ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7315/20
провадження № 2/753/3455/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кримчук Я. Р., розглянувши в судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фролова Олена Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коберник Андрій Миколайович, про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У травні 2020 р. ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.08.2009, укладеного між нею та ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2 , відповідач-1), та витребування земельної ділянки 85, кадастровий номер :90:883:0085, загальною площею 0,0521 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі також - спірна земельна ділянка), від останнього її набувача ОСОБА_3 (далі також - ОСОБА_3 , відповідач-2) і повернення її у власність позивача.

Позов обґрунтований такими обставинами.За договором дарування від 29.03.2008 позивач отримала в дарунок від свого батька ОСОБА_4 земельну ділянку 85, кадастровий номер :90:883:0085, загальною площею 0,0521 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Даною земельною ділянкою позивач користувалася та сплачувала за неї земельний податок. У квітні 2020 р. позивачу стало відомо про те, що 03.03.2020 право власності на спірну земельну ділянку було зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.08.2009, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим Є. В. В подальшому право власності на земельну ділянку перейшло до ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберником А. М. Позивач вказує, що не укладала договору купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_2 , а її підпис на договорі підроблений.

Позивач посилається на те, що оспорюваний договір не відповідає її внутрішній волі і, відповідно, суперечить вимогам частини 3 статті 203 ЦК України, у зв`язку з чим має бути визнаний недійсним, а земельна ділянка витребувана від останнього набувача на її користь як майно, що вибуло з володіння власника всупереч його волі.

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання якого зареєстроване у м. Донецьку, що є тимчасово окупованою територією України, повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, проте в судове засідання він не з`явився, відзив на позовну заяву не подав.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подав.

Треті особи - приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Фролової О. О. та ОСОБА_5 надали письмові пояснення щодо позову та просили розглянути справу за їх відсутності.

Приватний нотаріус Фролова О. О. пояснила, що 03.03.2020 до неї звернувся ОСОБА_2 із заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2009. Після перевірки поданих документів, бланків, заяв, отримання відомостей з реєстрів було встановлено, що заявлені права та подані заявником документи відповідають вимогам чинного законодавства, суперечності між заявленими правами та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями відсутні, а тому не було підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації чи відмови в державній реєстрації прав.

Приватний нотаріус Коберник А. М. пояснив, що договір купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений на підставі належних документів, з проведенням необхідним перевірок по єдиним державним реєстрам та з дотримання вимог чинного законодавства України, а тому жодних підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії не було.

ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи.

Одночасно з позовом було подано заяву про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 14.05.2020 задоволена частково шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Ухвалою суду від 02.06.2020 відкрито провадження за даним позовом, за клопотанням позивача витребувано письмові докази та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 11.11.2020.

30.09.2020 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коберника А. М. надійшли письмові пояснення щодо позову та витребувані судом документи.

11.11.2020 від представника позивача ОСОБА_6 надійшла заява, у якій вона просила провести підготовче засідання без її участі та участі позивача.

Ухвалою суду від 11.11.2020 закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 22.03.2021.

22.03.2021 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фролової О. О. надійшли заява про розгляд справи за її відсутності та письмові пояснення щодо позову.

22.03.2021 від представника позивача ОСОБА_6 надійшли заяви про приєднання до матеріалів справи доказів на підтвердження розміру понесених позивачем судових витрат та про розгляд справи без її участі та участі позивача.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, а тому суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, за наявними матеріалами.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

На підставі нотаріального посвідченого договору дарування земельної ділянки від 29.03.2008 ОСОБА_1 набула у власність земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:883:0085 (а. с. 21, 22).

Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку було зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 007338, виданим Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 22.07.2008, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10-7-08111 (а. с. 23).

З пояснень позивача вбачається, що з моменту набуття спірної земельної ділянки у власність вона здійснювала усі правомочності власника, сплачувала за земельну ділянку земельний податок та не відчужувала і не мала наміру її відчужувати.

Факт сплати ОСОБА_1 у 2017-2019 роках земельного податку за спірну земельну ділянку підтверджується наданими нею платіжними документами (а. с. 25-30).

03.03.2020 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фролова О. О., виконуючи функції державного реєстратора, внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_2 , реєстраційний номер майна 000, номер запису про право власності 35824777.

Підставою для реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку послугував договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.08.2009, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим Є. В., зареєстрований в реєстрі за № 2328, відповідно до умов якого продавець ОСОБА_1 продала, а покупець ОСОБА_2 купив земельну ділянку загальною площею 0,0521 га, кадастровий номер :90:883:0085, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 24).

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберником А. М., запис у реєстрі за № 504, ОСОБА_2 відчужив спірну земельну ділянку на користь ОСОБА_3 (а. с. 71, 72).

Того ж дня право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 36053002, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51743099 від 23.03.2020 14:50:39 (а.с. 42).

IV. Мотивувальна частина.

Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України), яке знайшло своє закріплення у ЦК України.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Стаття 202 цього Кодексу визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 цього Кодексу дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у статті 627 закріплено принцип свободи договору, яка полягає передусім у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За нормою частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень частин першої-третьої та п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно норм статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

На підтвердження вимог позову про недійсність договору купівлі-продажу земельної ділянки позивачем надано складений на її замовлення висновок експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи № 2-24/04 від 24.04.2020, згідно якого підпис від імені ОСОБА_1 , електрографічне зображення якого міститься у графі: «Підписи:», напроти запису « ОСОБА_1 » в електрофотокопії договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 21.08.2009, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим С. В., зареєстрованого у нотаріальному реєстрі за № 2328, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою, з ретельним наслідуванням якомусь справжньому підпису ОСОБА_1 (а.с. 33-36).

З висновку експерта Панчошнік І. З., яка має досвід експертної роботи більше 23 років та внесена до державного Реєстру атестованих судових експертів за спеціальністю «Дослідження почерку і підписів», вбачається, що вона обізнана про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, предметом дослідження була електрофотокопія оспорюваного договору, а в якості вільних зразків підпису ОСОБА_1 були використані надані нею документи, перелік яких зазначений у висновку.

У даному висновку детально викладено хід та методи дослідження та відображено, за якими ознаками експерт встановив, що підпис виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Жодних доказів, які б спростовували висновок експерта, суду не надано, а відтак суд покладає його в обґрунтування рішення та вважає встановленим, що позивач ОСОБА_1 оспорюваний договір не підписувала, що свідчить про відсутність її волевиявлення на продаж ОСОБА_2 спірної земельної ділянки.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість вимог позову про недійсність договору купівлі-продажу земельної ділянки з підстав відсутності волі продавця на його укладення.

За нормою частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як роз`яснено у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

За приписами статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Відповідно до положень частини 1 статті 388 ЦК України власник має право витребувати майно, придбане добросовісним набувачем за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, які він передав майно у володіння, не їхньої волі іншим шляхом.

Верховний Суд України у постанові від 17.12.2014 по справі № 6-140цс14 зазначив, що, розглядаючи спори щодо витребування майна, суди повинні мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а під час розгляду таких спорів мають бути установлені всі юридичні факти, визначені статями 387 та 388 ЦК, зокрема, чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16.

За обставинами справи установлено недійсність договору купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі якого спірна земельна ділянка вибула з власності ОСОБА_1 , а відтак вказаний договір не створив юридичних наслідків у вигляді переходу прав володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою до ОСОБА_2 .

В подальшому ОСОБА_2 за відплатним договором купівлі-продажу відчужив майно ОСОБА_3 , однак таке відчуження також не є законним, адже ОСОБА_2 не володів необхідним обсягом повноважень щодо такого майна і не мав прав на відчуження його третій особі.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження обізнаності ОСОБА_3 про відсутність у ОСОБА_2 прав на відчуження земельної ділянки, у зв`язку з чим суд виходить із добросовісності його дій.

Попри це, відсутність волі власника ОСОБА_1 , спрямованої на відчуження земельної ділянки, означає, що ОСОБА_3 володіє нею незаконно, без відповідної правової підстави, а відтак вимога позову про витребування майна з чужого незаконного володіння є законною та обґрунтованою.

V. Розподіл судових витрат між сторонами

За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем був сплачений судовий збір в загальному розмірі 5 261,20 грн. (840,80 грн + 4 000,00 грн + 420,40 грн, а.с. 43, 44, 49).

За проведення почеркознавчої експертизи позивачем було сплачено 7 500 грн. (а. с. 32, 38, 39).

Витрати позивача на професійну правничу допомогу склали 20 800 грн., що підтверджується договором №35/20-п про надання правової допомоги від 24 квітня 2020 р., актом приймання-передачі від 30.04.202 на загальну суму 10 400 грн., квитанціями № 0.0..1 від 02.05.2020 на суму 3 400 грн, № 0.0..1 від 02.05.2020 на суму 3 500 грн., № 0.0..1 від 02.05.2020 на суму 3 500 грн., актом приймання-передачі від 31.05.2020у на суму 2 400 грн., квитанцією № 0.0..1 від 01.07.2020 на суму 2 400 грн., актом приймання-передачі від 26.02.2021 на суму 8 000 грн., квитанцією № 0.0..1 від 14.03.2021 на суму 8 000 грн.

Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідачів в рівних частках понесені позивачем судові витрати в загальному розмірі 33 561,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21 серпня 2009 року, укладений між ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 рнокпп НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим Є. В. за реєстровим № 2328.

Витребувати у ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , рнокпп НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 рнокпп НОМЕР_1 ) земельну ділянку загальною площею 0,0521 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :90:883:0085, цільове призначення ділянки: для ведення садівництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 16 780 гривень 60 копійо.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , рнокпп НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 16 780 гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: