Справа № 473/4169/20
РІШЕННЯ

іменем України

"27" жовтня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Ротар М.М. за участю секретаря судового засідання Пащенко Ю.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Вознесенської міської ради Миколаївської області про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа державний реєстратор Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності

встановив

в грудні 2020 року позивач АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з позовом про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, які втратили право користування майном.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що він є правонаступником прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк». На праві власності йому належить двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

16.05.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту №647/223-К223, відповідно до якого, позивач надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характері використання грошові кошти.

Відповідно до кредитного договору кредитні кошти було надано на купівлю нерухомості, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 41,2 кв.м, житловою площею 26,6 кв.м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором №647/223-К223, ОСОБА_2 як «Іпотекодавець» передав в іпотеку двокімнатну квартиру, загальною площею 41,2 кв.м, житловою площею 26,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ..

Оскільки ОСОБА_2 не належним чином виконував взяті на себе зобов`язання по кредитному договору - АТ «УКРСОЦБАНК» звернув стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» (п 4.5.3. Іпотечного договору) та звернувся з відповідною заявою до державного реєстратора.

Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Альфа Банк» на нерухоме майно, є відповідне застереження Договору іпотеки від 16.05.2007 року, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Посилаючись на те, що позивач є законним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачі втратили право власності та право користування на квартиру, проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у квартирі, колишній власник, продовжує користуватися ним та відмовляється добровільно виселятися. Оскільки такі дії відповідача створюють перешкоди у здійснені законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном, при цьому позивач неодноразово звертався до відповідачів з вимогою про виселення з квартири, позивач просив визнати громадян: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з займаного ними приміщення, а саме: двокімнатної квартири, загальною площею 41,2 кв.м. житловою площею 26,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зняти з реєстраційного обліку громадян: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 07.12.2020 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 21.12.2020 року вжито заходи забезпечення позову у виді арешту квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 05.01.2021 року залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Вознесенської міської ради Миколаївської області. Виключено з кола третіх осіб Орган опіки та піклування Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області.

Ухвалою суду від 02.02.2021 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа державний реєстратор Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності до спільного розгляду з первісним позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Вознесенської міської ради Миколаївської області про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Справа призначена до підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 16.03.2021 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, причини неявки невідомі, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Неодноразово на адресу суду направлялися заяви про відкладення розгляду справи з різних причин.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просив розгляд справи здійснювати без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечує. Зустрічну позовну заяву підтримує у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, причини неявки невідомі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за зустрічним позовом державний реєстратор Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасолова Л.М. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв, клопотань на адресу суду не надіслала.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків є АТ «АЛЬФА_БАНК». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» а саме з 15.10.2019 року.

16.05.2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту №647/223-К223, відповідно до якого, Банк надає у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характері використання грошові кошти.

Відповідно до кредитного договору кредитні кошти було надано на купівлю нерухомості, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 41,2 кв.м, житловою площею 26,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п.1.2. кредитного договору).

В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором №647/223-К223, ОСОБА_2 як «Іпотекодавець» передав в іпотеку двокімнатну квартиру, загальною площею 41,2 кв.м, житловою площею 26,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Іпотечний договір від 16.05.2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 874, посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Плющ С.В.)

Оскільки ОСОБА_2 не належним чином виконував взяті на себе зобов`язання по кредитному договору - АТ «УКРСОЦБАНК» звернув стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» (п 4.5.3. Іпотечного договору) та звернувся з відповідною заявою до державного реєстратора.

Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Альфа Банк» на нерухоме майно, є відповідне застереження договору іпотеки від 16.05.2007 року, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.(п.4.5.3 Іпотечного договору)

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.02.2020 р. № 198881615, було зареєстровано право власності за AT «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», а саме на: двокімнатну квартиру, загальною площею 41,2 кв.м, житловою площею 26,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (позасудовий спосіб стягнення).

За змістом ч.ч. 2,3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя прирівнюється за своїми правовими наслідками до відповідного застереження в іпотечному договорі, а іпотечне застереження вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Таким чином AT «Альфа Банк» є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з позовом про визнання відповідачів такими, які втратили право користування майном та зняття їх з реєстрації позивач зазначає, що відповідачі, втративши право власності на квартиру втратили відповідно до ст. 317 ЦК України право користування нею.

В той же час позивач вказує, що в даному випадку кредитні кошти були отримані для купівлі нерухомості, а відтак чинний ЖК передбачає можливість виселення всіх осіб, які є зареєстрованими в квартирі.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української PCP після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

В судовому засіданні було встановлено та не заперечувалося сторонами, що відповідачі не проживають у вказані квартирі, оскільки позивач здійснив заміну замків на вхідних дверях та встановив охоронну сигналізацію, внаслідок чого у відповідачів відсутня можливість користуватися житлом.

Отже в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що колишній власник, продовжує користуватися квартирою та відмовляється добровільно виселятися і що такі дії відповідача створюють перешкоди у здійснені законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном.

В той же час згідно Інформації з адресної картки особи про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, в квартирі яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - власником якої є АТ «Альфа Банк», зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до ст..4 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом , звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст..12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст..13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Способи захисту права це передбачені законом дії, безпосередньо спрямовані на захист права. Такі дії є завершальними актами захисту у вигляді матеріально-правових дій або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності щодо захисту прав.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам.

З наведеного випливає, що для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням і способом захисту. Іншими словами, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту, який би вичерпував себе.

Звертаючись до суду з позовом про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, які втратили право користування майном, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, посилаючись на норми закону, які регулюють питання виселення осіб із займаного ними приміщення. При цьому позовні вимоги взагалі сформульовані таким чином, що не зрозуміло з тексту, що саме просить позивач та який спосіб повинен використати суд, щоб захистити права позивач від неправомірних дій відповідачів.

При цьому, суд роз`яснював представнику позивача необхідність уточнення позовних вимог та визнання спосіб захисту, для чого в судовому засідання оголошувалася перерва за клопотанням представника позивача. Після перерви представник позивача двічі в судове засідання не з`явився, жодних заяв, клопотань, які б надавали можливість вирішити справу по суті на адресу суду не надійшло.

Враховуючи вищевикладене, оскільки суд позбавлений можливості самостійно визначити, яким чином відповідачі порушують права позивача і як наслідок застосувати ефективний спосіб захисту прав позивача, тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Що стосується зустрічних позовних вимог, то суд також приходить до висновку про відмову в їх задоволенні, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом відповідач ОСОБА_2 просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасолової Людмили Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50868221 від 29.01.2020 щодо реєстрації права приватної власності на двокімнатну квартиру загальною площею 41,2 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк».

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги відповідач зазначає, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки, виступає предметом іпотеки за кредитом в іноземній валюті, використовується як місце проживання позичальника, а загальна площа не перевищує 140 кв.м. А тому при винесені рішення державним реєстратором щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за позивачем, ним були порушені вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (який діяв на момент прийняття рішення про державну реєстрацію) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частин першої, другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмета іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», отже зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Зважаючи на наведене, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тимчасова заборона примусового стягнення на майно, яке виступає як забезпечення виконання зобов`язань за кредитом в іноземній валюті, діє з урахуванням приписів Закону України «Про іпотеку» та забороняє звернення стягнення на предмет іпотеки, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті у будь-який спосіб.

Однак в даному випадку, на вказане нерухоме майно не розповсюджувалася дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки квартира не виступала як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, а придбавалася за кредитні кошти, що були надані в іноземній валюті саме для придбання нерухомого майна - двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (п.1.2. кредитного договору від 16 травня 2007 року).

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

На підставі викладеного у державного реєстратора були наявні підстави для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Альфа Банк», оскільки як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно державному реєстратору були надані копія письмової вимоги від 23.08.2019 року, документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання відповідачем письмової вимоги, договір іпотеки, передавальний акт від 11 жовтня 2019 року.

А тому підстав для скасування державної реєстрації права приватної власності на нерухоме майно за АТ «Альфа-Банк», судом не встановлено.

Отже суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Вознесенської міської ради Миколаївської області про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майномта відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа державний реєстратор Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України у разі повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які були вжиті судом на підставі ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2020 року.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 218, 223 ЦПК України, суд

.

Ухвалив

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Вознесенської міської ради Миколаївської області про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном - відмовити у повному обсязі.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа державний реєстратор Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності - відмовити у повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову у виді арешту квартири АДРЕСА_1 , вжиті судом на підставі ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2020 року.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення - апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Повний текст рішення виготовлено 05 листопада 2021 року.

Суддя: М.М. Ротар