провадження 2/201/3958/2021
УХВАЛА

08 листопада 2021 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1 до Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту з усього нерухомого майна та заборону його відчуження

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача Дніпровський районний ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту з усього нерухомого майна та заборону його відчуження.

З позовної заяви та викладу обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, а також доданих до неї документів витікає, що позивачу у відповідності до відповіді Дніпровський районний ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції стало відомо про наявний обмеження на майно накладене постановою державного виконавця від 19.11.2014 року в межах виконавчого провадження № 45494143 з примусового виконання судового наказу № 2а-528/11 від 09.08.2012 року виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дніпрогаз» судових витрат у розмірі 94.10 грн., а також, що виконавчий документ був повернутий Стягувачу на підставі постанови державного виконавця від 23.12.2014.

Відповідно до Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом а сьогодні стягувач повторно до державної виконавчої служби з виконавчим документом не звертався, у ДВС дане виконавче провадження на виконанні не перебуває, оскільки на підставі п. 1.2 розділу 11 Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 усі наявні матеріали виконавчого провадження були знищені у зв`язку з чим, позивач змушений звернутися за відновленням свого порушеного права до суду.

Відповідно до позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що арешт на майно позивача був накладений при примусовому виконанні судового наказу № 2а-528/11 від 09.08.2012 року, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до абз. 5 п. 1 та 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У п. 24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6 судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розд. VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) вчиняла відповідні дії, оскільки виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частинами третьоюп`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Позивач, пред`являючи вимоги до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту з усього нерухомого майна та заборону його відчуження, посилалася на те, що арешт було накладено державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № ВП 45494143 та пов`язаний зі стягненням заборгованості по судовому наказу за 2012 рік.

У Постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 204/2494/20 викладено правовий висновок про те, що такі вимоги не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки в такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, бо його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог ст. ст. 42, 48, 175, 447 ЦПК. Отже, такий позов не підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Враховуючи вище викладене вважаю, що такі вимоги не можуть бути розглянуті у порядку позовного провадження, а тому у відкритті провадження у такій справі слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-5, 19, 48, 55, 186, 260, 268, 375-376, 435 ЦПК України:

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту з усього нерухомого майна та заборону його відчуження відмовити.

Ухвала набрала законної сили 08 листопада 2021 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя О.А. Антонюк