КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021року місто Київ.

Справа 524/9075/17-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11560/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Желепа О.В.

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

секретар судового засідання Гордійчук Ж.В.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року ( у складі судді Бортницької В.В., інформація щодо дати складання повного тесту рішення відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участі третіх осіб Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради та Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

30 листопада 2017 року надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у останньої народилась дитина ОСОБА_4, батьком якої є відповідач, з яким позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі. 21.11.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, відповідно до рішення Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області. Відповідач не сплачує аліменти на утримання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, не забезпечує харчування, медичний огляд та лікування дитини. Протягом трьох років відповідач жодного разу не спілкувався з дитиною, навмисно уникаючи зустрічі.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору в розмірі 640,00 гривень.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року у цивільній справі 524/9075/17-ц залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 07 липня 2021 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване заочне рішення та постановити нове про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідач намагався відновити спілкування та матеріально забезпечувати родину, проте через відсутність можливості здійснення готівкових переказів з території Криму до України, відповідач за об`єктивних обставин був обмежений в виконанні батьківських обов`язків щодо утримання дитини. З 2017 року батько відповідача тяжко хворіє, переніс операцію та потребує сторонньої допомоги. Мати відповідача померла в травні 2019 року. Вирішуючи питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд залишив поза увагою складність життєвих умов, в яких перебуває відповідач та об`єктивні причини, що знаходяться поза волею відповідача, через які відповідач вимушено проживає окремо від дитини та не має можливості піклуватись про дитину.

Вказував на те, що ухвалюючи рішення, судом першої інстанції не враховано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин даної справи не доведено. Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_4 позивачем не надано. Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки ОСОБА_2 та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В справі не встановлено обставин, які б однозначно свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилася проживати з матір`ю. Та обставина,що вихованням та розвитком дитини займається мати не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її вихованні, тобто свідомо та умисно нехтує батьківськими обов`язками.

В тексті апеляційної скарги посилається на правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16- ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц.

04 жовтня 2021 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу обґрунтований тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Крім того, просила суд приєднати до матеріалів справи довідку Автозавдського ВДВС у м. Кеменчуці від 21.09.2021 року за №109789.

В судові засідання апеляційного суду ОСОБА_3 двічі не з`явилась, повідомлена про розгляд справи на електронну пошту ( а.с. 211),яку сама особисто зазначила у відзиві. Відповідно до п. 2 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на електронну адресу особи.

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав клопотання про розгляд справи без участі відповідача. (а.с. 215)

Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради та Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Так, як рішення суду постановлено за відсутності сторін, відповідно до ст. 268 ЦПК України датою його постановлення є дата складання повного судового рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва Серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 27.11.2010 уклали шлюб про, що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1629.

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_4 .

Рішенням Атозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 21 листопада 2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 27.11.2010 року у Відділі реєстрації актів про шлюб Сімферополського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 1629 розірвано.

З 2014 року ОСОБА_4 проживає разом з позивачем, перебуває на її повному матеріальному утриманні. Відповідач - батько ОСОБА_4 проживає окремо, жодних обов`язків, як батько по відношенню до сина не виконує.

Відповідно до довідки № 54 від 02.08.2017, наданої Дошкільним навчальним закладом № 62, малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує даний заклад з 08.10.2014. За період навчання відповідач в дошкільний заклад не з`являвся, з адміністрацією, вихователями не спілкувався.

Малолітній ОСОБА_4 , перебуває під наглядом поліклініки № 2 Кременчуцької міської дитячої лікарні з 10.10.2013, він часто хворіє гострими респіраторними захворюваннями, ускладненими бронхітами та пневмоніями, неодноразово лікувався в стаціонарі дитячої лікарні та амбулаторно. Дитина відвідувала поліклініку та лікувалась в дитячій лікарні з позивачем. Відповідач в дитячу лікарню не звертався.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області є доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такого, який ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку по вихованню дитини.

Районний суд задовольняючи позовні вимоги вважав встановленим та доведеним факт ухилення батька від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому вважав, що останнього необхідно позбавити батьківських прав.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, оскільки він не ґрунтується на фактичних обставинах справи, які не повно встановлені судом та зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Найкращі інтереси дитини, залежно від їх характеру та серйозності, можуть перевищувати інтереси батьків.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним у постанові Верховного Суду від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20).

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б слугували безумовною підставою до позбавлення відповідача батьківських прав, та неможливості зміни відношення батька до дитини.

Відповідно до ч. ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 09.07.2017 року №1044, його зміст обґрунтовано що 24.07.2017 року рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 713 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 » було затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - гр. ОСОБА_3 .

Колегія суддів вважає вказаний висновок недостатньо обґрунтованим, так як про засідання комісії з питань захисту прав дітей щодо розгляду питання про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_4 не повідомляли, не заслуховували пояснення останнього з приводу неможливості виконання ним своїх обов`язків, через проживання на території Криму та наявності труднощів, щодо перерахування коштів з вказаного регіону, а також не враховано інші обставини, які перешкоджали батьку у тому, щоб брати активну участь у вихованні дитини. Крім того, вказаний висновок не містить даних, які б свідчили про те, що спілкування дитини з батьком буде негативно вливати на її психоемоційний стан та буде суперечити її інтересам.

Зі справи убачається, що неактивна участь батька в житті сина спричинена тривалим проживанням батька ОСОБА_2 на території Автономної Республіки Крим, за наслідком чого дитина сторін проживає з матір`ю, так як через окупацію Криму в 2014 року, позивач з дитиною вимушено переїхали до м. Кременчук.

Між тим, така неможливість спілкування не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування .

Судом також не було враховано, що з огляду на місце проживання батька, дійсно існували труднощі у здійсненні грошових переказів. Матеріалами справи також доведено, що у відповідача з2017 року батько тяжко хворіє, переніс операцію та потребує сторонньої допомоги. Мати відповідача померла в травні 2019 року, тобто існували поважні причини не виконання обов`язків батьком щодо неучасті батька у вихованні сина та в матеріальному утриманні дитини , в тому числі і не сплати аліментів.

Оспорюючи рішення про позбавлення батьківських прав, відповідач демонструє своє бажання змінити своє відношення до дитини та віднайти можливість як спілкування з дитиною так і фінансування її потреб.

За таких обставин, рішення районного суду про позбавлення батьківських прав не відповідає найкращим інтересам дитини та є таким, що ухвалене за неповно встановлених обставин справи та за не доведеності тих обставин справи, які суд вважав встановленими.

Крім того, апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позову вважає за необхідне застосувати до батька попередження, зобов`язати останнього змінити ставлення до виховання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області .

В разі не погашення заборгованості по аліментам без поважних причин, а також не відтворення батьком можливості відновлення спілкування з дитиною та участі в її вихованні та матеріальному забезпеченні, може бути повторно вирішено питання про позбавлення батьківських прав останнього.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вимоги ст. 376 ЦПК України, а також те, що рішення суду постановлена з порушенням норм процесуального права, за неповного встановлення тих обставин справи, які мали значення для її вирішення, за недоведеності тих обставин, які суд вважав встановленими, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання апеляційної скарги відповідач ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 960,00 грн., апеляційна скарга задоволена повністю, а тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 960,00 грн.

Керуючись ст.268, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участі третіх осіб Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради та Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 960,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2021 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик