Справа № 441/1609/19 Головуючий у 1 інстанції: Перетятько О.В.
Провадження № 22-ц/811/1374/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Правосудька Олександра Миколайовича на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області 23 березня 2021 року в складі судді Перетятько О.В. у справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області,-

встановив:

У вересні 2019 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Городоцького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області щодо невизначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу) за заявою боржника від 19.07.2019 та зобов`язати державного виконавця визначити таку суму заборгованості зі сплати аліментів.

Вимоги обґрунтовував тим, що на виконанні у Городоцькому РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-816, виданого 8 листопада 2006 року Городоцьким районним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на дитину ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно.

20 листопада 2018 року державний виконавець провів розрахунок заборгованості за аліментами, згідно якого до сплати нараховано 209 556, 30 грн., з яких 34 951, 80 грн. сплачено боржником. Залишок заборгованості на 20 листопада 2018 року склав 174 604, 80 грн. Заявник не погоджується із таким розрахунком, тому 19 липня 2019 року повторно звернувся до Городоцького РВ ДВС із заявою про визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), проте державний виконавець його заяву по суті не розглянув. Вважає розрахунок заборгованості від 20 листопада 2018 року за період з жовтня 2006 по березень 2009 року незаконним. Просив скаргу задовольнити

Оскаржуваною ухвалою Городоцького районного суду Львівської області 23 березня 2021 року цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області - залишено без розгляду.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 - Правосудько О.М., вважає, що ухвала підлягає скасуванню через неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

При цьому, зазначає, що оскільки спір виник щодо розміру заборгованості за аліментами, позивачу ОСОБА_2 має бути відмовлено в позові та вирішено питання розподілу судових витрат.

Вважає, що ОСОБА_1 є відповідачем, тому звернення ОСОБА_2 з заявою про залишення скарги без розгляду є зловживанням правом останнього.

Обгрунтовуючи свої доводи, покликається на норми СК України та ЗУ «Про виконавче провадження».

Просить скасувати ухвалу Городоцького районного суду Львівської області 23 березня 2021 року, постановити нову ухвалу, якою в позові ОСОБА_2 відмовити. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Учасники справи заявник ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_1 та її представник Правосудько О.М., представник Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки, при цьому судові повістки направлялися за зареєстрованим місцем проживання заявника ОСОБА_2 , стягувача ОСОБА_1 , а також на офіційну електронну адресу представника стягувача Правосудька О.М. ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідає вимогам ч. 6 ст. 128 ЦПК України.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що заявник ОСОБА_2 подав заяву про залишення скарги без розгляду, що є його правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством України, а оскільки розгляд справи по суті не проводився, суд залишив цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, без розгляду.

Зважаючи на те, що предметом даного апеляційного розгляду є лише процесуальне питання від вирішення якого залежить виключно можливість продовження розгляду даної скарги судом першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо суті правовідносин між сторонами, зокрема з приводу незаконного, на думку представника апелянта, визначення розміру заборгованості із сплати аліментів, оскільки таким може бути надана правова оцінки лише під час вирішення спору (скарги) по суті.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів виходить з такого.

За змістом частини 5 ст. 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального а бо спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

В свою чергу, захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Зокрема, згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Про можливість оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення зазначено у ч. 1, ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Натомість, сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник (ч. 1 ст. 15 Закону).

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

У контексті передбаченого ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд, яке відповідно до ст. 2 ЦПК України є завданням цивільного судочинства, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження у цивільних справах, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання (див. «Стаднюк проти України» (Stadnyuk c. Ukraine), N 30922/05, п. 21, 27 листопада 2008 року). Однак виконавче провадження не може бути відокремлене від судового розгляду, і тому вони мають розглядатись як цілісний процес (див. «Сіка проти Словаччини» (Sika c. Slovaquie), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року; «Побегайло проти України» (Pobegailo c. Ukraine), N 18368/03, п. 18, 29 березня 2007 року).

Враховуючи наведене та те, що боржник ОСОБА_2 через свого представника звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця (право на що визначено законом) в межах виконавчого провадження № 45053132 з примусового виконання виконавчого листа № 2-816, виданого 08 листопада 2006 року Городоцьким районним судом Львівської області, про стягнення аліментів на дитину (тобто спір про стягненя аліментів є вирішеним), колегія суддів відкидає усі доводи представника апелянта Правосудька О.М. стосовно статусу учасників справи у спірних правовідносинах (позивач та відповідач), необхідності відмови ОСОБА_2 у позові, як і можливості об`єднання усіх його скарг в одне позовне провадження, оскільки такі прямо суперечать закону та є його суб`єктивним розумінням.

Порядок розгляду скарги визначений ст. 450 ЦПК України

В свою чергу, слідуючи принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Залишення заяви без розгляду є формою закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення рішення суду.

Дійсно, слідуючи п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що 22.03.2021 ОСОБА_2 подав суду заяву про залишення без розгляду його скарги на бездіяльність державного виконавця Городоцького ВДВС (т. 3 а.с. 53).

Як зазначалося вище, слідуючи принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, при цьому, остання розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що оскаржувана ухвала не порушує права ОСОБА_2 на судовий захист, як особи, яка звернулася за таким, постановлена з врахуванням волевиявлення останнього, при цьому доказів того, що така перешкоджає чи порушує права довірительки ОСОБА_7 - ОСОБА_1 , як стягувача у відповідному виконавчому провадженні, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу та прийшовши висновку про необхідність залишення без розгляду скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, суд першої інстанції правильно виходив із подання боржником відповідної заяви, тобто розпорядження ним своїми правами на власний розсуд.

Однак, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції помилково залишив без розгляду справу, що не може залишатися поза увагою апеляційного суду та підлягає виправленню шляхом зміни оскаржуваної ували у відповідній частині та свідчить про часткове задоволення апеляційної скарги, що не має наслідком перерозподілу судових витрат.

При цьому, відкриваючи апеляційне провадження у даній справі, Львівський апеляційний суду ухвалою від 07 червня 2021 року задовольнив клопотання представника ОСОБА_1 - Правосудька Олександра Миколайовича та відстрочив ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області 23 березня 2021 року у розмірі 454 грн. до ухвалення рішення у даній справі апеляційним судом.

Враховуючи висновок апеляційного суду про часткове задоволення апеляційної скарги, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454 грн. у дохід держави.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Правосудька Олександра Миколайовича - задовольнити частково.

Ухвалу Городоцького районного суду Львівської області 23 березня 2021 року - змінити.

Викласти абзац перший резолютивної частини ухвали у такій редакції:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області - залишити без розгляду.

В решті ухвалу залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень 00 копійок за розгляд даної апеляційної скарги, сплата якого була відстрочена.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 02 листопада 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк