ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2021 року м. Чернівці

Справа № 725/4308/21

Провадження №22-ц/822/954/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І.М.,

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.

секретар Тодоряк Г.Д.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія»,

боржник ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 липня 2021 року, головуючий у І-й інстанції Іщенко І.В.,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» у липні 2021 року звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію за період з січня 2021р. лютий 2021 р. в сумі 7 701,17 грн.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 липня 2021 року у видачі судового наказу відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що у поданій заяві про видачу судового наказу на підтвердження своїх вимог заявником не надано договору та інших письмових доказів, що підтверджують фактичне споживання електричної енергії саме ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з ухвалою суду, ТОВ «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» просить скасувати, справу направити до суду першої інстанції для видачі судового наказу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає необґрунтованим посилання суду на порушення заявником ч. 3 ст.163 ЦПК України в частині ненадання доказів укладення між заявником та боржником типового договору.

Судом першої інстанції не враховано особливість укладення договору на постачання електричної енергії побутовим споживачам.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала передбачена в переліку ухвал суду, розгляд яких здійснюється без повідомлення учасників справи.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Вимоги до рішення на час його ухвалення встановлюються нормами статті 263 ЦПК України, яким оскаржувана ухвала не відповідає.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції посилався на п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України та зазначив, що із наданих до заяви про видачу судового наказу документів вбачається, що заявником на підтвердження своїх вимог не надано договору та інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання електричної енергії саме ОСОБА_1 за адресою: м. Чернівці, Кайдля Р-Ф (Челюскінців).

Колегія суддів з таким висновком суду погодитись не може, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у липні 2021 року ТОВ «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу, в обґрунтування якої зазначало, що ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії на підставі договору, що укладається між останньою та постачальником на умовах типового договору постачання електричної енергії побутовим споживачам.

Оскільки боржник не забезпечив своєчасну та повну оплату вартості електричної енергії, у останнього за період з січня 2021 по лютий 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 7 701,17 грн.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу викладені у статті 163 ЦПК України.

Зокрема, пунктом 3 частини 3 статті 163 ЦПК України встановлено, що до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, у разі, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон) визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються крім іншого, на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Хоч у частині 1 статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини 3 статті 20 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Частиною 4 статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.

Відповідно до абз. 5 п.13 розділу XVII 64 зазначеного Закону фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Порядок укладання договору з постачання електричної енергії здійснюється відповідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14 березня 2018 року «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії». Зазначеною постановою визначено, що укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Договір постачання електричної енергії споживачам універсальних послуг укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання електричної енергії споживачам універсальних послуг, що розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Колегія суддів вважає, що ТОВ «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» надано всі належні та допустимі докази, що підтверджують виникнення між сторонами договірних відносин із постачання електричної енергії, а обґрунтування суду першої інстанції стосовно відмови у видачі судового наказу з підстав ненадання договору, укладеного між ТОВ «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» та боржником про постачання електричної енергії, є суто формальним і не ґрунтується на вимогах закону.

Слід також зазначити, що суд, розглядаючи заяву про видачу судового наказу, за умови пред`явлення вимоги, передбаченої статтею 161 ЦПК України, не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Натомість у подальшому, після видачі судового наказу, боржник у заяві про скасування судового наказу може зазначити про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача (п.5 ч. 3 ст.170, ч.3 ст.171 ЦПК України), що є передбаченою процесуальним законом підставою для скасування судового наказу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції фактично допустив розгляд заявлених ТОВ «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» вимог по суті, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку щодо наявності передбачених процесуальним законом підстав для відмови стягувачу у видачі судового наказу.

Стосовно вимог розподілу судових витрат слід зазначити наступне.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вказаних обставин, ухвала Садгірського районного суду м.Чернівці від 20 2021 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» задовольнити частково.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 липня 2021 року скасувати.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію за період з січня 2021 по лютий 2021 року у розмірі 7701,17 гривень направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

А.І. Владичан