Справа № 366/951/21
Провадження № 2/366/447/21
27 жовтня 2021 року смт. Іванків
Іванківський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Гончарука О.П.,
за участі секретаря судового засідання Онищенко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванків Київської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування збитків, згідно якої позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий Іванківським РС Управління ДМС в Київській області 25.03.2005 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) суму коштів у 757 710,78 (сімсот п`ятдесят сім тисяч сімсот десять) гривень 78 копійок, що включає:
- суму основного боргу Відповідача за Розпискою від 04.06.2020, що складає 678 112, 50 (шістсот сімдесят вісім тисяч сто дванадцять) гривень 50 копійок;
- інфляційні збитки за вказані періоди, що складає 35 (тридцять п`ять) гривень 93 копійок.
- пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, що складає 63 816,84 (шістдесят три тисячі вісімсот шістнадцять) гривень 84 копійки.
- три відсотки річних від простроченої суми, що складає 15 745 (п`ятнадцять тисяч сімсот сорок п`ять) гривень 51 копійка, а також судові витрати по справі.
Однак, Відповідач взятих на себе зобов`язань із повернення грошових коштів в обумовлений сторонами строк не виконав, грошових коштів не повернув, чим допустив порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим позивач звернувся з указаним позовом до суду.
За вказаних обставин позивач просить позов задовольнити.
Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 20.05.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд цивільної справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання.
Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 02.09.2021 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.
27.09.2021 року представник позивача - адвокат Нечитайло Д.О. надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки, про причини неявки суду не повідомив.
Відповідачем в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.
Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
За ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір - це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки.
Свобода договору закріплена у ст. 627 ЦК України і означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості. наданій сторонам, визначати умови такого договору.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
У підтвердження отримання грошових коштів та зобов`язання їх повернення, відповідач надав позивачу власноруч написану розписку, засвідчену своїм підписом, відповідно до якої вказував про своє зобов`язання повернути грошові кошти у строк до 04.07.2020 року.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідач від свого обов`язку щодо повернення коштів відмовився та в добровільному порядку свої зобов`язання за договором позики не виконав, через що позивач звернулася до суду.
Таким чином, правовідносини між сторонами виникли з приводу виконання договірних зобов`язань, які виникли внаслідок укладання договору позики.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України слід встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
За таких обставин, договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Системний аналіз наведених положень законодавства дає змогу визначити основні вимоги, дотримання яких при укладанні договору позики дозволяє виявляти справжню правову природу укладеного договору.
Так, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш ніж у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
На підтвердження укладення договору і його умов може бути надано розписку позичальника або інший документ, що засвідчує передачу позичальнику позикодавцем певної грошової суми або певної кількості речей. При цьому, розписка може лише підтверджувати факт укладення договору позики і є необов`язковою.
Таким чином, письмовий договір позики та правильно складена письмова розписка позичальника (разом або кожній окремо) є самостійним підтвердженням існування між сторонами правовідносин, пов`язаних із наданням та отриманням у борг коштів.
В такому випадку договір позики, крім обов`язкових умов, повинен містити застереження, в якому зазначено, що позикодавець передав, а позичальник прийняв гроші у певній сумі або про те, що сторони підтверджують передання грошових коштів до (під час) підписання договору або інше.
Якщо підтвердженням існування договірних відносин є лише розписка, вона має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Таким чином, оскільки оригінал боргової розписки перебуває у позивача і доказів повернення боргу відповідач не надав, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими.
Доказів повернення відповідачем ОСОБА_1 коштів за розпискою від 4 червня 2020 року не подано. Пишучи зазначену розписку, відповідач визнавав існування зобов`язання перед позивачем таким чином, взявши на себе зобов`язання повернути зазначені кошти за першою вимогою позикодавця.
Таким чином, суд вважає встановленим факт укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики саме 4 червня 2020 року, що випливає зі змісту боргового документа.
Аналізуючи наявну розписку, суд приходить до висновку про те, що матеріалами справи встановлені достатні і переконливі обставин на підставі належних та допустимих доказів за стандартом доказування «поза розумним сумнівом», які дозволяють суду дійти висновку про те, що спірна боргова розписка підтверджує укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики.
Оцінюючи розписку в розумінні положень ЦК України суд вважає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в даному випадку було укладено договір позики, письмова форма якого внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальником боржнику, яким у спірних правовідносинах виступає відповідач.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, та і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли саме з договору позики, а не з будь-якого іншого договору, відповідно до якого позичальнику було передано гроші, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, передані грошові кошти не повернув, чим позивачу завдано збитки.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення права чи інтересу підлягають судовому захисту у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів, який не суперечить закону.
При цьому, суд встановив, що посилаючись у позові на норму ст. 612 ЦК України, частиною 3 якої встановлено, що якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків, позивач не звернув уваги на вимоги ст. 623 ЦК України та, нараховуючи збитки у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язання про повернення отриманого у позику золота у виді еквіваленту, не послався на вказану норму права та не вірно здійснив правову кваліфікацію норм права, що фактично регулюють спірні правовідносини, оскільки збитки у грошовому еквіваленті у зв`язку із невиконанням умов договору про повернення позиченого золота кваліфікував як суму боргу за договором позики.
Тоді, як обраний позивачем спосіб захисту - відшкодування збитків у вигляді стягнення коштів, переданих у позику, є найбільш ефективним способом захисту, оскільки призведе до відновлення порушених прав позивача (позикодавця) навіть за відсутності у відповідача (позичальника) предмета позики (коштів) за рахунок належного йому майна.
Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватися судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.
Верховний Суд звертає увагу на те, що суд, згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони»), під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та при вирішенні справи застосовує ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, якою нормою матеріального права потрібно керуватися для вирішення спору.
Відтак, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача збитків є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Отже, враховуючи, що судом встановлено факт того, що відповідач добровільно грошових коштів, переданих йому у позику позивачем, останньому не повернув, то наявні правові підстави для стягнення збитків із відповідача на користь позивача.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про відшкодування збитків є обґрунтованими і доведеними.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст.141 ЦПК України).
Так, при зверненні в суд з позовом ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 4950,00 грн., які зараховано до державного бюджету України.
Оскільки позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, то понесені нею судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача в загальній сумі 4950,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 48, 76-82, 133, 137, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 274, 280-283, 353, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_3 виданий Комунарським РВ УМВС України в Запорізькій області 08.04.1997 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий Іванківським РС Управління ДМС в Київській області 25.03.2005 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про відшкодування збитків - задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий Іванківським РС Управління ДМС в Київській області 25.03.2005 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_3 виданий Комунарським РВ УМВС України в Запорізькій області 08.04.1997 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) грошові кошти у розмірі 757 710,78 (сімсот п`ятдесят сім тисяч сімсот десять) гривень 78 копійок, що включає:
- суму основного боргу - 678 112,50 грн. (шістсот сімдесят вісім тисяч сто дванадцять гривень 50 копійок);
- інфляційні збитки за вказані періоди, що складає 5,42 грн. (п`ять гривень 42 копійки)
- розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, що складає 63 816,84 грн. (шістдесят три тисячі вісімсот шістнадцять гривень 84 копійки).
- три відсотки річних від простроченої суми, що складає 15 745 грн. (п`ятнадцять тисяч сімсот сорок п`ять гривень 51 копійка).
Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий Іванківським РС Управління ДМС в Київській області 25.03.2005 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_3 виданий Комунарським РВ УМВС України в Запорізькій області 08.04.1997 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір у сумі 4950,0 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят гривень 00 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: О.П. Гончарук