Справа № 2-784/11
Провадження №6/523/524/21
У Х В А Л А

"19" жовтня 2021 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Далеко К.О.

за участю секретаря судового засідання Сирф Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 17 м. Одеса, цивільну справу за заявою стягувача товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа по справі № 2-784/11,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»звернулося до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа по справі № 2-784/11 про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви, вказувало на те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.01.2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/83316/85/84042 від 11.10.2007 року в сумі 668 247, 13 грн. На виконання зазначеного рішення, судом було видано 09.06.2011 року виконавчий лист. Згідно постанови виконавця від 29.12.2017 року повернуто виконавчий документ стягувачу, оскільки майна яке належить боржнику та підлягає опису, не виявлено. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.02.2021 року замінено первісного стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Заявник зазначає, що крайній строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становив до 29.12.2020 року, враховуючи повернення виконавчого документа 29.12.2017 року, суд замінив сторону стягувача вже після спливу строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, хоча заява про заміну сторони була подана до спливу строку. Наведені обставини пропуску строку, на думку заявника, є поважними для його поновлення.

Заявник товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»не забезпечив участь свого представника до судового засідання, просив здійснити розгляд заяви без його участі.

Боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду не з`явились, були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що суд вважає належним повідомленням.

Фіксування судового засідання не здійснювалось технічним записом, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа, матеріали справи, суд дійшов висновків про часткове задоволення заяви, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.01.2011 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом 455 742, 73 грн., заборгованість за відсотками 83 389,40 грн., пеню за прострочення тіла кредиту 8 895,48 грн., пеню за прострочення відсотків по кредиту 114 219, 52 грн., а всього стягнуто 668 247, 13 грн. Рішення суду набрало законної сили, в апеляційному порядку не оскаржувалось.

На виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.01.2011 року, судом 09.06.2011 року було видано виконавчий лист про стягнення наведеної заборгованості з боржника ОСОБА_1 , що підтверджується копією виконавчого листа, наданого заявником.

Постановою Головного державного виконавця Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костюкова С.С. від 29.12.2017 ВП № 52076994 повернуто стягувачу виконавчий лист №2-784/11, виданий 09.06.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми 668247,13 грн. Підстава повернення: майно належне боржнику на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу не виявлено.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 15.12.2017) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 15.12.2017) у разі повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Виходячи із наведених вимог закону, суд дійшов висновків що строк пред`явлення до виконання виконавчого документа №2-784/11 закінчився 29.12.2020 року.

Із заявою про заміну сторони стягувача публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось 22.10.2020 року, тобто ще до спливу строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.02.2021 року замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у справі № 2-784/11.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII).

Згідно частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в Постанові від 23 січня 2020 року у справі № 759/308/13-ц.

Із наведених обставин, суд доходить висновків, що пропуск строку пред`явлення виконавчого листа № 2-784/11 про стягнення грошової суми 668247,13 грн. з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до виконання сплив під-час розгляду судом заяви про заміну сторони стягувача на його правонаступника, як наслідок пропущений строк є незначним, у зв`язку із чим суд вбачає правові підстави для поновлення строку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Одночасно, заявником ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» не доведено наявності правових підстав поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа стосовно боржника ОСОБА_2 , зокрема взагалі не надано будь-яких доказів видачі судом виконавчого листа, пред`явлення виконавчого документа до виконання, його повернення тощо.

За змістом положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази з власної ініціативи.

За викладених обставин, судом встановлено підстави поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання стосовно боржника ОСОБА_1 , у зв`язку із чим заява ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в цій частині підлягає задоволенню. Одночасно, заявником не доведено наявності правових підстав для поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа стосовно боржника ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 260, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-784/11 задовольнити частково.

Поновити товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-784/11 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в сумі 668247,13 грн.

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-784/11 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитом в сумі 668247,13 грн. відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала складена 25.10.2021 року.

Суддя: К.О. Далеко