КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №402/784/19 Головуючий у 1 інстанції: Осаулов А.А.

Провадження №22-ц/824/6116/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

19 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів Суханової Є.М., Сушко Л.П.

за участю секретаря Стеблиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання та відібрання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Орган опіки та піклування Боярської міської ради Фастівського району Київської області, про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання та відібрання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання та відібрання дитини задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 .

В іншій частині позову про відібрання дитини відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 кошти судового збору у розмірі 768 грн 40 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини залишено без задоволення.

21 січня 2021 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подала заяву про поновлення пропущеного строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення та ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 46 562,50грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2021 року заяву позивача ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення суду задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 гривень 00 коп.

В задоволенні іншої частини вимог заяви про стягнення коштів судових витрат на правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення коштів судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити у поновному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що судом першої інстанції неправомірно поновлено строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення; проігноровано відсутність надання попереднього розрахунку судових витрат, чим порушено ч. 2 ст. 83, п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та не взято до уваги висновки, що викладені у постанові ВП ВС від 12 листопада 2019 року у цивільній справі №904/4494/18; невірно надано оцінку обставинам справи при розгляді питання співмірності витрат на правову допомогу.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що судом першої інстанції було надано повний аналіз причин та факторів, із яких строки для подання заяви про ухвалення додаткового рішення суду були пропущені, та вирішено поновити дані строки. Крім того, суд першої інстанції з урахуванням критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та наявних доказів, дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у справі.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її адвокат Гостєва К.М. заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

ОСОБА_1 та його адвокат Бойчук О.П. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином. (а.с. 19 т. 7)

19 жовтня 2021 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли пояснення до апеляційної скарги на додаткове рішення суду, в яких просить апеляційну скаргу задовольнити.

Представники Органу опіки та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області та Органу опіки та піклування Боярської міської ради Фастівського району Київської області не з`явилися.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною першою статті 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 про визначення місця проживання та відібрання дитини задоволено частково; визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 ;в іншій частині позову про відібрання дитини відмовлено;зустрічний позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини залишено без задоволення.

28 грудня 2020 року ОСОБА_2 у строк, передбачений ст. 141 ч.8 ЦПК України,засобами поштового зв`язку направила заяву про ухвалення додаткового рішення з доказами понесення витрат на правничу допомогу. (а.с. 3-19 т.5)

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі повернуто заявнику без розгляду, оскільки до заяви про ухвалення додаткового рішення не додано доказів надіслання (надання) заяви іншим учасникам справи. (а.с. 21 т. 5)

21 січня 2021 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подала заяву про поновлення пропущеного строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення та ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 46 562,50 грн. (а.с.37-54 т. 5)

Відповідно до вимог ч. 1, 4 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 вперше подала заяву 28 грудня 2020 року, однак остання була повернута у зв`язку з відсутністю доказів направлення заяви іншим учасникам процесу. У подальшому ОСОБА_2 повторно подала заяву про ухвалення додаткового рішення та поновлення строку на подання такої заяви.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо поважності причин пропуску строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення суду, а відтак доводи апелянта щодо неправомірного поновлення строку є необґрунтованими.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції проігноровано відсутність надання попереднього розрахунку судових витрат, чим порушено ч. 2 ст. 83, п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та не взято до уваги постанову ВП ВС від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18.

Колегія суддів відхиляє зазначені вище доводи апелянта з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на статтю 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Водночас, аналіз ч. 2 ст. 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 2 статті 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом частині 2 статті 134 ЦПК України містяться у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №922/1897/18, від 24 грудня 2019 року у справі №909/359/19, від 13 лютого 2020 року у справі №911/2686/18, від 19 лютого 2020 року у справі №910/16223/18, від 21 травня 2020 року у справі №922/2167/19, від 10 грудня 2020 року у справі №922/3812/19.

Як вбачається з матеріалів справи адвокатом Аніксєєнко Є.О. було подано заяву про зміну позовних вимог, в якій зазначено, що попередній розрахунок суми судових витрат становить 5000 грн. (а.с. 140 т. 2)

Колегія суддів також зазначає, що ОСОБА_2 при поданні позовної заяви не користувалася послугами адвоката. Такі договори про надання правової допомоги було укладено 10 листопада 2019 року та 15 листопада 2019 року після відкриття провадження у справі.

Крім того, провадження у справі було відкрито 02 липня 2019 року, а рішення по суті спору ухвалено 21 грудня 2020 року.

Відповідно до ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

До заяви про ухвалення додаткового рішення було надано копію Договору про надання правничої допомоги №118 від 10 листопада 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Гостєвою К.М., Перелік та вартість послуг за договором від 10 листопада 2019 року (Додаток 1), Акт наданих послуг від 22 грудня 2020 року на суму 27062,50 грн (Додаток 2), копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 22 грудня 2020 року №118 про сплату 27 062,50 грн за Договором №118 від 10 листопада 2019 року, копію Договору про надання правової допомоги №10 від 15 листопада 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Аніксєєнко Є.О., копію Акта приймання-передачі наданих послуг від 22 грудня 2020 року на суму 19 500 грн, копію квитанції до прибуткового касового ордеру №б/н від 22 грудня 2020 року про сплату 19 500 грн за Договором №10 від 15 листопада 2019 року. (а.с. 40-52 т.5)

Відповідно до п. 4 Договору про надання правничої допомоги №118 від 10 листопада 2019 року гонорар - винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені Договором та додатками до нього. Вартість послуг за цим Договором встановлюється Додатком 1 до Договору і є невід`ємною його частиною. Така вартість узгоджується між сторонами. Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг, зразок якого є Додатком 2 до цього Договору. Гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок адвоката. У разі проведення розрахунку готівкою адвокат видає довідку, зразок якої є Додатком 3 до цього Договору.

Згідно із п. 4.1 Договору про надання правової допомоги №10 від 15 листопада 2019 року вартість послуг адвоката зазначається в приходно-касовому ордеру, в якому зазначається обсяг наданих послуг і їх вартість.

Судом першої інстанції правильно враховано, що розмір витрат в сумі 20 000 грн, понесених ОСОБА_2 на правничу допомогу, є співмірним із складністю справи та наданих адвокатами послуг, часом, витраченим адвокатами на надання послуг, обсягом наданих адвокатами послуг. Колегія суддів погоджується з таким розміром витрат на правничу допомогу, оскільки такий розмір визначено судом першої інстанції виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2021 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.М. Суханова

Л.П. Сушко