Справа № 369/6120/19
Провадження № 2/369/346/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2021 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Ільченко В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Марчук Тетяна Сергіївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання недійсними договорів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Марчук Тетяна Сергіївна про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання недійсними договорів, мотивуючи свої вимоги тим, що з 03.04.2015 року позивач та відповідач проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 17.08.2015 року батько позивачки подарував позивачу та відповідачу земельні ділянки по 1/2 кожному. Вказує, що з серпня 2015 року по січень 2016 року сторони спільно провели ремонті роботи, ввели будинок АДРЕСА_1 в експлуатацію та стали там проживати разом з дочкою позивачки ОСОБА_3 . Власниками вказаного будинку є сторони по справі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_4 . Сторони в судовому порядку розірвали свої попередні шлюби та 19.12.2018 року уклали між собою шлюб. 18.05.2018 року позивач та відповідач уклали між собою договір про визначення частко та поділ майна у спільній сумісній власності, зареєстрований в реєстрі за № 224, договір дарування частки житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі за № 225, договір дарування частки земельної ділянки, зареєстрованого за № 226, договір дарування частки земельної ділянки, зареєстрованого за № 227. Позивачка ОСОБА_1 просила суд встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю, починаючи з 03.04.2015 року до 16.12.2018 року, а також, вважаючи, що укладені договори підлягають визнанню недійсними на підставі ст. 203, 215, 231, 233 ЦК України, позивачка звернулася з відповідним позовом до суду.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 203, 215, 231, 233, 627-629 ЦК України, ст. ст. 69-71 СК України, просила суд встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю, починаючи з 03 квітня 2015 року до 16 грудня 2018 року; Визнати недійсним договір визначення часток та поділ майна у спільній сумісній власності, зареєстрований в реєстрі № 224, посвідчений приватним нотаріусом Марчук Т.С., від 18 грудня 2018 року, зареєстрований в реєстрі № 225, посвідчений приватним нотаріусом Марчук Т.С., Визнати недійсним договір дарування 1/100 частки житлового будинку від 18 травня 2018 року, зареєстрований в реєстрі № 225, посвідчений приватним нотаріусом Марчук Т.С.; Визнати недійсним договір дарування частки земельної ділянки від 18 грудня 2018 року (1/2 частки земельної ділянки площею 0,07 га), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням-для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель з цільовим призначенням-для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:052:5135, зареєстрованого в реєстрі № 226 та посвідченого приватним нотаріусом Марчук Т.С.; Визнати недійсним договір дарування частки земельної ділянки від 18 травня 2018 року (1/2 частки земельної ділянки площею 0,0245 га), кадастровий номер :01:052:5145, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням-для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, зареєстрований в реєстрі № 227, та посвідченого приватним нотаріусом Марчук Т.С..

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представником надана заява про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали та просили задовольнити.

У судове засідання відповідач та представник відповідача не з`явилися, представником надана заява про розгляд справи за їх відсутності, проти позову заперечували та просили відмовити.

У судове засідання третя особа не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позову заперечувала.

У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_5 , батьками якої є ОСОБА_6 (батько) та ОСОБА_1 (мати).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_1 (мати).

30.09.2016 року Дарницьким районним судом м. Києва прийнято рішення по справі № 753/13825/16-ц, яким шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , актовий запис № 12, розірвано.

15.02.2017 року Голосіївським районним судом м. Києва прийнято рішення по справі № 752/18046/16-ц, яким шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , актовий запис № 1457, розірвано.

11.12.2018 року депутатом Гатненської сільської ради Вахненком В.В. складено акт про те, що ОСОБА_1 , 1979 року народження, ОСОБА_2 , 1976 року народження, ОСОБА_4 , 2016 року народження та ОСОБА_5 , 2008 року народження, дійсно проживають по АДРЕСА_1 .

19.12.2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1492.

Згідно ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Разом з тим, позивачем не зазначено з якою метою позивач просить суд встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю, починаючи з 03.04.2015 року до 16.12.2018 року, та не зазначено яким чином встановлення цього факту впливатиме на виникнення, зміну або припинення прав позивача.

Враховуючи вищевикладене, суду дійшов висновку про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.

17.08.2015 року між ОСОБА_8 ( Дарувальник ) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (Обдаровувані) укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0245 га за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:052:5145, в рівних частках по 1/2 кожному обдаровуваному, який посвідчений третьою особою та зареєстровано в реєстрі за № 278.

17.08.2015 року між ОСОБА_8 ( Дарувальник ) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (Обдаровувані) укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,07 га за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:052:5135, в рівних частках по 1/2 кожному обдаровуваному, який посвідчений третьою особою та зареєстровано в реєстрі за № 279.

18.05.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про визначення часток та поділ майна, що є у спільній сумісній власності, який посвідчений третьою особою та зареєстровано в реєстрі за № 224.

В преамбулі вказаного договору зазначено «діючи добровільно, відповідно до власного вільного волевиявлення, що відповідає нашій внутрішній волі, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, з вимогами сімейного законодавства щодо здійснення права приватної спільної сумісної власності на майно, способів і порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності…».

Згідно п. 8 вказаного договору зазначено, що сторони підтверджують, що жодна з них не поставлена даним договором у надзвичайно невигідне матеріальне становище.

Згідно п. 9 вказаного договору зазначено, що ми, сторони, підтверджують, що цей договір відповідає нашим дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається нами у відповідності зі справжньою нашею волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску на вигідних для нас умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається нами без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, ми однаково розуміємо значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажаємо настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчимо, що договором визначені всі істотні умови. Про що свідчать наші особисті підписи на договорі.

18.05.2018 року між ОСОБА_1 ( Дарувальник ) та ОСОБА_2 (Обдаровуваний) укладено договір дарування 1/100 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 158,8 кв.м., житловою площею 58,4 кв.м., який посвідчений третьою особою та зареєстровано в реєстрі за № 225.

В преамбулі вказаного договору зазначено «попередньо ознайомлені з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлюючи природу цього правочину та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, маючи цивільну дієздатність».

Згідно п. 4.5. вказаного договору зазначено, що сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, у них відсутні заперечення щодо кожної з умов договору, вони однаково розуміють значення, умови цього договору та його правові наслідки, про що будуть свідчити особисті підписи сторін на договорі, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

18.05.2018 року між ОСОБА_1 ( Дарувальник ) та ОСОБА_2 (Обдаровуваний) укладено договір дарування 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0700 га за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:052:5135, який посвідчений третьою особою та зареєстровано в реєстрі за № 226.

В преамбулі вказаного договору зазначено «попередньо ознайомлені з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлюючи природу цього правочину та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного».

18.05.2018 року між ОСОБА_1 ( Дарувальник ) та ОСОБА_2 (Обдаровуваний) укладено договір дарування 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0245 га за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:052:5145, який посвідчений третьою особою та зареєстровано в реєстрі за № 227.

В преамбулі вказаного договору зазначено «попередньо ознайомлені з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлюючи природу цього правочину та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного».

Згідно листа від 09.07.2019 року № 6490/125/47/03-19 зазначено, що відповідач не є стороною досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0006863.

15.09.2018 року винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0007513 від 05.12.2017 року.

Згідно листа від 03.01.2020 року № 26386/108/1068/20 зазначено, що 16.05.2019 року кримінальне провадження № 00001607 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Під час розгляду справи були допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які надали свої показання щодо вказаного спору.

Свідок ОСОБА_10 надала свідчення суду, що їй відомо, що будинок придбавався за грошові кошти батьків ОСОБА_1 .. Свідок є сестрою позивачці. Запропонувала свідок сестрі послуги архітектора. Ремонтні роботи закінчилися в грудні 2015 року, заселилась сім`я в будинок з січня 2016 року. Вели спільне господарство, сестра возила тачку, займалась побутом. В сім`ї сестри були конфліктні стосунки. Чоловік чинив психологічний тиск на жінку (її сестру). До 2015 року у батьків були грошові збереження. ОСОБА_14 працювала юристом. Будинок знаходиться в АДРЕСА_1 . Будинок був готовий на першому поверсі для проживання. Батько був генеральним директором заводу і мером м. Керчі, мав гроші. Будівництво будинку почалось в липні-серпні 2015 року. Скільки грошей було у сестри-свідок не знає.

Свідок ОСОБА_11 надав показання суду з приводу того, що свідок є сусідом ОСОБА_1 .. Коли появились ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , то будинок вже був побудований для продажу. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 були однією см`єю, вели спільне господарство. Була нормальна сім`я, свідок був на святкуванні дня народження ОСОБА_2 .. Свідок заходив у будинок, який був побудований, і на першому поверсі можна було проживати. ОСОБА_2 і ОСОБА_1 вели спільне господарство. Свідок бачив, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 готували їду. Свідок бачив як ОСОБА_2 і ОСОБА_1 сварились на подвір`ї біля будинку. Свідок не знає хто придбав будинок і хто є його господарем.

Свідок ОСОБА_12 надала свідчення суду, що вона є сусідкою ОСОБА_2 , живе через забор по сусідству. Свідок знайома з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 навесні 2016 року, коли свідок переселилась до свого будинку. ОСОБА_14 була нормальною господинею, готувала їду, доглядала дитину. Свідок не дуже часто приходила в будинок ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .. Їй було відомо, що в них була прибиральниця. Свідок бачила, що ОСОБА_15 готує їду, свідок була 3-4 рази в місяць у будинку. ОСОБА_14 повідомляла свідку, що ОСОБА_16 її ображає, не бачила щоб сварились. Ні разу свідок не чула, щоб були сварки, крик.

Свідок ОСОБА_13 надала свідчення суду, що ОСОБА_1 -це дочка свідка. Свідок познайомилась з ОСОБА_2 у квітні 2015 року, і прийшли ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на квартиру до свідка і сказали, що будуть жити разом. Проживали на зйомній квартирі до 2016 року, а вже восени 2016 року переїхали в будинок в с. Гатному. Будинок купував батько ОСОБА_17 .. Будинок купували за грошові кошти ОСОБА_8 -це батько ОСОБА_1 .. Другий поверх був недобудований, а на першому поверсі можна було жити. У будинку разом жили батьки ОСОБА_1 .. На час купівлі будинку ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не були в шлюбі. За скільки грошей був куплений будинок-свідок не знає. ОСОБА_1 займалась домогосподарством.

Згідно ст. 202 ЦК України Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 203 ЦК України Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 215 ЦК України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 231 ЦК України Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Згідно ст. 233 ЦК України Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що:

П. 8 Відповідно до частини першої статті 215 ЦК ( 435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

П. 21 При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК ( 435-15 )), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

П. 23 Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК ( 435-15 ), якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу свого позову щодо необхідності визнання укладених між сторонами договорів недійсними, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 231, 233 ЦК України, ст.ст. 3, 21 СК України, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Марчук Тетяна Сергіївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання недійсними договорів відмовити.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Інформація про третю особу: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Марчук Тетяна Сергіївна, РНОКПП НОМЕР_3 , місце знаходження: 08160, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Гатне, вул. Київська, буд. 138, прим. 1.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня винесення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М. Ковальчук