Справа №461/4841/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2021 року Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.

при секретарі судового засідання Євтушенко В.Ю.

розглянувши матеріали позовної заяви Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення неустойки,-

В С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги.

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 13 листопада 2014 року між Управлінням комунальної власності та ОСОБА_1 було укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), згідно з яким позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно. Договір укладений на термін до 12 листопада 2017 року. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 липня 2019 року зобов`язано ОСОБА_1 звільнити нежитлові приміщення від належного йому майна, заборонивши йому користуватися цими приміщеннями. Однак, лише 02 листопада 2020 року відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження примусово виконано рішення суду про виселення ОСОБА_1 із нежитлових приміщень.

Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради заборгованість з неустойки сумі 45 975,69 грн.

Рух справи в суді.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14 червня 2021 року відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в судове засідання.

Позиція сторін по справі.

Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі №461/4841/21, та копія позовної заяви з додатками надсилалася судом на адресу відповідача, однак відзиву чи заперечень по справі останній не надав.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

13 листопада 2014 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, правонаступником якого є Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, та ОСОБА_1 укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Г-9249-14, згідно з п.1 якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно -приміщення мезоніну, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 27,6 м2. Об`єкт оренди переданий орендарю у задовільному стані за актом приймання-передачі від 13 листопада 2014 року. Як вбачається з вказаного договору, такий укладений на термін до 12 листопада 2017 року (п.4.1 Договору).

Відповідачем при укладенні договору взято на себе низку зобов`язань. Так, пунктом 7.1.2 договору оренди визначено обов`язком орендаря сплачувати орендну плату своєчасно і в повному обсязі. Розділом 5 договору врегульовані питання розміру орендної плати та порядку розрахунків. Пункт 5.6 договору передбачає, що орендна плата сплачується орендарем на рахунок орендодавця не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць. Відповідно до п. 5.3 договору розмір орендної плати коригується щомісячно на відповідний індекс інфляції. Розмір орендної плати за перший місяць оренди склав 495,27 грн. без ПДВ. (п.5.1 Договору). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством України (п. 5.4 договору).

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 липня 2019 року у справі № 461/8025/18 з ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради стягнуто заборгованість з орендної плати у сумі 4536,00 грн, неустойку у сумі 16521,23 грн, всього 21057 грн. 23 коп. Крім того, зобов`язано ОСОБА_1 звільнити нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 27,6 м. кв., від належного йому майна, заборонивши йому користуватися цими приміщеннями.

02 листопада 2020 року, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 61989955 примусово виконано рішення суду про виселення ОСОБА_1 із нежитлових приміщень площею 27,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, з 13 листопада 2017 року (день, наступний за днем припинення договору у зв`язку із закінченням строку його дії) до 02 листопада 2020 року (момент звільнення приміщення внаслідок виконавчих дій) відповідач незаконно користувався приміщенням, що було об`єктом оренди за договором.

Відповідно до довідки про заборгованість № 4-2302-6388 від 10 березня 2021 року станом на 05 березня 2021 року відповідач має заборгованість за договором у сумі 67 032,92 грн.

При цьому 21 057,23 грн. з цієї суми вже присуджені до стягнення вищевказаним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 липня 2019 року у справі № 461/8025/18. Залишок в сумі 45 975,69 грн. не були охоплені позовними вимогами і їх стягнення є предметом цього позову.

Судом було встановлено, що відповідач користувався об`єктом оренди до 02 листопада 2020 року. При цьому, неустойка йому нарахована лише за користування до 16 березня 2020 року, оскільки відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 27 березня 2020 року № 287 на період з 17 березня 2020 року, до завершення карантину, передбаченого відповідними рішеннями Львівської міської ради та її виконавчих органів, на території м. Львова не нараховується та не сплачується орендна плата за користування нежитловими приміщеннями, які належать до власності територіальної громади м. Львова.

Мотиви прийняття рішення судом.

Частиною першою ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Приписами ст. 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Пунктом 9.3 договору передбачено, що об`єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням - балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних в п. 9.1. цього договору (закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання). Відповідно до п. 9.4 при передачі об`єкта оренди складається акт здачі - приймання, який підписується сторонами.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що незаконне займання відповідачем нежитлового приміщення, яке знаходиться у власності територіальної громади міста Львова, порушує вимоги статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та перешкоджає ефективному використанню та розпорядженню вищезазначеним об`єктом комунальної власності в інтересах територіальної громади міста Львова, тобто Львівська міська рада позбавлена передбаченого ст. ст. 13, 41, 141 Конституції України, ст. 321 ЦК України, права самостійно на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй на праві власності майном.

Згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною 1 ст. 550 Цивільного кодексу України встановлюється загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов`язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв`язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора.

Для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно не виконав цього обов`язку (постанова Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-70гс14).

Відповідач, який в судовому засіданні участі не брав, не скористався своїм правом щодо надання доказів, тому не спростував встановлені судом обставини.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, а відтак з ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради слід стягнути неустойку в розмірі 45 975,69 грн.

Судові витрати по справі.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом позовні вимоги було задоволено в повному обсязі, суд приходить до переконання, що такі підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення неустойки,- задовільнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради заборгованість з неустойки в розмірі 45 975,69 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради суму сплаченого судового збору у розмірі 2270 грн.

Позивач:

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ).

Відповідач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Л.Д. Фролова