконання таких зобов`язань.

Отже, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України, наведеними у листі від 1 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

З матеріалів справи вбачається, що постановою головного державного виконавця Камінь-Каширського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Качалай В.В. від 1 червня 2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 157/1494/16-ц, виданого 27 грудня 2016 року Камінь-Каширським районним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 136240 грн. за нотаріально посвідченим договором позики, укладеним 10 листопада 2016 року, та 1362 грн. 40 коп. понесених судових витрат.

Як вбачається із змісту подання державного виконавця заборгованість боржником сплачена частково на користь стягувача у сумі 14426,50 грн., залишок не стягнутого боргу становить 123175,90 грн.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Зазначена постанова надсилається боржнику рекомендованим поштовим відправленням (ст. 28 Закону).

Державний виконавець, який звернувся у суд з поданням, у судове засідання не з`явився та не надав суду матеріали виконавчого провадження, а у доданих ним до подання документах відсутні відомості про надіслання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням, як це передбачено ст. 28 зазначеного Закону.

За таких обставин, посилання у подані державного виконавця про ненадання боржником декларації про доходи та майно, не повідомлення державного виконавця про причини невиконання судового рішення, не можуть свідчити про умисне ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Не надано доказів про те, що ОСОБА_1 отримував виклик до державного виконавця, на що останній посилається у поданні.

У матеріалах подання відсутні відомості та докази про те, коли саме боржник сплатив частину боргу у розмірі 14426,50 грн., про що зазначається у поданні. З урахуванням цих обставин, не може бути достатнім доказом свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням те, що останній, згідно з доданим актом державного виконавця від 19 червня 2018 року, з`явився до органу державної виконавчої служби та повідомив, що сплатить у серпні 30000 грн., при цьому у зазначеному акті не зазначено у якому році серпня місяця боржник зобов`язався сплатити борг.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

У матеріалах подання відсутні достатні та належні докази на підтвердження ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання рішення суду, що є обов`язковим для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, а тому немає правових підстав для задоволення цього подання.

Крім цього, у матеріалах подання відсутній акт щодо попередження боржника про кримінальну відповідальність або про тимчасове обмеження останнього у праві виїзду за межі України за ухилення від виконання рішення суду, на що державний виконавець посилався у своєму поданні.

Керуючись ст. ст. 260, 441 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні подання головного державного виконавця Камінь-Каширського відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Маковецького Руслана Михайловича про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий: О. В. Антонюк