Постанова

Іменем України

06 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 459/3108/20

провадження № 61-6082св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: директор Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області Костишин Наталія Олексіївна, Координаційний центр з надання правової допомоги, Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 11 листопада 2020 року у складі судді Отчак Н. Я. та постанову Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Крайник Н. П., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Костишин Н. О. , Координаційного центру з надання правової допомоги, Державної казначейської служби України про визнання відповідей на запити незаконними та відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою, визнання незаконною бездіяльності.

Позов мотивовано тим, що він звертався до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги за наданням вторинної правової допомоги як суб`єкту права на безоплатну вторинну правову допомогу, проте відповідачем відмовлено у наданні такої допомоги, чим порушено його право на своєчасне отримання безоплатної вторинної правової допомоги.

Протиправні дії та накази щодо відмови у наданні безоплатної вторинної правової допомоги він оскаржив до суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року, у справі № 813/1770/17 його позов до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги задоволено частково, визнано протиправними та скасовано накази Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги «Про відмову у наданні безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 » від 16 грудня 2016 року № 348/6-д та від 12 жовтня 2017 року № 005/6-д/вд, у решті позову відмовлено.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року у справі № 813/3612/17 його позов до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги задоволено частково, визнано протиправними дії Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо розгляду звернень ОСОБА_1 від 28 серпня 2017 року № 57-з, від 11 вересня 2017 року № 63-з, від 18 вересня 2017 року № 66-з, від 14 вересня 2017 року № 64-з, від 26 жовтня 2017 року № 83-з та надання на них відповідей; зобов`язано Червоноградський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги повторно розглянути зазначені звернення та надати на них відповідь; визнано протиправними дії Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо надання відповіді від 06 липня 2017 року № 313 на його заяву від 16 червня 2016 року у частині не направлення цієї заяви за належністю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у справі № 1340/4725/18 його позов до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги задоволено повністю; визнано протиправними та скасовано накази Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 22 червня 2018 року № 03-04-007/6-ч, від 02 липня 2018 року № 03-04-009/6-ч, від 16 липня 2018 року № 03-04-012/6-ч, від 25 липня 2018 року № 03-04-014/6-ч, від 16 серпня 2018 року № 03-04-016/6-ч, від 22 червня 2018 року № 03-04-008/6-ч, від 07 липня 2018 року № 03-04-010/6-ч, від 16 липня 2018 року № 03-04-013/6-ч, від 25 липня 2018 року № 03-04-015/6-ч та від 16 серпня 2018 року № 03-04-017/6-ч.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у справі № 1.380.2019.001951 його позов до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги задоволено повністю; визнано протиправною бездіяльність Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо ненадання йому відповідей на пропозицію № 01-33/25 від 29 березня 2019 року на заяву від 05 квітня 2019 року № 01-33/029 та щодо неприйняття жодного рішення по суті заяви від 05 квітня 2019 року, зареєстрованої відповідачем за № 01-33/028.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.004389 його позов до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги задоволено частково; визнано нечинним та скасовано наказ Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 22 серпня 2019 року № 03-02-005/6-ч; зобов`язано Червоноградський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги вирішити питання про надання вторинної правової допомоги ОСОБА_1 на підставі його заяви про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 06 серпня 2019 року з урахуванням позиції викладеної у рішенні суду.

Вважає, що зазначеними судовими рішеннями підтверджується системне порушення директором Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги його прав, передбачених Законами України: «Про безоплатну правову допомогу», «Про звернення громадян», «Про доступ до публічної інформації».

Надалі, він 09 січня 2020 року звернувся до директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги із письмовим запитом на інформацію № 03-12/001, проте, на його думку, відповідь яку він отримав 22 січня 2020 року № 03-14/004 не стосується суті його запиту та відповідно до статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є неправомірною відмовою у наданні інформації.

Відповідно до Закону України «Про звернення громадян» на відповідь відповідача від 22 січня 2020 року № 03-14/004 він подав письмові зауваження, які зареєстровані 28 січня 2020 року № 03-12/009.

У відповідь на його письмові зауваження 07 лютого 2020 року за № 03-14/14/010 відповідач, без будь-якого реагування на його звернення, надав роз`яснення аналогічні із відповіддю від 22 січня 2020 року № 03-14/004.

Вважає, що зазначеними неправомірними діями відповідачів йому завдано моральну шкоду, яка відповідно до статті 23 ЦК України підлягає відшкодуванню.

На підставі викладеного просив суд:

- стягнути з директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Костишин Н. О. 5 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою стосовно нього, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили;

- визнати відповіді директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Костишин Н. О. № від 22 січня 2020 року 03-14/004 на його запит на інформацію від 09 січня 2020 року № 03-12/001 та відповідь від 07 лютого 2020 року № 03-14/010 на його зауваження від 28 січня 2020 року № 03-12/009 незаконними та стягнути на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі по 750,00 грн. за кожну із даних двох вимог;

- визнати незаконною бездіяльність Координаційного центру з надання правової допомоги у вигляді невиконання його законних вимог, викладених у заяві від 22 січня 2020 року та в неповідомленні про причини невиконання вимог, зазначених у заяві від 22 січня 2020 року, а також стягнути на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 750,00 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 11 листопада 2020 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області Костишин Н. О., Координаційного центру з надання правової допомоги, Державної казначейської служби України про визнання відповідей на запити незаконними та відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою, визнання незаконною бездіяльності відмовлено.

Роз`яснено позивачу, що справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у справі спірні правовідносини щодо визнання протиправними дій та бездіяльності відповідачів пов`язані з відшкодуванням позивачу моральної шкоди, відповідно до частини п`ятої статті 21 КАСУ розгляд таких позовних вимог має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

На ухвалу місцевого суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій просив:

-позовну вимогу до Координаційного центру з надання правової допомоги залишити без розгляду;

-оскаржену ухвалу в частині, що стосується Координаційного центру з надання правової допомоги залишити без змін;

-на підставі статті 379 ЦПК України, оскаржену ухвалу в частині, що стосується директора Червоноградського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги визнати такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, скасувати в цій частині, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду;

-позовну вимогу щодо визнання бездіяльності Координаційного центру з надання правової допомоги у вигляді невиконання законних вимог позивача залишити без розгляду.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 11 листопада 2020 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, не допустив порушень норм процесуального права. Місцевий суд правильно вказав на те, що заявлені позивачем вимоги повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Щодо вимоги апеляційної скарги у частині залишення без розгляду позовної вимоги до Координаційного центру з надання правової допомоги, суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до частини шостої статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2021 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить:

-визнати, що суд апеляційної інстанції: необґрунтовано відхилив його заяви про відмову від частини позовних вимог; не застосував постанову Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 459/84/19 (провадження № 61-16134св19); встановив обставини, що мають суттєве значення для розгляду справи на підставі недопустимих доказів;

-визнати, що у цій справі відсутній висновок Верховного Суду щодо розгляду справ про порушення прав позивача, закріплених Законами України;

- скасувати ухвалу Червоноградського міського суду Львівської від 11 листопада 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2021 року поновлено строк на касаційне оскарження судових рішень, відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції, надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз'яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу.

Підставою для відкриття касаційного провадження є абзац другий частини другої статті 389 ЦПК України.

У травні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2021 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає порушення судом апеляційної інстанції статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України.

Касаційна скарга мотивована тим, що заявлені позовні вимоги підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства, оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди під час вирішення його позовів в порядку адміністративного судочинства, ним не заявлялися.

Також в обґрунтування вимог касаційної скарги скаржником наведено висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 469/84/19 (провадження № 61-16134св19).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 06 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав позовну заяву, посилаючись на те, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року (справа № 813/1770/17), залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року та постановою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року, частково задоволено його позов до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги Львівської області про визнання нечинним і скасування наказу, зобов`язання до вчинення дій.

Визнано протиправним та скасовано наказ Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги № 348/6-д «Про відмову в наданні безоплатної правової допомоги ОСОБА_1 » від 16 грудня 2016 року; визнано протиправним та скасовано наказ Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги № 005/6-д/вд «Про відмову в наданні безоплатної правової допомоги ОСОБА_1 » від 12 жовтня 2017 року. У решті позову відмовлено.

Згідно із рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року (справа № 813/3612/17) позов ОСОБА_1 до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено.

Визнано протиправними дії Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо розгляду звернень ОСОБА_1 від 28 серпня 2017 року № 57-з, від 11 вересня 2017 року № 63-з, від 18 вересня 2017 року № 66-з, 14 вересня 2017 року № 64-з, від 26 жовтня 2017 року № 83-з та надання на них відповідей.

Зобов`язано Червоноградський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 28 серпня 2017 року № 57-з, від 11 вересня 2017 року № 63-з, від 18 вересня 2017 року № 66-з, 14 вересня 2017 року № 64-з, від 26 жовтня 2017 року № 83-з та надати на них відповідь.

Визнано протиправними дії Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області щодо надання відповіді від 06.07.2017 № 313 на заяву ОСОБА_1 від 16 червня 2016 року в частині не направлення вказаної заяви за належністю.

Рішення набрало законної сили.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року (справа № 1340/4725/18) позов ОСОБА_1 до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області про визнання протиправними та скасування наказів задоволено.

Визнано протиправними та скасовано накази Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області від 22 червня 2018 року № 03-04-007/6-ч, від 02 липня 2018 року № 03-04-009/6-ч, від 16 липня 2018 року № 03-04-012/6-ч, від 25 липня 2018 року № 03-04-014/6-ч, від 16 серпня 2018 року № 03-04-016/6-ч, від 22 червня 2018 року № 03-04-008/6-ч, від 07 липня 2018 року № 03-04-010/6-ч, від 16 липня 2018 року № 03-04-013/16-ч, від 25 липня 2018 року № 03-04-015/6-ч та від 16 серпня 2018 року № 03-04-017/6-ч.

Рішення набрало законної сили.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року (справа № 1.380.2019.001951) позов ОСОБА_1 до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області про визнання протиправною бездіяльності задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо ненадання ОСОБА_1 відповідей на пропозицію № 01-33/025 від 29 березня 2019 року, на заяву № 01-33/029 від 05 квітня 2019 року та щодо неприйняття жодного рішення по суті заяви від 05 квітня 2019 року, зареєстрованої відповідачем за № 01-33/028.

Рішення набрало законної сили.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року (справа № 1.380.2019.004389) позов ОСОБА_1 до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області про визнання нечинним і скасування наказу задоволено частково.

Визнано нечинним та скасовано наказ Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області № 03-02-005/6-ч від 22 серпня 2019 року.

Зобов`язано Червоноградський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області вирішити питання про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 на підставі його заяви про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 06 серпня 2019 року з урахуванням позиції викладеної у рішенні суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення набрало законної сили.

ОСОБА_1 звернувся до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області із запитом на інформацію, який зареєстрований відповідачем за № 03-12/001 від 09 січня 2020 року, на який йому надано відповідь директором Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Костишин Н. О. від 22 січня 2020 року вих. № 03-14/004.

Крім того, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із зауваженнями (реєстраційний № 03-12/009 від 28 січня 2020 року). Директором Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області Костишин Н. О. йому надано відповідь 07 лютого 2020 року вих. № 03-14/010.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Межі розгляду справи судом

Підставою для відкриття касаційного провадження є порушення судом апеляційної інстанції статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області Костишин Н. О., Координаційного центру з надання правової допомоги, Державної казначейської служби України про визнання відповідей на запити незаконними та відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою, визнання незаконною бездіяльності суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що у справі спірні правовідносини щодо визнання протиправними дій та бездіяльності відповідачів пов`язані з відшкодуванням позивачу моральної шкоди, відповідно до частини п`ятої статті 21 КАСУ розгляд таких позовних вимог має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками у повному обсязі враховуючи наступне.

Із справи відомо, що звертаючись до суду з позовом до директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Костишин Н. О. , Координаційного центру з надання правової допомоги, Державної казначейської служби України ОСОБА_1 заявлено такі позовні вимоги:

1) про стягнення з директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Костишин Н. О. 5 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою стосовно нього, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили;

2) про визнання відповіді директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Костишин Н. О. № від 22 січня 2020 року 03-14/004 на його запит на інформацію від 09 січня 2020 року № 03-12/001 та відповіді від 07 лютого 2020 року № 03-14/010 на його зауваження від 28 січня 2020 року № 03-12/009 незаконними та стягнення на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі по 750,00 грн. за кожну із даних двох вимог;

3) про визнання незаконною бездіяльності Координаційного центру з надання правової допомоги у вигляді невиконання його законних вимог, викладених у заяві від 22 січня 2020 року та в неповідомленні про причини невиконання вимог, зазначених у заяві від 22 січня 2020 року, а також стягнення на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 750,00 грн.

Щодо визначення судової юрисдикції.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги щодо неправильного визначення судами попередніх інстанцій судової юрисдикції є частково обґрунтованими враховуючи наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Щодо розгляду вимоги про відшкодування моральної шкоди завданої протиправною поведінкою стосовно нього, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

За змістом статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, те, що за своєю правовою природою вони виникають у приватноправових відносинах і містять наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (провадження № 14-39цс20) зазначила, що відшкодування моральної шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Проте таку вимогу справді не завжди можна розглядати за правилами цивільного судочинства. Так, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (частина п`ята статті 21 КАС України).

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 459/84/19 (провадження № 61-16134св19), про неврахування якої ОСОБА_1 зазначав у касаційній скарзі.

Із справи відомо, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом до директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Костишин Н. О. просив суд стягнути з останньої 5 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою стосовно нього, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Зазначена позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не пов`язана з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що розгляд позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Костишин Н. О. 5 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою стосовно нього, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної силипідлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки не врахували, що позовна вимога не пов`язана з вимогою вирішити публічно-правовий спір, а тому підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, місцевий суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, помилково відмовив у відкритті провадження у справі щодо розгляду позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Костишин Н. О. 5 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою стосовно нього, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Щодо розгляду вимог про визнання протиправними дій та бездіяльності відповідачів пов`язаних із відшкодуванням позивачу моральної шкоди

За частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

За змістом пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що суб`єкти наділяються владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Тому до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У справі яка переглядається спір виник:

-між фізичною особою та директором Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області Костишин Н. О. щодо відшкодування моральної шкоди завданої протиправною поведінкою стосовно нього, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили; визнання відповідей на звернення позивача незаконними та стягнення моральної шкоди.

- між фізичною особою та Координаційним центром з надання правової допомоги щодо бездіяльності останнього.

Координаційний центр з надання правової допомоги створений відповідно до Указу Президента України від 01 червня 2012 року № 374/2012 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких указів Президента України».

06 червня 2012 року Кабінет Міністрів України схвалив постанову № 504 «Про утворення Координаційного центру з надання правової допомоги та ліквідацію Центру правової реформи і законопроектних робіт при Міністерстві юстиції».

Координаційний центр створений з метою формування в Україні ефективної системи безоплатної правової допомоги (БПД), забезпечення її доступності та якості.

Діяльність Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області спрямована на забезпечення реалізації визначеної статтею 59 Конституції України гарантії на отримання професійної правничої допомоги, оскільки відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України від 2 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу» (далі - Закон № 3460-VI) безоплатна правова допомога - це правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел.

Частиною першою статті 13 цього Закону встановлено, що безоплатна вторинна правова допомога - це вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Для реалізації вказаної державної гарантії функціонують центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги та адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають таку допомогу.

Повноваження центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги закріплені у статті 17 Закону № 3460-VI та в Положенні про центри з надання БВПД, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 02 липня 2012 року № 967/5.

Отже, з аналізу вказаних нормативних положень, які визначають компетенцію Червоноградського міського центру безоплатної вторинної правової допомоги Львівської області, слідує, що його діяльність спрямована на забезпечення саме публічного інтересу, а не приватноправового.

Таким чином, відповідачі у справі є суб`єктами владних повноважень, яким державою делегуються, зокрема, повноваження щодо формування та надання безоплатної правової допомоги, що за своєю суттю є публічно-адміністративною функцією.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини другої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

Згідно із частиною п`ятою статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, вимоги про відшкодування шкоди можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства, якщо такі вимоги стосуються шкоди, завданої протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

У рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу положень статті 19 КАС України. Аналогічна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18).

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Проте таку вимогу не завжди можна розглядати за правилами цивільного судочинства. Так, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (частина п`ята статті 21 КАС України).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відповіді директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Костишин Н. О. № від 22 січня 2020 року 03-14/004 на його запит на інформацію від 09 січня 2020 року № 03-12/001 та відповіді від 07 лютого 2020 року № 03-14/010 на його зауваження від 28 січня 2020 року № 03-12/009 незаконними та стягнення на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі по 750,00 грн за кожну із даних двох вимог та про визнання незаконною бездіяльності Координаційного центру з надання правової допомоги у вигляді невиконання його законних вимог, викладених у заяві від 22 січня 2020 року та в неповідомленні про причини невиконання вимог, зазначених у заяві від 22 січня 2020 року, а також стягнення на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 750,00 грн, відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України мають вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

Щодо вимог касаційної скарги в частині необґрунтованого відхилення судом апеляційної інстанції його заяв про відмову від частини позовних вимог.

З огляду на частину першу статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Із матеріалів позовної заяви відомо, що заяв про відмову від частини позовних вимог відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не подавав.

Проте, із змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 наухвалу місцевого суду вбачається, що він просив суд апеляційної інстанції залишити без розгляду позовну вимогу до Координаційного центру з надання правової допомоги та позовну вимогу щодо визнання бездіяльності Координаційного центру з надання правової допомоги у вигляді невиконання законних вимог позивача (а. с. 127).

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Системний аналіз частини першої статті 206 ЦПК України та пункту п`ятого частини першої статті 257 ЦПК України дає підстави для висновку, про те що розгляд заяв про відмову від позову (частини позовних вимог) та заяв про залишення позову (частини позовних вимог) без розгляду здійснюється судами у тих справах, провадження у яких відкрито.

Оскільки предметом касаційного перегляду у цій справі є ухвала про відмову у відкритті провадження, доводи касаційної скарги в частині необґрунтованого відхилення судом апеляційної інстанції заяв позивача про відмову від частини позовних вимог є неприйнятними.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою, третьою-четвертою статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 3, 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі.

Частиною шостою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції у частині відмови у відкритті провадження у справі щодо розгляду позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Костишин Н. О. 5 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою стосовно нього, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у цій частині.

У решті оскаржені судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 11 листопада 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року у частині відмови у відкритті провадження у справі щодо розгляду позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Костишин Наталії Олексіївни 5 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою стосовно нього, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у цій частині.

У решті оскаржені судові рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук