Житомирський апеляційний суд
Справа №290/76/21 Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В.
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Романівського районного суду Житомирської області, ухвалене 13 травня 2021 року суддею Ковальчуком М.В. у смт. Романові,

у справі №290/76/21 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк, АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом, у якому посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № б/н від 29 червня 2010 року просило стягнути з останньої заборгованість станом на 13 грудня 2020 року, в сумі 27271,51 грн, з яких: 27271,51 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту та судові витрати.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 13 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позову Банка.

В апеляційній скарзі представник Банка, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове, яким позовні вимоги Банка задовольнити та вирішити питання розподілу судових витрат.

На його думку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки на підтвердження узгодження між сторонами оплати процентів за користування кредитом, а також розміру процентної ставки, позивачем надано суду довідку про умови кредитування з використання картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду, яка підписана особисто відповідачем. Окрім того, суд залишив без уваги розрахунок заборгованості та безпідставно відмовив у стягнені фактично отриманих, але не повернутих позичальником коштів.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 29 червня 2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку (а.с. 33). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 відповідачу встановлений максимальний кредитний ліміт з 05 квітня 2018 року 13510грн. З 06 серпня 2018 року кредитний ліміт зменшено до 0.00 грн (а.с. 31). Строк дії картки до 31 січня 2022 року (а.с. 32).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості за договором від 29 червня 2010 року станом на 13 грудня 2020 року складає 27271,51 грн, з яких: 27271,51 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту.

У позовній заяві Банк просив стягнути з відповідача лише прострочене тіло кредиту в сумі 27271,51 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, враховуючи наступне.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Матеріали справи не містять, а позивач не довів наявність простроченої заборгованості за тілом кредиту. Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів вбачається, що ОСОБА_1 здійснено проплати, які перевищують суму отриманих кредитних коштів та суму кредитного ліміту (а.с. 12-19, 20-30).

Колегія суддів не приймає як доказ довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, оскільки така довідка не спростовує висновки суду в частині стягнення з відповідача простроченого тіла кредиту в межах заявлених позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Романівського районного суду Житомирської області від 13 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 05 листопада 2021 року.