Справа № 463/6126/21
Провадження № 2/463/1347/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судового засідання: Заверухи О.Б.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Мельничук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа: голова Державної служби України з безпеки на транспорті Прокопчук Єгор Олександрович про визнання протиправним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправним його звільнення з посади старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті та поновлення його на займаній посаді; про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, що станом на 2 червня 2021 року становить 8033,6 гривень, а також судових витрат на професійну правову допомогу.

Позов мотивує тим, що з 2012 року працював в Державній інспекції України з безпеки на наземному транспорті, а згодом, після утворення Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) в цій службі на різних посадах, державним службовцем не був. Наказом № 550-к від 30 квітня 2021 року, підписаним тимчасово виконуючим обов`язки голови Укртрансбезпеки Р. Кокотайло його було звільнено з посади старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Укртрансбезпеки з 5 травня 2021 року. Вказує, що зазначене у наказі формулювання підстав звільнення носить загальний характер і не дозволяє зрозуміти конкретних причин звільнення, вважає зазначений наказ протиправним та необґрунтованим, а звільнення - таким, що відбулося без будь-яких правових підстав та основі вигаданих мотивів та припущень.

Зокрема, у наказі наведені пункти правил внутрішнього трудового розпорядку Укртрансбезпеки та пункти посадової інструкції працівника, при цьому відповідач у наказі про звільнення не навів конкретного порушення конкретного пункту конкретного документа, який, на думку роботодавця, порушив працівник. Жодний з пунктів посадової інструкції позивача не містить даних про обов`язок вчинення дій, за невиконання яких звільнено позивача. Що стосується правил внутрішнього трудового розпорядку, то позивач не має можливості встановити, що саме зазначено у відповідних пунктах правил ВТР, які, на думку відповідача, порушив позивач. При цьому вказує, що на його думку фактичною причиною його звільнення були обставини, встановлені за результатами службового розслідування, проведеного Управлінням внутрішньої безпеки відповідача, оформленого у вигляді службової записки начальника Управління В. Лаврика від 26 березня 2021 року № 31645/6.2/18-21, що було проведене відносно нього у зв`язку з виявленням відсутності одного бланку вантажного дозволу для здійснення міжнародних вантажних перевезень виду «універсальний ЕЗ» ФРН № 5301300 в пункті видачі дозволів «Львів». Позивач зазначає, що за результатами службового розслідування, наслідком якого стала підготовка службової записки, не було чітко й однозначно встановлено в його діях ознак порушення трудового законодавства, проте - це не стало перешкодою для застосування за це до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи.

Вказує, що ні у посадовій інструкції, ні в правилах внутрішнього трудового розпорядку, ані в будь-яких інших документах не визначений його обов`язок здійснювати контроль за зберіганням чи використанням бланків дозволів, оприбуткування бланків дозволів також не входило до його посадових обов`язків, а відтак на його думку має місце ситуація, коли працівника притягнуто до дисциплінарної відповідальності за дії, яких він не вчиняв і вчинення яких навіть не входило до його посадових обов`язків.

Окрім того, в оскаржуваному наказі однією з підстав звільнення вказана згода профспілкової організації працівників Державної служби України з безпеки на транспорті від 20 квітня 2021 року № 9, однак у вказаному листі не вказано, що цей лист є згодою на звільнення конкретного працівника - ОСОБА_1 з займаної посади, у листі жодного разу не згадується прізвище, ім`я чи по батькові ОСОБА_1 , листом профспілка надає згоду на звільнення старшого державного інспектора відділу надання адміністративних послуг Управління Укртрансбезпеки у Львівській області, в той час як він станом на 5 травня 2021 року (на день звільнення) займав посаду старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Укртрансбезпеки. Відтак вважає, що відповідач звільнив його без згоди профспілкового органу, що є достатнім доказом на підтвердження протиправного звільнення.

Також зазначає, що оскаржуваний наказ підписаний т.в.о. голови Укртрансбезпеки Р. Кокотайло, однак на час звільнення позивача у ЄДРЮО, ФОП та ГО Р.Кокотайло не був вказаний як керівник Укртрансбезпеки, тому у нього існують сумніви з приводу наявності у Р.Кокотайла повноважень на прийняття рішення про звільнення працівника.

Крім того, позивач зазначає, що у своїх письмових поясненнях інформував начальника УВБ про те, що у період з 24 лютого 2021 року по 6 квітня 2021 року він не перебував на робочому місці у ПВД «Львів», а за вказівкою керівництва Західного міжрегіонального управління знаходився у відділі надання адміністративних послуг у Львівській області за адресою: 81135, Львівська область, Пустомитівський район, с. Зубра, вул. Богдана Хмельницького, 144, тому фізично не міг вчинити будь-яких дій, які могли б мати відношення до зникнення бланка дозволу. Крім цього, за вказівкою керівника Західного міжрегіонального управління, йому у зазначений період було закрито доступ до ЄІС.

Щодо розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу зазначає, що його було звільнено 5 травня 2021 року, тому для розрахунку ним було враховано розмір заробітної плати за березень та квітень 2021 року згідно з довідкою про заробітну плату № 04/77 від 18 травня 2021 року: кількість робочих днів у березні 2021 року 21, кількість робочих днів у квітні 2021 року 22, разом кількість робочих днів у березні-квітні 2021 року 43; заробітна плата за березень 2021 року - 1090,91 грн., заробітна плата за квітень 2021 року - 16181,41 грн., сумарний розмір заробітної плати за березень та квітень 2021 року - 17272,32 грн.; середньоденний розмір заробітної плати за березень-квітень 2021 року - 401,68 грн/день; кількість днів вимушеного прогулу у травні 2021 року 18; кількість днів вимушеного прогулу у червні 2021 року (станом на день подання позову 2 червня 2021 року) 2. Відтак вказує, що середній розмір заробітку, не отриманого позивачем за час вимушеного прогулу у період з 6 травня 2021 року по 2 червня 2021 року включно становить 8033,6 грн.

Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 2 червня 2021 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких визначено суддю Стрепка Н.Л.

Ухвалою суду від 3 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху та повідомлено позивача про необхідність виправити недоліки позовної заяви, а саме представити суду оригінал квитанції про сплату судового збору.

14 червня 2021 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Галанем В.М., що діє на підставі ордеру серії ВС № 1076332 від 19 травня 2021 року, подано до суду заяву про усунення недоліків позову, якою на виконання ухвали про залишення позову без руху надано квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою суду від 15 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено в ній судове засідання з повідомленням (викликом) осіб.

Судові засідання 6 липня 2021 року та 17 серпня 2021 року не відбулись у зв`язку з відсутністю доказів належного повідомлення сторони відповідача про час і місце їх проведення та відповідно доказів отримання такою копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову з додатками.

31 серпня 2021 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті - Мельничук І.В., яка діє на підставі довіреності від 28 грудня 2020 року, відповідно до якої здійснює представництво інтересів Державної служби України з безпеки на транспорті та її територіальних органів, посадових осіб, на позовну заяву, відповідно до якого просила поновити відповідачу строк на подачу відзиву та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Зазначає, що Укртрансбезпека не вчиняла стосовно позивача протиправних дій, не допускала бездіяльності та діяла в рамках правового поля. Відповідачем не заперечується, а позивачем стверджується, що ОСОБА_1 працював на посаді старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Укртрансбезпеки, і відповідно не був державним службовцем, що свідчить про те, що на нього поширюється дія Кодексу законів про працю України. Відповідно до наказу Укртрансбезпеки від 16 грудня 2015 року № 2698-к, ОСОБА_1 призначений на посаду старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Львівській області. 22 грудня 2016 року його було переведено на посаду старшого державного інспектора відділу надання адміністративних послуг Управління Укртрансбезпеки у Львівській області. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 3 березня 2020 року № 196-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» була погоджена пропозиція Міністерства інфраструктури і Державної служби з безпеки на транспорті щодо утворення територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату служби, реорганізувавши шляхом злиття відповідні територіальні органи зазначеної служби. У зв`язку зі зміною структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті та відповідно Кодексу законів про працю України 16 листопада 2020 року позивача було переведено на посаду старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Укртрансбезпеки. Наказом Укртрансбезпеки від 1 липня 2016 року № 357 (зі змінами) затверджено Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників, які не є державними службовцями Державної служби України з безпеки на транспорті, з якими ознайомлений позивач. Головою Державної служби України з безпеки на транспорті Є.Прокопчуком 12 листопада 2020 року затверджено посадову інструкцію старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Укртрансбезпеки. Позивач з посадовою інструкцією ознайомлений 12 листопада 2020 року, що засвідчується його власним підписом. Наказом Укртрансбезпеки від 30 квітня 2021 року №550-к ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Укртрансбезпеки 5 травня 2021 року на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю, у зв`язку із систематичним порушенням процедури оформлення і видачі дозволів на поїздку по територіях іноземних держав при виконанні перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполучені, їх обміну та обліку, враховуючи, що до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення згідно з наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 12 лютого 2021 року №25-Д «Про застосування дисциплінарного стягнення». Зазначає, що даний наказ позивачем не оскаржувався, а розірвання трудових відносин із ОСОБА_1 було здійснено у чіткій відповідності до приписів чинного законодавства України за попередньою згодою первинної профспілкової організації відповідно до погодження Первинної профспілкової організації Державної служби України з безпеки на транспорті від 20 квітня 2021 року № 9. Також звертає увагу суду на те, що службове розслідування щодо ОСОБА_1 не проводилося, оскільки таке проводиться лише щодо державних службовців, а останній не був посадовою особою Укртрансбезпеки, посада старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Укртрансбезпеки не відноситься до посад державної служби.

Щодо застосування пункту 3 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю, як підстави звільнення, зазначає, що дисциплінарне стягнення щодо ОСОБА_1 у вигляді звільнення накладалося на підставі службової записки начальника відділу внутрішньої безпеки Укртрансбезпеки від 26 березня 2021 року № 31645/6.5/18-21. За результатами перевірки встановлено, що старший державний інспектор відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Укртрансбезпеки Нечепурний Н.В., 1 січня 2021 року оприбуткував бланк дозволу виду «універсальний ЕЗ» Федеративної Республіки Німеччина № 5301300, після чого зазначив стан вказаного дозволу облікованого як «Львів-онлайн». Відсутність бланку дозволу виду «універсальний ЕЗ» Федеративної Республіки Німеччина № 5301300 в пункті видачі дозволів Укртрансбезпеки «Львів» підтверджується службовою запискою директора Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті від 5 березня 2021 року № 24488/2.3/18-21, зверненням ФОП ОСОБА_3 , даними Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки та фактичною відсутністю такого в ПВД «Львів», відтак даний дозвіл вважається втраченим. Зазначає, що відсутність вказаного дозволу на ПВД «Львів» свідчить про те, що позивачем здійснено формальне оприбуткування вказаного дозволу, про що додатково свідчить акт прийому-передачі від 1 січня 2021 року № 2/2021-ЛВ який сформований позивачем, у якому відсутній підпис особи, яка прийняла номерні бланки, що свідчить про формальний підхід.

Відповідно до пунктів 2.14, 2.15 та 2.25 посадової інструкції старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Укртрансбезпеки, Нечепурний Н. перевіряє документи та інформацію, необхідні для надання адміністративних послуг та здійснює в встановленому порядку ведення та наповнення відповідних баз даних, реєстрів тощо, що використовуються Укртрансбезпекою під час здійснення покладених на неї відповідно до вимог законодавства завдань та функцій, а також несе відповідальність за внесення достовірних даних до них. Виконує інші функції відповідно до доручень керівника відділу (сектору) або особи, яка виконує його обов`язки. При цьому, відповідно до пункту 4.2 посадової інструкції останній несе персональну відповідальність за допущення помилок при зберіганні, обліку та видачі міжнародних дозволів. Разом з тим, відповідно до пунктів 2.2, 2.7, 2.10 та 2.24 посадової інструкції на позивача покладено забезпечення надання адміністративних послугу у сфері автомобільного транспорту; участь у здійсненні ефективної роботи з підготовки та видачі в установленому порядку документів дозвільно-ліцензійного характеру, реєстраційних документів, витягів, інших документів, що відноситься до сфери дії законодавства про адміністративні послуги, та забезпечує їх облік; ведення та супроводження відповідних баз даних, реєстрів, електронних версій тощо, що використовуються Укртрансбезпекою під час здійснення покладених на неї відповідно до вимог законодавства завдань та функцій; виконує інші завдання відповідно до доручень керівництва відділу, управління.

У свою чергу, зміст наданих письмових пояснень від 1 квітня 2021 року ОСОБА_1 зводився до того, що ним отримано бланк дозволу виду «універсальний ЕЗ» Федеративної Республіки Німеччина № 5301300 та оприбутковано до бази даних ЄІС (ПВД «Львів»), та позивачем одноособово встановлено фактичне перебування вказаного бланку на ПВД «Львів». У своїх поясненнях позивач посилається на акт прийому-передачі від 1 січня 2021 року № 2/2021-ЛВ у якому підпис позивача відсутній, разом з тим позивачем, не надано чітких пояснень щодо відсутності вказаного бланку на ПВД «Львів» та формального підходу щодо оприбуткування бланку дозволу та грубого порушення порядку.

Враховуючи зазначені обставини та норми чинного законодавства України, вважає, що старшим державним інспектором відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Укртрансбезпеки Нечепурним Н.В., який не є державним службовцем, було допущено дисциплінарний проступок у вигляді невиконання або неналежного виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень через неналежне здійснення заходів державного контролю за додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт, чим допущено порушення пунктів 1.6, 3.1 Правил, а також посадової інструкції позивача.

Також звертає увагу на те, що до позивача раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, а саме наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 12 лютого 2021 року № 25-Д до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, вказаний наказ не оскаржувався позивачем. Зазначену догану було оголошено ОСОБА_1 також за неналежне виконання посадових обов`язків, а саме: порушення процедури оформлення та видачі (повернення) ТОВ «ЛАЛ» універсального дозволу Німеччина Е6 на автомобільний транспортний засіб з реєстраційним номером НОМЕР_1 . Вказує, що викладене засвідчує неодноразовість вчинення порушень своїх посадових обов`язків позивачем та приписів чинних нормативно-правових актів, а тому про відсутність підстав для скасування наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 30 квітня 2021 року № 550-к «Про звільнення ОСОБА_4 ».

Щодо розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) вказує, що на виконання вимог статті 43 КЗпП України Укртрансбезпека, листом від 5 квітня 2021 року №1186/8.2/14-21, звернулася до Первинної профспілкової організації працівників Державної служби України з безпеки на транспорті щодо погодження розірвання трудового договору з ОСОБА_5 . До вказаного листа додавалися наказ Укртрансбезпеки від 12 лютого 2021 року № 25-Д, яким застосовано дисциплінарне стягнення до позивача, посадова інструкція та службова записка начальника Управління внутрішньої безпеки від 5 березня 2021 року. Своїм листом від 20 квітня 2021 №9 у відповідь на вказаний вище лист Первинна профспілкової організації працівників Державної служби України з безпеки на транспорті погодила звільнення позивача. Відтак вважає, що в сукупності надані матеріали свідчать про те, що Укртрансбезпеки отримала погодження звільнення позивача.

Щодо уповноваженої особи застосовувати дисциплінарні стягнення вказує, що згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 1139-р ОСОБА_6 призначили головою Державної служби України з безпеки на транспорті з 25 вересня 2020 року. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1529-р ОСОБА_7 призначили першим заступником голови Державної служби України з безпеки на транспорті з 11 грудня 2020 року. Наказом Укртрансбезпеки від 24 березня 2021 року № 170 затверджено розподіл обов`язків між головою, першим заступником голови, заступником голови та заступником голови з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації (СБТО) Державної служби України з безпеки на транспорті. Наказом Укртрансбезпеки від 27 квітня 2021 року № 531-к, покладено виконання обов`язків голови Укртрансбезпеки на першого заступника голови Кокотайла Р. Відтак вказує, що дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 у вигляді звільнення застосовано уповноваженою на те особою.

Щодо строків застосування дисциплінарного стягнення додатково зазначає, що стягнення на позивача накладено з урахуванням строків визначених КЗпП. Щодо відсутності підстав для виплати середнього заробітку за вимушений прогул вказує, що відповідно до статті 235 КЗпП поновлення можливе лише на попередній, а не на будь-якій іншій роботі та в даному випадку відсутні підстави визначені вказаною статтею для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів того, що він не перебуває на обліку у Державному центрі зайнятості та не отримує відповідних виплат.

Щодо розподілу судових витрат вказує, що оскільки наданими до суду документами витрати на правничу допомогу в даній справі не підтверджено, копії їх не надано відповідачу, відтак вважає, що суд має дійти висновку про відмову в задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Також 31 серпня 2021 року разом з відзивом на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_8 про виключення з числа третіх осіб у справі голови Державної служби України з безпеки на транспорті Прокопчука Є.О.

Протокольною ухвалою судового засідання 14 вересня 2021 року в задоволенні вказаного вище клопотання представника відповідача відмовлено, а відзив прийнято та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 14 вересня 2021 року позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 вимоги позову підтримали з мотивів, викладених у ньому, просили його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні 14 вересня 2021 року вимоги позову заперечила з мотивів, викладених у відзиві, просила в задоволенні позову відмовити.

28 вересня 2021 року на адресу суду надійшов уточнений розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно до якого позивач просить стягнути з відповідача 40040,1 грн. середнього заробітку недоотриманого позивачем за час вимушеного прогулу в період з 6 травня 2021 року по 30 вересня 2021 року.

У зв`язку з неотриманням копії вказаного вище уточненого розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу стороною відповідача, в розгляді справи було оголошено перерву.

6 жовтня 2021 року засобами електронного зв`язку та в подальшому 11 жовтня 2021 року засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшли заперечення представника відповідача ОСОБА_8 на заяву про уточнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до яких вказує, що сторона позивача згідно з ст. 49 ЦПК України на даному етапі розгляду справи позбавлена права збільшувати позовні вимоги, а крім того, відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку, оскільки вважає проведене звільнення позивача із займаної посади у відповідності до вимог чинного законодавства.

Судове засідання 12 жовтня 2021 року не відбулось у зв`язку з неможливістю провести таке в режимі відеоконференції через відсутність реєстрації представника відповідача в підсистемі «Електронний суд».

Протокольною ухвалою судового засідання 2 листопада 2021 року прийнято до розгляду заяву про уточнення розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу у відповідності до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що позивач працював на посаді старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті, що сторонами у справі визнається, а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню.

12 лютого 2021 року до позивача наказом № 25-Д застосовано дисциплінарне стягнення, а саме оголошено догану за неналежне виконання посадових обов`язків передбачених пунктами 1.2, 2.1, 2.2, 2.6, 2.10, 2.20 посадової інструкції старшого державного інспектора відділу надання адміністративних послуг Управління Укртрансбезпеки у Львівській області, затвердженої головою Державної служби України з безпеки на транспорті 23 червня 2020 року, а саме: порушення процедури оформлення та видачі (повернення) ТОВ «ЛАА» універсального дозволу Німеччина Е6 на автомобільний транспортний засіб з реєстраційним номером НОМЕР_1 .

Зазначений наказ оскарженим не був, про що сторони повідомили в судовому засіданні.

Оскаржуваним наказом від 30 квітня 2021 року № 550-к звільнено позивача з посади старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті з 5 травня 2021 року у зв`язку з систематичним невиконанням посадових обов`язків на підставі пункту 3 ст. 40 КЗпП України.

З даного наказу вбачається, що позивача було звільнено у зв`язку з систематичним порушенням процедури оформлення і видачі дозволів на поїздку по територіях іноземних держав при виконанні перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, їх обміну та обліку, чим допущено порушення пунктів 1.6, 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників, які не є державними службовцями Державної служби України з безпеки на транспорті, що затверджені наказом Укртрансбезпеки від 1 липня 2016 року № 357, а також пунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.14, 2.15, 2.17, 2.22 посадової інструкції старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Укртрансбезпеки, затвердженої головою Державної служби України з безпеки на транспорті 12 листопада 2020 року.

Відповідач звертався до Первинної профспілкової організації працівників Державної служби України з безпеки на транспорті щодо погодження розірвання трудового договору зі старшим державним інспектором відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Нечепурним Н.В. (а.с. 103).

Листом, без дати і номера, Первинна профспілкова організація працівників Державної служби України з безпеки на транспорті надала згоду на звільнення старшого державного інспектора відділу надання адміністративних послуг управління Укртрансбезпеки у Львівській області (а.с. 102).

Пункт 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників, які не є державними службовцями Державної служби України з безпеки на транспорті визначає обов`язок працівника забезпечувати встановлений порядок зберігання матеріальних цінностей і документів.

З службової записки начальника Управління внутрішньої безпеки Лаврика В. вбачається, що старший державний інспектор відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Нечепурний Н. згідно з наявними у ЄІС відомостями, 01.01.2021 р. оприбуткував бланк дозволу Федеративної Республіки Німеччина № 5301300 після чого зазначив стан даного бланку дозволу облікованого як Львів - онлайн. У той же час відсутність на ПВД «Львів» бланку дозволу Федеративної Республіки Німеччина № 5301300 свідчить про те, що зазначеним працівником здійснено формальне оприбуткування, про що додатково свідчить акт приймання-передачі від 01.01.2021 р. № 2/2021-ЛВ у якому підпис вищезазначеної особи відсутній. Вказані дії/бездіяльність свідчить про формальний підхід до виконання ним своїх посадових обов`язків, які можливо призвели до втрати (крадіжки) зазначеного бланку дозволу (а.с. 104-106).

З акту прийому-передачі № 3952/2020 від 28 грудня 2020 року вбачається, що бланк вантажного дозволу Німеччина НОМЕР_2 оприбуткований до БД ЄІС (а.с. 110). Оприбуткування такого здійснено ОСОБА_1 01.01.2021р., що стверджується наданими стороною відповідача даними оприбуткування номерних бланків дозволів на міжнародні перевезення згідно акту прийому-передачі № 3952/2020 від 28 грудня 2020 року (а.с. 111). Вказані обставини позивачем в судовому засіданні не заперечувались.

В подальшому вказаний бланк був відсутнім на ПВД «Львів».

Підсумовуючи наведене, судовим розглядом встановлено, що позивача відповідачем було звільнено у зв`язку з систематичним невиконанням посадових обов`язків. На підтвердження вказаних обставин стороною відповідача надано суду наказ від 12 лютого 2021 року № 25-Д про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді догани, а також докази, які свідчать про неналежне виконання останнім своїх посадових обов`язків, що виявилось у здійсненні формального оприбуткування бланку дозволу Федеративної Республіки Німеччина № 5301300, які описані вище.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України визначено порядок застосування дисциплінарних стягнень.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Працівник може бути звільнений з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (стаття 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі.

При вирішенні спорів осіб, звільнених згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, необхідно враховувати, що роботодавець вправі розірвати трудовий договір з цієї підстави лише за умови, що до працівника раніше застосовувалось дисциплінарне стягнення і на момент повторного невиконання ним без поважних причин трудових обов`язків його не знято і не погашено.

Отже, при звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок; чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

У своїх постановах Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України необхідна наявність сукупності таких умов:

- порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудових функцій працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку;

- невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин, умисно або з необережності;

- невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинне бути систематичним;

- враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів;

- з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця.

Тому для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше.

Під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, якими він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 9901/743/18 (Провадження № 11-914заі19).

Відповідно до частин першої та сьомої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі № 521/12061/17, вказано, що «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України. Установивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі».

Судовим розглядом встановлено, що позивач отримав і оприбуткував бланк дозволу Федеративної Республіки Німеччина № 5301300, що стверджується копією акту прийому-передачі № 3952/2020 від 28 грудня 2020 року та даними оприбуткування номерних бланків дозволів на міжнародні перевезення згідно акту прийому-передачі № 3952/2020 від 28 грудня 2020 року, які надані стороною відповідача.

В суду відсутні підстави вважати, що вказаний бланк було формально оприбутковано, оскільки стороною відповідача не надано жодного належного і допустимого доказу зазначеним обставинам. Не може бути підтвердженням цього службова записка описана вище, оскільки з такої неможливо встановити як її автор встановив зазначені обставини, які ним перевірялись докази та обставини, а така фактично зводиться до його власних умовиводів і припущень, що не може лягати в основу звинувачень працівника в порушенні трудових обов`язків.

Крім того, судовим розглядом не встановлено, що після оприбуткування номерних бланків дозволів на міжнародні перевезення згідно акту прийому-передачі № 3952/2020 від 28 грудня 2020 року, обов`язок зберігання таких було покладено на позивача у справі. Положення пунктів 1.6, 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників, які не є державними службовцями Державної служби України з безпеки на транспорті, що затверджені наказом Укртрансбезпеки від 1 липня 2016 року № 357, а також пункти 1.2, 2.1, 2.2, 2.14, 2.15, 2.17, 2.22 посадової інструкції старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Укртрансбезпеки, затвердженої головою Державної служби України з безпеки на транспорті 12 листопада 2020 року, на які йде посилання в оскаржуваному наказі, також не містять таких обов`язків для позивача у справі, як і не містять обов`язків здійснення оприбуткування бланків дозволів на міжнародні перевезення. Стороною відповідача не надано жодного доказу покладення зазначених обов`язків на позивача.

А тому суд приходить до висновку, що позивача було звільнено за неналежне виконання обов`язків, які не складали зміст його трудової функції, зокрема при винесені оскаржуваного наказу.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідач звертався за попередньою згодою профспілкового органу щодо звільнення працівника, позивача у справі. Просив погодження на розірвання трудового договору зі старшим державним інспектором відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Нечепурним Н.В. Однак відповідач отримав відповідь Первинної профспілкової організації працівників Державної служби України з безпеки на транспорті, яка надала згоду на звільнення старшого державного інспектора відділу надання адміністративних послуг управління Укртрансбезпеки у Львівській області. Таким чином, на момент звільнення у відповідача не було належної згоди на звільнення позивача з посади, оскільки профспілковий орган надав згоду на звільнення з іншої посади, яку позивач не займав.

Враховуючи описане вище, суд вважає, що звільнення позивача відбулось з порушенням чинного законодавства, у зв`язку з чим слід визнати протиправним звільнення ОСОБА_1 з посади старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті та поновити його на займаній посаді.

При цьому, судом не беруться до уваги доводи сторони позивача щодо підписання оскаржуваного наказу, особою, яка було не уповноваженою на здійснення вказаних дій, оскільки керівником Державної служби України з безпеки на транспорті є Прокопчук Є.О., що стверджується детальною інформацією про юридичну особу (а.с. 122-124), наказом ОСОБА_6 від 27 квітня 2021 року № 531-к на Кокотайла Р., першого заступника голови Державної служби України з безпеки на транспорті було покладено тимчасове виконання обов`язків голови Державної служби України з безпеки на транспорті на час відпустки голови з 27 квітня 2021 року по 7 травня 2021 року (а.с. 116).

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки суд дійшов до висновку про протиправність звільнення позивача із займаної посади, а тому він підлягає поновленню на ній з виконанням приписів частини другої статті 235 КЗпП України.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Згідно з пунктом 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно із графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

До матеріалів справи позивачем долучено довідку про заробітну плату від 18 травня 2021 року № 04/77 видану Державною службою України з безпеки на транспорті, у відповідності до якої заробітна плата позивача в березні 2021 року становила 1090,91 гривень, в квітні 2021 року 16181,41 гривень.

Представником відповідача долучено до матеріалів справи довідку про розмір середньої заробітної плати ОСОБА_1 від 14 липня 2021 року № 04/122, у відповідності до якої середня заробітна плата позивача становила в березні 2021 року 1090,91 гривень, в квітні 2021 року 6000 гривень.

Оскільки відповідачем видано дві різні за змістом довідки про розмір заробітної плати позивача, а тому суд керуючись пунктом 2 Порядку при обчисленні середнього заробітку враховує довідку від 18 травня 2021 року, оскільки середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Середньоденний розмір заробітної плати позивача за березень-квітень 2021 року становить 401,68 гривень (1727,32 гривень/43 робочих дні в березні-квітні 2021 року).

Кількість робочих днів з 6 травня 2021 року по 2 листопада 2021 року включно становить 124 дні, а тому розмір середнього заробітку за період вимушеного прогулу становить 47891,1 гривень, які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Суд ухвалюючи рішення у справі також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами в заявах по суті справи, а також в судовому засіданні доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Частиною восьмою статті 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У відповідності до пункту чотири частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

У зв`язку з наведеним слід допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті.

При цьому у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь держави та позивача судові витрати в розмірі по 908 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст. 81, 82, 141, 264, 265, 273, 430 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_4 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа: голова Державної служби України з безпеки на транспорті Прокопчук Єгор Олександрович про визнання протиправним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати протиправним звільнення ОСОБА_4 з посади старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті.

Поновити ОСОБА_4 на посаді старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді старшого державного інспектора відділу адміністрування Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті в користь ОСОБА_4 47891 (сорок сім тисяч вісімсот дев`яносто одну) гривню 10 (десять) копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період часу з 6 травня 2021 року по 2 листопада 2021 року включно, а також 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті в користь держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті, місцезнаходження: 03135, м. Київ, пр-т Перемоги, 14, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39816845.

Третя особа: голова Державної служби України з безпеки на транспорті Прокопчук Єгор Олександрович, місце праці: 03135, м. Київ, пр-т Перемоги, 14.

Суддя: Стрепко Н.Л.