Справа № 953/363/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2021 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Шаренко С.Л., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності, проведення поділу в натурі та встановлення права користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності, проведення поділу в натурі та встановлення права користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності.

27.10.2021 до суду надійшла заява ОСОБА_1 в якій вона просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Свою заяву обґрунтовує тим, що предметом спору у справі, яка розглядається судом, є визначення прав на спільне сумісне майно сторін, а саме на житловий будинок АДРЕСА_2 . Заявник зазначає, що є побоювання , що частину житлового будинку, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, без її згоди може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову, на думку заявника, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач за зустрічним позовом має свідоцтво про право власності на спільне часткове майно від 26.06.1993 року. порядок видачі якого оскаржується.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. (ч.2 ст.149 ЦПК України).

При цьому, виходячи з правової природи забезпечення позову, під останнім слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача та спрямованих проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати, знецінити або вчинити інші дії, що можуть призвести в майбутньому до певних складнощів при виконанні рішення суду.

Разом з тим, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них.

Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості Єдиного державного демографічного реєстру, а також Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України.

Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва обов`язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про нотаріат» договори про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, крім випадків, встановлених статтею 38 Закону України "Про іпотеку", посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що право приватної власності на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі частки 1, належить ОСОБА_1 .

Таким чином, на думку суду, у заяві про забезпечення позову не йдеться про ефективний захист порушених прав, за захистом яких заявник звернулась до суду, оскільки право власності на будинок в цілому зареєстровано за заявником. Крім того, суд зазначає, що однією з позовних вимог позивача є визнання за ним права приватної власності на Ѕ частину спірного житлового будинку та виділення цієї частини в окремий будинок, що також виключає побоювання заявника щодо відчуження вказаної частини будинку третім особам. З огляду на це відсутні підстави забезпечення позову.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що вони явно суперечить вимогам закону, порушують права, свободи або інтереси заявника і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Таким чином, обраний заявником вид забезпечення позову не містить в собі підстав передбачених ч. 2 ст. 149 ЦПК України та не відповідає змісту заяви про забезпечення позову, у зв`язку з чим подана заява проз абезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 149, 151-153, 260 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення шляхом заборони відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть отримати за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень:http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.Л. Шаренко