Справа № 697/2229/21
Провадження № 2-з/697/39/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року

Суддя Канівського міськрайонного суду Черкаської області Скирда Б.К., розглянувши заяву ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Поліщук Валентин Вячеславович про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Поліщук Валентин Вячеславович до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

02.11.2021 до Канівського міськрайонного суду Черкаської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач, заявник) в інтересах якої діє адвокат Поліщук Валентин Вячеславович до ОСОБА_2 (далі також ОСОБА_2 , відповідач) про стягнення заборгованості.

Крім цього, до позовної заяви долучено також заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 33455229, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , 19.04.2011.

Клопотання про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовує тим, що 23.05.2019 ОСОБА_1 було надано, а ОСОБА_2 було отримано в борг грошові кошти у розмірі 4000 євро та 2900 дол. США, про що ОСОБА_2 складено та надано розписку. Фактично, за своїм юридичним змістом, між сторонами було укладено договір позики у відповідності до якого, позивач надала відповідачу грошову позику в розмірі 4000 євро та 2900 дол. США. Відповідач зобов`язаний був повернути грошові кошти в повному обсязі до 23.07.2019, що визначено в другому абзаці розписки. Проте, в установлений строк 23.07.2019 відповідачем не було повернуто позивачу суму позики. Позивач неодноразово зверталася в усному порядку до відповідача з вимогою повернути отримані у борг грошові кошти, разом з тим, всі вимоги були відповідачем проігноровані. Таким чином, відповідач не повернув грошові кошти, які йому були надані в борг в строк, визначений розпискою,чим допустив прострочення виконання свого зобов`язання та порушення прав позивача на повернення коштів, що їй належать.

Для захисту порушених прав позивач звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості. Вважає за потрібне забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 33455229, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , 19.04.2011.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в судове засідання сторони не викликались.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що вимоги заявника, викладені в його заяві про вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Питання про застосування заходів забезпечення позову регламентується Главою 10 Розділу І ЦПК України.

Частиною другою статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, зокрема, п.п.1, 2 шляхом накладення арешту на майно та заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

З позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за договором позики. Загальна ціна позову складає 211 987,49 грн. (3095,21 дол. США та 4269,26 євро).

Проте, з наданих до заяви додатків неможливо встановити співмірність вказаної суми з вартістю майна відносно якого заявник просить накласти арешт.

Так, заявник просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 33455229, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , 19.04.2011.

Згідно наданої заявником інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.10.2021, вказана квартира знаходиться в м. Каневі, є двохкімнатною житловою квартирою, загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м., що явно не відповідає ціні позову (211 987,49 грн.).

Позивачем не надано будь-яких доказів щодо дійсної вартості нерухомого майна, яка б відповідала ціні позову, що перешкоджає вирішенню питання про накладення арешту на майно.

Таким чином, заявником не доведена співмірність вартості майна, на яке він просить накласти арешт в рахунок забезпечення своїх майбутніх позовних вимог.

Крім цього, суд звертає увагу й на те, що наявність у відповідача майна, яке належить йому на праві власності не є безумовною підставою для забезпечення позову в обраний позивачем спосіб. До того ж арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення і повинні використовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Разом з тим, в заяві про забезпечення позову позивачем не доведено, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також не надано підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, в межах наданих доказів, обставин, які б перешкоджали або утруднювали виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог не вбачається.

Суд також звертає увагу й на те, що з заяви про забезпечення позову та доданих до неї матеріалів дійсно випливає, що фізичній особі ОСОБА_2 на праві власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, будь-які інші відомості, що нададуть можливість однозначно ідентифікувати цю фізичну особу, зокрема реєстраційний номер облікової картки платника податків, в доданій до заяві інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не зазначені. Тому суд позбавлений можливості ідентифікувати відповідача як власника вказаної квартири. Інших документів, на підставі яких було б можливо достеменно встановити факт належності саме відповідачу вказаної у заяві про забезпечення позову квартири, до заяви не додано.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 33455229, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , 19.04.2011, а тому в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 154, 260, 261, 263, 353-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Поліщук Валентин Вячеславович про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Поліщук Валентин Вячеславович до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у разі, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Б . К . Скирда