рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

04 листопада 2021 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Бучка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровському в порядку загального провадження цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі В.о. Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк» Ожго Є.В. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі В.о. Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк» Ожго Є.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі В.о. Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк» Ожго Є.В. у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі в судовому засіданні, позовні вимоги підтримує.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився, однак наддав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строків позовної давності, а також доказів отримання грошових коштів відповідачем.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючими підставами.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 14 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір №999-00028178/1 про надання кредиту.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, Банк надав для власних потреб Позичальнику за допомогою платіжної картки VISA у готівковій чи безготівковій формі шляхом сплати з поточного рахунку № НОМЕР_1 (далі - Картковий рахунок) коштів понад кредитовий залишок коштів на рахунку (дала - Овердрафт), в межах встановленого строку та ліміту овердрафту, а Позичальник зобов`язався своєчасно погашати овердрафт, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку - 19% річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно цього Кредитного договору.

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору максимальна заборгованість Позичальника за кредитом на умовах овердрафту (ліміт овердрафту) було встановлено в сумі 22 000,00 гривень.

Згідно п.1.3. Кредитного договору дата остаточного повернення овердрафту встановлена до 13.12.2015 року.

Відповідно до п. 2.6. Кредитного договору сплата процентів Позичальником повинна була здійснюватись щомісячно за фактичний термін користування кредитом не пізніше 14 числа, починаючи з 14 січня 2013 року, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі. У випадку, якщо останній вказаний день сплати процентів є неробочим днем, то Позичальник зобов`язаний сплатити суму процентів у попередній робочий день.

27.08.2014 року за вих. №554 Банком направлена Відповідачу претензія щодо повернення заборгованості за кредитом.

Відповідач не виконав своєчасно та повно свої обов`язки по Кредитному договору у частині погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів за користування кредитом, в зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість.

В подальшому, постановою Правління Національного банку України від 21.05.2015 року №330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Імексбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 27.05.2015 №105 «Про початок процедури ліквідації АТ «Імексбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «Імексбанк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01.09.2016 №1697 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Імексбанк» уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» призначено Матвієнко Андрія Анатолійовича.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 29.01.2018 року №261 продовжено строк дії процедури ліквідації на 2 роки строком до 26.05.2020 року включно та продовжено повноваження ліквідатора АТ «Імексбанк» Матвієнка Андрія Анатолійовича строком на два роки з 27.05.2018 року по 26.05.2020 рік включно.

У правовідносинах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон) є спеціальними та пріоритетними відносно інших законодавчих актів України.

Станом на 15.11.2018 року по Кредитному договору склалась заборгованість, що становить 69 760,28 грн. (шістдесят дев`ять тисяч сімсот шістдесят гривень 28 коп.) розрахунок заборгованості додається до позовної заяви), яка складається з:

- 13 332,23 гривень - заборгованість за кредитом;

- 11 728,05 гривень - заборгованість по відсотках;

- 17 500,00 гривень - заборгованість по комісії;

- 27 200,00 гривень - заборгованість по штрафним санкціям.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що матеріали справи не мають відомостей спростовуються матеріалами справи, зокрема Випискою по контракту №999-00028178, з якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та частково здійснював їх поверненння.

Щодо посилання відповідача ОСОБА_1 про пропуск позивачем строків позовної давності для звернення з позовною заявою до суду, суд зазначає наступне.

Так, згідно зі статтею 256 ЦК України, позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вказана норма також закріплена устатті 257 ЦК України, де загальна позовна давність встановлена у три роки.

Згідно частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно до частини четвертої статті 267 ЦК України,сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно частиною п`ятою статті 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як окреслив ВСУ у своїй постанові від 19.03.2021 року, справа №910/17317/17: «застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", 22.10.1996, заяви № 22083/93, № 22095/93; пункт 570 рішення у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", 20.09.2011).

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятоїстатті 267 ЦК Українипозивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Відповідно до п.1.3 Договору №999-00028178/1 про надання кредиту від 14.12.2012 року, укладеного між сторонами, дата остаточного повернення овердрафту до 13.12.2015 року, натомість з матеріалів справи вбачається, що з позовною заявою позивач звернувся 12.12.2018 року вих. №2327, відповідно до штампу АТ «Укрпошта», зазначеного на конверті, в якому надійшла позовна заява до суду, датою відправки позову є 12.12.2018 року, отже позивачем не було пропущено строк для звернення з позовною заявою до суду, тобто підстав для відмови в позові у зв`язку з пропуском строків позовної давності не має.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12-13, 76-79, 81, 141, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 610, 612, 625 629, 759, 762, 785 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі В.о. Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк» Ожго Є.В. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» суму боргу за Договором №999-00028178/1 про надання кредиту від 14.12.2012 року, що становить 69 760,28 грн. (шістдесят дев`ять тисяч сімсот шістдесят гривень 28 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» сплачений судовий збір у сумі 1762,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Суддя