ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7906/21 Справа № 199/1424/21 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі Усик А.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення осіб апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву від 06 лютого 2014 року. Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконує, в зв`язку з чим, станом на 03 лютого 2021 року має заборгованість в сумі 31204,79 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 29163,12 грн., заборгованість за відсотками 2041,67 грн..

Вказану суму кредитної заборгованості Банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції виходив з недоведеності наявності заборгованості та її розміру, так як з розрахунку заборгованості вбачається, що поточне тіло кредиту 0, а заборгованість за кредитом в розмірі 29163,12 грн. є простроченим тілом кредиту.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до укладеного договору від 06 лютого 2014 року відповідач отримав кредит в розмірі 24000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на кредитну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки 07/2020 року. Апелянт стверджує, що виписка про рух коштів клієнта є первинним документом та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, колегією суддів встановлено, що в анкеті-заяві від 06 лютого 2014 року сума кредитного ліміту не зазначена.

Однак, відповідно до довідки банку протягом всього періоду користування відповідачем кредитною карткою кредитний ліміт по ній змінювався від 4000,00 грн. 06 лютого 2014 року до 24000,00 грн. 23 лютого 2018 року, 30 вересня 2019 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 0 грн. (а.с.20)

Матеріалами справи, зокрема, довідкою про перевипуск кредитних карт відповідача встановлено, що картка перевипускалася18 січня 2017 року (а.с.18)

Виписками про рух коштів по картці відповідача встановлено, що останній користувався кредитною карткою, тобто погодився зі зміною кредитного ліміту по картці. (а.с.58-69).

Відповідно до розрахунку банку, сума заборгованості відповідача за простроченим тілом кредиту становить 29163,12 грн..

З вказаного розрахунку видно, що банком окремо нараховано заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 29163,12 грн. та окремо заборгованість за відсотками у сумі 2041,67 грн..

Тобто висновок суду першої інстанції про недоведеність того, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів є помилковим та спростовується матеріалами справи та наявним у них розрахунком заборгованості.

Свого розрахунку відповідач не надав.

Враховуючи факт отримання кредитних коштів та їх використання відповідачем, - колегія суддів приходить до висновку, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Встановивши факт отримання відповідачем кредиту, який останнім не спростовано, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку тіла кредиту в розмірі 29163,12 грн..

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог Банку в частині стягнення заборгованості по відсоткам, з підстав їх недоведеності.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у ст. 3 ЦК України.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів приходить до висновку про недоведеність банком, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати відсотків за неналежне виконання зобов`язання.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі не встановив фактичні обставини, в зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку в повному обсязі.

Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог Банку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5303,86 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2021 року скасувати.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 29163,12 грн..

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 5303,86 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.М. Деркач

М.О. Макаров

І.Ю. Ткаченко