Постанова

Іменем України

08 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 296/12634/18

провадження № 61-3337св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2020 року у складі судді Шалоти К. В. та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Шевчук А. М., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області» (далі - ДУ «ТМО МВС України по Житомирській області»), в якому просила визнати незаконним та скасувати дисциплінарне стягнення у вигляді догани, накладене на позивача наказом начальника відповідача від 28 серпня 2018 року № 168.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ДУ «ТМО МВС України по Житомирській області», в якому просила визнати незаконним наказ начальника відповідача Васьківського О. П. від 27 вересня 2018 року № 77 та висновок за матеріалами перевірки від 28 вересня 2018 року № 33/26-37 як такі, що суперечать вимогам закону.

19 квітня 2019 року ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира (суддя Рожкова О. С.) відкрито провадження у цивільній справі № 296/12634/18 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

09 вересня 2019 року ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира (суддя Рожкова О. С.) відкрито провадження у цивільній справі № 296/8598/19 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

10 вересня 2020 року ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира (суддя Рожкова О. С.) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДУ «ТМО МВС України по Житомирській області» про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності (справа № 296/12634/18) об`єднано зі справою за позовом ОСОБА_1 до ДУ «ТМО МВС України по Житомирській області» про визнання наказу та висновку за результатами перевірки незаконними (справа № 296/8598/19), з присвоєнням об`єднаним провадженням № 296/12634/18.

08 січня 2020 року протоколом призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ для розгляду цивільної справи № 296/12634/18 визначено головуючого суддю Шалоту К. В.

10 січня 2020 року ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира прийнято цивільну справу № 296/12634/18 до провадження судді Шалоти К. В., призначено справу до розгляду по суті у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін в судове засідання.

Судові засідання у справі призначалися на 20 лютого 2020 року, 25 березня 2020 року, 22 квітня 2020 року, 18 травня 2020 року, 23 червня 2020 року, 18 серпня 2020 року та 18 листопада 2020 року.

Позивач та її представник в жодне судове засідання не прибули.

Представник відповідача у судовому засіданні 18 листопада 2020 року у зв`язку з повторною неявкою у судове засідання позивача та її представника просила позов залишити без розгляду.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ДУ «ТМО МВС України по Житомирській області» про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконними наказу та висновку за результатами перевірки залишено без розгляду.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та її представник з лютого 2020 року у жодне судове засідання, останні з яких призначалися на 23 червня 2020 року, 18 серпня 2020 року та 18 листопада 2020 року, не прибули, хоча належним чином повідомлялися про розгляд справи, що стверджується їх особистими підписами у відповідних повідомленнях про вручення поштових відправлень, правом на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів жодного разу не скористалися, будь-яких клопотань з цього приводу до суду не подавали. Зважаючи на відсутність у суду обов`язку з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача, а також приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи заяви позивача або її представника про розгляд справи за їх відсутності, суд першої інстанції залишив позов без розгляду.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2020 року - без змін.

Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про достатність законних підстав для залишення позову без розгляду, оскільки правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності. На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У лютому 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу для розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій порушено право позивача на судовий захист і доступ до правосуддя. На думку заявника, судами не було надано належної оцінки поважності причин неприбуття представника позивача у судові засідання, чим виявили упередженість під час прийняття судових рішень.

У травні 2021 року на адресу Верховного Суду від ДУ «ТМО МВС України по Житомирській області» надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якій, посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги, відповідач просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки вони є законними.

У серпні 2021 року на адресу Верховного Суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про призначення справи до розгляду, в якій позивач просить призначити справу до розгляду в судовому засіданні та повідомити учасників справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі (частина перша статті 402 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що виклик учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з урахуванням встановленої необхідності таких пояснень. Оскільки Верховним Судом не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, і така необхідність відсутня, тому підстави для задоволення клопотання представника позивача відсутні.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 передана на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2021 року (з урахуванням ухвали Верховного Суду від 15 березня 2021 року про надання строку для усунення недоліків) відкрито касаційне провадження у справі (з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України), витребувано матеріали справи № 296/12634/18 із Корольовського районного суду м. Житомира та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

У липні 2021 року матеріали справи № 296/12634/18 надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Отже, оскільки суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, Верховний Суд не бере до уваги документи, додані заявником до його касаційної скарги, на підтвердження його доводів, що не були предметом розгляду судами попередніх інстанцій, та здійснює розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

У справі, що переглядається, провадження відкрито згідно з ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 19 квітня 2019 року та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Після надходження справи № 296/12634/18 у провадження судді Шалоти К. В. справа призначалась до розгляду в судові засідання на 20 лютого 2020 року, 25 березня 2020 року, 22 квітня 2020 року, 18 травня 2020 року, 23 червня 2020 року, 18 серпня 2020 року та 18 листопада 2020 року.

Позивач та її представник в жодне судове засідання не прибули, належним чином повідомлялись про розгляд справи, що стверджується їх особистими підписами у відповідних рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень.

Не прибувши в судове засіданні 23 червня 2020 року, представник позивача подав заяву про перенесення слухання справи на іншу дату, посилаючись на призначення розгляду його апеляційної скарги на вказану дату (а. с. 126 т. 2). Жодних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано.

Не прибувши в судове засідання 18 серпня 2020 року, позивач та його представник жодної причини своєї неявки суду не повідомили (а. с. 132 т. 2), також, не прибувши в судове засідання на 18 листопада 2020 року, позивач причин своєї неявки суду не повідомила, а її представник - ОСОБА_2 надіслав 17 листопада 2020 року на електронну адресу суду заяву про відкладення засідання до закінчення дії карантину щодо короновірусу (а. с. 143 т. 2), не скріплену електронним цифровим підписом (оригінал такої заяви до суду не надходив).

Нормативно-правове обґрунтування

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно з частиною п`ятою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України позов залишається без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що справа тривалий час перебувала на розгляді в суді першої інстанції, на жодне із семи призначених судових засідань (20 лютого 2020 року, 25 березня 2020 року, 22 квітня 2020 року, 18 травня 2020 року, 23 червня 2020 року, 18 серпня 2020 року, 18 листопада 2020 року) після находження справи до провадження судді Шалота К. В. ні позивач, ні два її представники не з`явились, стороною позивача неодноразово подавались заяви про перенесення слухання справи та враховуючи, що позивач, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, повторно не з`явилася у судове засідання і не скористалась своїм правом подати заяву про розгляд справи за її відсутності, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

При цьому, залишення заяви без розгляду не порушує право позивача на судовий захист, оскільки відповідно до положень частини другої статті 257 ЦПК України залишення заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду з тією ж позовною заявою.

Судами попередніх інстанцій надано належну оцінку поведінці позивача та її представника, вжито усіх необхідних заходів для надання позивачу та її представнику достатніх можливостей для викладення своєї позиції у судових засіданнях з метою дотримання принципу змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання справи у розумні строки, враховуючи процесуальні права інших учасників справи.

У матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення про вручення позивачу (її представнику) поштових відправлень про призначені судові засідання (зокрема а. с. 102, 106, 107, 125, 132, 141, 142 т. 2, окрім судового засідання, призначеного на 22 квітня 2020 року), водночас з боку позивача відносно судових засідань 25 березня 2020 року та 18 серпня 2020 року взагалі відсутнє повідомлення суду про причини неявки у судове засідання, а з приводу судового засідання 18 листопада 2020 року - представником позивача лише надіслано на електронну адресу суду чергову заяву про відкладення розгляду справи. Зазначене у сукупності з іншими заявами сторони позивача про відкладення розгляду справи, що надсилались в тому числі електронною поштою (а. с. 121-122 т. 2) чи без підтверджуючих документів (а. с. 126 т. 2), свідчать про відсутність порушення судом статей 55, 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій чи переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, висновки суду першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами процесуального права, які судами правильно застосовані.

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, Верховний Суд визнає касаційну скаргу необґрунтованою, оскільки правильне застосовування норм права в оскаржуваних судових рішеннях є очевидним.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик