Провадження № 2/638/2112/21
28.10.2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого Аркатової К.В.,
секретаря Рижикової В.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ФОП « ОСОБА_2 » про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних в результаті не виконання умов договору,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 4000 відшкодування матеріальних збитків та 4000 грн. моральної шкоди.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.08.2020 року укладено договір № 5/149 між нею та відповідачем про проведення установки натяжних систем за адресою: АДРЕСА_1 , площею 13,3 кв.м Первинна вартість робіт складала 4200 грн, з яких аванс 2000 грн., залишок суми становив 2200 грн. 18.09.2020 року відповідач виконав встановлення алюмінієвого профілю по периметру кімнати, відбулося доопрацювання конфігурації натяжних систем, додавання світових ліній та трекових систем для освітлення, тому вартість робіт збільшилась до 7200 грн. 18.09.2020 року позивачем ще внесено авансовий платіж на суму 2000 грн., загальна суму авансу склала 4000 грн. 28.10.2020 року вона звернулася до відповідача за вказаним номером телефону щодо виконання установки натяжних систем отримала відповідь, що робота буде виконана 04.11.2020 року, однак вказаної дати відповідач не з`явився. Її чоловік телефонував відповідачу та домовлявся про виконання робіт на 06.11.2020 року, однак знову роботи виконані не були. Проведення робіт переносилося на 09.11.2020 року, 16.11.2020 року, 23.11.2020 року. Впродовж терміну з 18.09.2020 року відповідач уникає зустрічі з нею. 25.11.2020 року її чоловік звернувся до Московського відділу поліції ГУНП в Харківській області із заявою про шахрайські дії. Окрім матеріальних збитків, поведінкою відповідача також завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях як її та і родини, оскільки встановлення натяжних систем ведеться саме в кімнаті дочки.
Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала , просила задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився про час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи або відзиву суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
21.08.2020 року між ОСОБА_3 та ФОП « ОСОБА_2 » укладено договір № 5/149, згідно якого відповідач зобоваязався здійснити установку натяжних систем за адресою: АДРЕСА_1 , площею 13,03 кв.м., загальна сума договору складає 4200 грн., аванс у розмірі 2000 грн.
Позивачка вказує на не виконання відповідачем умов договору.
Як доказ не виконання умов вказаного договору позивачем надані фото стелі у кімнаті та фото переписки з абонентом на ім`я ОСОБА_4 , де йшли перемовини з приводу виконання умов договору.
Згідно зістаттею 319 ЦК Українивласність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
Відповідно до положеньстатті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідностатті 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно достатті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Частиною другоюстатті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно з частиною першоюстатті 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.
Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
Відповідно до частини другоїстатті 1166 ЦК Україниособа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.
У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина визначеної особи.
Таким чином, наведені вище обставини та встановлені дійсні обставини справи вказують про відсутність в діях відповідача вини, що б надавало право позивачу для звернення до суду з позовом про захист порушених прав. Так, позивачем не надано доказів про наявність права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчать про завдання їй шкоди як власнику майна.
Докази у вигляді фото стелі та переписки з особою на ім`я ОСОБА_4 не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки за фотографіями неможливо однозначно ідентифікувати в якій квартирі розташована ця стеля, а переписка не підлягає ідентифікації в частині абонентів та чи стосується вона виконання умов договору, що укладений між сторонами у справі.
Отже, оскільки позовні вимоги є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в ході розгляд управи у їх задоволенні необхідно відмовити.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України).
Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оскільки в ході розгляду справи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми матеріальних збитків в розмірі 4000 грн. не знайшли свого підтвердження та у їх задоволенні відмовлено, то у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 4000 грн. також необхідно відмовити, оскільки вони є похідними від позовних вимог про стягнення з відповідача суми матеріальних збитків.
Згідно п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 12, 81,141, 263, 265, 279, 280-282 ЦПК України, суд, -
Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським районним судом м. Харкова за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.