Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2021 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Савлук Т. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з ОСОБА_2 фактично понесені та очікувані наперед витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 24 252,82 гривень.

Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, позивач посилається на наступне, що 14 серпня 2010 року сторони зареєстрували шлюб, під час перебування у шлюбі у подружжя народилась дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 27 листопада 2011 року Деснянським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. 23 листопада 2020 року Деснянським районним судом міста Києва видано судовий наказ, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 10 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач самостійно покриває всі витрати на дозвілля дитини, що в зальному розмірі складає 40 705,67 гривень, з яких: відвідування японського бойового мистецтва дзюдо в розмірі 19 500,00 гривень, витрати на спеціальний одяг для бойового мистецтва в загальному розмірі 1 745,68 гривень, покупка велосипеду в розмірі 7 047,00 гривень, подушка - 525,00 гривень, книги - 241,10 гривень, ліки - 430,89 гривень, два мобільні телефони з аксесуарами (придбання в різні періоди) - 8 816,00 гривень. Крім того позивачем понесено витрати на святкування дня народження дитини в розмірі 2 400,00 гривень. Оскільки дитина в майбутньому буде відвідувати японське бойове мистецтво дзюдо, тому позивач просить стягнути з відповідача половину вартості занять в загальному розмірі 3 900,00 гривень, за період починаючи з липня 2021 року по червень 2022 року.

20 липня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

07 вересня 2021 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що понесені позивачем додаткові витрати на дитину, не відносяться до додаткових витрат, які зумовлені особливими обставинами, а входять до складу аліментних зобов`язань, які стягуються з відповідача на підставі судового наказу.

10 вересня 2021 року позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову, та зауважила, що витрати, які вона понесла на дитину є додатковими витратами в розумінні норм чинного законодавства України, зокрема відвідування спортивної секції сприяє фізичному розвитку дитини, соціалізації, спілкуванню з однолітками, моральних якостей тощо.

21 вересня 2021 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заперечення на відповідь на відзив, з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову, та просив відмовити в задоволені позову, оскільки позивачем добровільно кожного місяця здійснюється перерахування на картковий рахунок позивача аліменти в розмірі 2 500,00 гривень, з яких 1 500,00 гривень аліментів.

У відповідності до ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 14 серпня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, який припинено на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 грудня 2011 року.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23 листопада 2020 року Деснянським районним судом міста Києва видано судовий наказ, яким присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 27 Конвенції «Про захист прав дитини», батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

При цьому, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як роз`яснено у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку стягнення виплат по додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (в тому числі хвороби) передбачених ст.185 Сімейного кодексу України, йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, які необхідно стягувати у твердій грошовій сумі.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Аліменти мають своєю метою забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, коли в силу особливих, виняткових обставин вимагаються поверх звичайних додаткові витрати, цих коштів може виявитися недостатньо.

До особливих обставин з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину відносяться ті обставини, що пов`язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.

Відповідно до довідки виданої Громадською організацією «Спортивний клуб «Дзюдо Мастер», міститься інформація, що ОСОБА_3 дійсно відвідує тренування по дзюдо з 01 січня 2019 року в групі початкової підготовки, оплата за місяць становить 650 гривень, мама бере активну участь в спортивному житті дитини, та регулярно сплачує членські внески. (а.с.11)

За частиною другою статті 185 Сімейного кодексу України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Ці положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Висуваючи вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 половину понесених додаткових витрат на дитину в розмірі 20 352,82 гривень, позивач посилається, що самостійно покриває всі витрати на дозвілля дитини, що в зальному розмірі складає 40 705,67 гривень, з яких: відвідування японського бойового мистецтва дзюдо в розмірі 19 500,00 гривень, витрати на спеціальний одяг для бойового мистецтва в загальному розмірі 1 745,68 гривень, покупка велосипеду в розмірі 7 047,00 гривень, подушка - 525,00 гривень, книги - 241,10 гривень, ліки - 430,89 гривень, два мобільні телефони з аксесуарами (придбання в різні періоди) - 8 816,00 гривень. Крім того позивачем понесено витрати на святкування дня народження дитини в розмірі 2 400,00 гривень.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 травня 2018 року у справі № 61-15690св18.

Відвідування спортивної секції та дитячого гуртка малювання не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №205/4622/16 (провадження № 61-22588св18)

Придбання планшета не може вважатися додатковими витратами на дитину. Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №520/12681/17 (провадження № 61-14849св19)

На підтвердження понесених додаткових витрат на дитину позивачем надано наступні докази: фіскальний чек № 5675 від 15 травня 2021 року на здійснення покупки захисного скла ArmorStandart Icon для Xiaomi Redmi 9 та панель BeCover для Xiaomi Red в загальному розмірі 262,00 гривень; фіскальний чек №6329 від 05 серпня 2020 року здійснення покупки навушники Xiaomi в розмірі 431,00 гривень; фіскальний чек №5674 від 15 травня 2021 року на здійснення покупки мобільного телефону Xiaomi Redmi 9 та стартового пакету в загальному розмірі 4 299,00 гривень; фіскальний чек №1650 на здійснення покупки мобільного телефону Xiaomi Redmi 8 в розмірі 3 599,00 гривень; фіскальний чек №1649 від 18 липня 2020 року на здійснення покупки захисного скла та чехол-книжка в загальному розмірі 225,00 гривень; фіскальні чеки № 174540, №176505, № 1157739, №66, №65, №1920 на придбання ліків в загальному розмірі 430,95 гривень; фіскальний чек №38439 від 23 вересня 2020року на придбання книг в розмірі 241,10 гривень; товарний чек від 24 червня 2021 року на придбання велосипеда в розмірі 7 047,00 гривень; товарні чеки на придбання одягу. (а.с. 12-14)

У відповідності до вимог діючого законодавства, брати участь у додаткових витратах на дитину зобов`язанні обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина, при цьому, судом не приймаються до уваги надані позивачем копії фіскальних чеків, які підтверджують витрати на здійснення покупок ліків, одягу, мобільних телефонів, аксесуарів для телефону (навушники, захисне скло, чехол), велосипед, книги, подушка, які безпосередньо не стосуються розвитку дитини. Крім того відвідування японського бойового мистецтва дзюдо, покупки смартфону (мобільного телефону) для потреби у дистанційному навчанні та понесені витрати на святкування дня народження дитини, не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. В силу положень статті 185 Сімейного кодексу України витрати, які просить позивач стягнути з відповідача, не відносяться до додаткових витрат, які зумовлені особливими обставинами, а є звичайними витратами на дитину, тому відшкодування цих витрат повинно здійснюватися за рахунок аліментів, які відповідач сплачує згідно з судовим наказом.

Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на майбутнє для відвідування дитиною японського бойового мистецтва дзюдо починаючи з липня 2021 року по червень 2022 року в розмірі 3 900,00 гривень, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог в цій частині, оскільки такі витрати не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батька на утримання дитини на майбутнє.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Цивільного - процесуального кодексу України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межа даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією «Про захист прав дитини», статтями 7, 185 Сімейного кодексу України, статтями 2, 4, 7, 12, 76-81, 89, 133, 141, 174, 211, 247-249, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355, 240 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Відповідно до ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Уразі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: