РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Степанової Н.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу № 947/20305/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

21.07.2020 року до Київського районного суду м.Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якого зазначила, що 12.07.2015 року між нею та відповідачем ОСОБА_4 був укладений усний договір позики за яким відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмір 19 950,00 доларів США і які зобов?язалась повернути у строк до від 12.07.2018 року до 12.07.2020 року, що підтверджується розпискою, власноручно написаною ОСОБА_4 у присутності трьох свідків.

Не зважаючи на досягнуту домовленість між сторонами взяті на себе зобов`язання ОСОБА_4 не виконала в повному обсязі та станом на 18.02.2019 рік борг відповідача перед позивачем становить 14 303,32 долари США. Оскільки відповідачем не повернуті запозичені гроші позивач просить суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 14 303 долари США 32 центи, стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 4321,46 грн.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси від 07.08.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за даною позовною заявою, розгляд справи призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач 25.11.2020 року надала до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволені позовних вимог так як правовідносини існуючі між сторонами за юридичною природою не є договором позики. Розписка яка надана до суду як договір позики, на підтвердження укладення договору та його умов, повинна підтверджувати боргове зобов?язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов?язанням їх повернення та дати отримання коштів, що не відображено у тексті розписки. Відповідач стверджує, що позивачем їй нвколи не передавалась сума у розмірі 19950,00 доларів США та ніякого усного договору позики між ними укладено не було. Також не було зазначено строку від 12.07.2018 року до 12.07.2020 року. Цей факт не встановлений самою розпискою, яка не містить дати її складання та ніякі інші конкретні дати не визначені щодо повернення боргу.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 06.04.2021 року дану справу передано до Овідіопольського районного суду Одеської області за підсудністю.

Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області Панасенка Є.М. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2021 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено відкрите судове засідання для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали викладене в позові, просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача иакож пояснила, що допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факт написання розписки саме відповідачем ОСОБА_4 . Свідок ОСОБА_5 підтвердив також, що у 2013 році позивачка надавала кошти на закупівлю будівельних матеріалів та для виконання будівельних робіт з будівництва будинку. Роздруківка переписки в соціальній мережі "Однокласники" підтверджує факт існування фінансових зобов`язань відповідача перед позивачем.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснивши суду, що правовідносини, які виникли між сторонами, не виникають з договору позики. Допитані в судовому засіданні свідки ніяким чином не можуть підтвердити передачу коштів згідно вимог ЦПК України. Також посилалася на неналежність та недопустимість доказу - роздруківку переписки між сторонами, посилаючись на практику Верховного Суду.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 посвідчив, що в 2013 році виконував будівельні роботи з будівництва будинку ОСОБА_4 в с.Червний Хутір. За виконану роботу розраховувалась з ним частинами ОСОБА_6 . На момент виконання робіт про існування якихось договірних відносин між сторонами він не знав.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні надала показання, що вона була присутня при нписанні розписки ОСОБА_4 , однак не пам`ятає хто саме її складав. Суму коштів вимагала написати від ОСОБА_4 - позивач ОСОБА_1 . В той час ОСОБА_4 була готова не все, якби тільки припинився конфлікт. ОСОБА_8 погрожувала ОСОБА_4 , що вигоне її з дому, якщо не напише розписку. Про передачу будь-яких коштів між сторонами їй не відомо та свідком таких подій ніколи не була. Знає, що ОСОБА_8 витратила якісь кошти на будівельні матеріали для будівництва будинку ОСОБА_4 , що й стало передумовою написання останньою розписки.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надала показання, що їв відомо про існування боргових зобов`яань та конфлікту між сторонами. Була присутня при складанні розписки написаної ОСОБА_4 . Вона була написана через погрози зі сторони ОСОБА_1 , яка погрожувала, що не надасть згоду на розподіл земельних ділянок, оскільки ОСОБА_4 не віддає їй гроші. Про передачу будь-яких коштів між сторонами ОСОБА_9 не відомо.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні надала показання, що в період, коли була написана розписка ОСОБА_4 вона проживала у неї на її ж прохання, оскільки між сторонами по справі існував конфлікт з приводу будівельних матеріалів та у зв`язку з чим ОСОБА_4 знаходилася у тяжкому моральному стані. Розписку написала ОСОБА_4 , яка була згідна з будь-якими домовленостями, якби тільки припинився конфлікт. При написанні розписки також були присутні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Про передачу будь-яких коштів між сторонами ОСОБА_10 не відомо та свідком таких подій ніколи не була.

Суд, заслухавши всіх учасників судового провадження, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 існував борг за будівельні матеріали з 2015 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією розписки від 12.07.2015 року, складеною та підписаною сторонами та трьома свідками (а.с. 7-8).

Зі змісту розписки слідує, що ОСОБА_4 повина ОСОБА_1 за будівельні матеріали 19 550 у.е. та передбачені наступні умови у ближчий місяць очікується не визначена сторонами сума повернення яка не перевищує дві-три тисячі умовних одиниць; ОСОБА_13 , Слайко, Петренко, після приїзду Петренко оформлюють поділ ділянки на три рівні частини, згідно схеми розподілу земельної ділянки (строк червень-липень 2015 року); у випадку не надходження ніяких погашень протягом 2015-2016 років будинок виставляється на продаж по реальній незавищеній ціні; у будинку не проживають чужі люди; після виїзду ОСОБА_14 з сім`єю передбачається звільнення однієї кімнати на другому поверсі; борг, який залишається, виплачується по тій же схемі (не менше 2-3 тис. у.о. на рік); оплата комунальних платежів здійснюється за кількістю проживаючих людей, взимку за кількістю включених обігрівачів; гроші будуть виплачуватись через банк на р/р із зазначенням "погашення боргу".

До матеріалів справи наданий протокол огляду доказів інтернет сайту від 06.02.2020 року, який відображає переписку позивача з відповідачем у соціальній мережі «Однокласники», де визначена грошова сума повернення боргу станом на 18.02.2020 року 14 303,32 доларів США (а.с. 9-16).

Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 1046 та Глави 71 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частина друга статті 1047 Цивільного кодексу України вказує на те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У разі не виконання обов`язку позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором до Позичальника може бути застосовано положення статей 625, 1048- 1050 ЦК України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Сам факт написання ОСОБА_4 розписки у розумінні положень статті 640 Цивільного кодексу України, не є достатньою підставою вважати, що договір позики укладений, оскільки спеціальна норма передбачає передачу грошових коштів на підставі та умовах вказаного договору позики, у даному випадку наявність розписки Позичальника в їх отриманні або іншого підтверджуючого документу.

Варто зазначити, що ні позивачем, ні його представником не надано до суду розписки про передачу та отримання грошових коштів, які є предметом договору позики.

Відсутність розписки Позичальника в отримані предмету договору позики свідчить про те, що грошові кошти не передавалися, а сам договір позики, є таким, що не укладений відповідно до вимог частини першої статті 1046 ЦК України.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Під час судового розгляду позивачем та її представником не доведено, що між сторонами виникло зобов`язання, з якого випливло у наступному написання відповідачем розписки, що в сукупності дає підстави для висновків про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд критично ставиться до наданих позивачем доказів - протоколу огляду від 06.02.2020 року, оскільки у соціальних мережах може зареєструватися будь-яка людина під будь-яким іменем. Перевірити таку інформацію неможливо, тому вона є недопустимим та неналежним доказом у розумінні ст.76-77 ЦПК України, що узгоджується з позицією ВС від 27.11.2019 р. у справі №667/266/15-ц.

На підтвердження своєї позиції по справі стороною позивача були допитані свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які пояснили, що були присутніми при складанні розписки та в їх присутності ніякі гроші не передавались від ОСОБА_1 до ОСОБА_4 . Даний факт не заперечувався і самим позивачем та її представником, оскільки борг відповідача, як зазначалося позивачем, існував раніше (в 2013 році) за будівельні матеріали та виконані роботи з будівництва будинку відповідача, які оплачувались позивачем ОСОБА_1 іншим особам, в тому числі і свідку ОСОБА_5 .

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач не довів обставини щодо підтвердження укладення договору позики та передання грошових коштів, що є предметом договору позики, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 05.11.2021 року.

Головуючий: Є.М. Панасенко