ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5089/21
Провадження № 2/210/1766/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"03" листопада 2021 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Вікторович Н.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 15 вересня 2020 року звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з втратою здоров`я на виробництві 180000,00 грн. без відрахування податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування позову представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилалася на те, що позивач працював у Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») в умовах, які характеризувалися перевищенням граничнодопустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 15 років 1 місяць у певні періоди з 21.09.1999 року по 22.03.2019 року монтером колії. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини у лютому 2021 року позивачу встановлено наступний діагноз: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, рецидивуючий перебіг зі стійким больовим, м`язово-тонічним та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня). Висновком МСЕК йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 30% та третя група інвалідності з переоглядом 01.05.2022 року. У зв`язку з хронічним професійним захворюванням позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки - без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати він не може, навіть допомогти по господарству своїй родині йому важко через стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в ліву руку та ногу, порушена хода, заніміння кінцівок, переважно лівих. Все це ставить під загрозу його життя - це висновки лікарів, що підтверджуються виписками з його медичної карти. 15 років 1 місяць позивач працював на підприємстві відповідача, був опорою і підтримкою для своєї сім`ї, тепер же за станом здоров`я він не може повноцінно забезпечувати свою сім`ю, усі державні компенсації ідуть на медичну реабілітацію та придбання ліків, крім того, родина позивача тепер несе додаткові витрати на нього. Від цього він почуває себе неповноцінною людиною, тому звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться.

Відповідач - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» надав відзив на позов, в якому заперечував проти позову, оскільки підприємством будь-яких порушень законодавства про працю, які б знаходилися в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, відносно позивача не вчинялось; сума заявленої моральної шкоди завищена , не аргументована, не відповідає тяжкості та характеру завданої здоров`ю позивача шкоди. Зазначив,що за медичним висновком позивача турбувала біль у хребті ще з 2008 року, тобто до дати встановлення профзахворювання радикулопатія попереково-крижова він щонайменше 12 років хворів. Просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши у сукупності докази, подані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у певні періоди з 21.09.1999 року по 22.03.2019 року монтером колії, 22.03.2019 року переведений на іншу посаду, по теперішній час працює на підприємстві відповідача, що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.20-23).

Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини, позивачу 16.02.2021 року встановлено наступний діагноз: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, рецидивуючий перебіг зі стійким больовим, м`язово-тонічним та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня) (а.с.9,10).

Актом №10 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 17.03.2021 року (форма П-4), складеного ВАТ « АрселорМіттал Кривий Ріг», встановлено причини виникнення професійного захворювання внаслідок важкості праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується 32 кг при нормі 30 кг; статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками від 224100 кг/с при нормі до 70000 кг/с; робоча поза (незручна, вимушена, стоячи % за зміну) 54,2/-/-% при нормі 25/10/60% ; нахил тулуба (вимушені, більше 30о) 3106-360 разів при нормі до 51-100 разів за зміну згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил (а.с.35). Позивач працював за професією15 років 1 місяць ,у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 6 років 4 місяці на підприємстві відповідача.

Первинним висновком МСЕК від 01.06.2021 року ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 30% та третя група інвалідності з 11.05.2021 року з переоглядом 01.06.2022 року (а.с.7).

У зв`язку з професійним захворюванням, позивач перебував неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні (а.с.11-18).

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, зважаючи на те, що сторони перебували у трудових правовідносинах, професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, тому наявні підстави, передбачені статтями 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування роботодавцем працівнику моральної шкоди.

Відповідних висновків щодо застосування положень статей 153, 237-1 КЗпП України, 1167 ЦК України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Верховний Суд також дійшов у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 219/9095/16-ц (касаційне провадження № 61-4772св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 265/379/16 (касаційне провадження № 61-5393св18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 210/4786/16 (касаційне провадження № 61-8717св18), від 31 жовтня 2018 року № 592/3565/17 (касаційне провадження № 61-14410св18), від 05 грудня № 212/4799/17 (касаційне провадження № 61-36931св18) від 19 грудня 2018 року у справі № 219/5501/17 (касаційне провадження № 61-1431св18), виклавши позицію про покладення обов`язку відшкодування моральної шкоди на роботодавця, з яким позивач перебував у трудових правовідносинах, з огляду на те, що професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності,виду діяльності чи галузевої належності.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року №20-рп/2008 громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Суд вважає, що в даному випадку відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, оскільки актом розслідування профзахворювання встановлено зв`язок профзахворювання позивача з виробництвом.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачеві у зв`язку з професійним захворюванням встановлений - позивач зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації життя.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням вказаних фактичних даних у справі, правових норм, які підлягають застосуванню, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: роботу у шкідливих умовах тільки на підприємстві відповідача, ступінь втрати працездатності , характер, інтенсивність і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, необхідність прикладати значні зусилля для продовження активного життя, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 90 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переносить у зв`язку з профзахворюванням, а в задоволенні іншої частини позову слід відмовити.

Щодо витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч.ч.1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом встановлено, що 11.05.2021 року між адвокатом Карнаух Т.В. та Самошкіним В.О. укладено Договір про надання правової допомоги №22/21, відповідно до якого адвокат зобов`язався надати правову допомогу відповідно до п.4.1 Договору :надання усної консультації за 1 годину роботи вартістю 450 грн.; правовий аналіз наданих замовником документів для складання позовної заяви за 2 години 00 хвилин роботи вартістю 900 грн.; формування переліку необхідних документів для забезпечення доказів по справ: хвилин роботи 250 грн.; копіювання документів для складання позовної заяви за 30 хвилин роботи вартістю 150 грн.; вивчення судової практики суду касаційної інстанції за 1 годину 30 хвилин роботи в 550 грн.; складання позовної заяви за 2 години роботи вартістю 1000 грн.; представлення інтересів в суді, орієнтований час 2 години вартістю 1700 грн. Разом: орієнтований час 9 годин 30 хвилин вартістю 5000 грн. (а.с.37).

Також, надано ордер від 20.09.2021 року та прибутковий касовий ордер №22 від 11 травня 2021 року щодо внесення грошових коштів в розмірі 5000,00 грн.; розрахунок судових витрат відповідно до умов договору від 17.09.2021 року (а.с.34-35).

Представником відповідача подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу до 1000,00 грн., яке обґрунтовано тим, що серед послуг, за які адвокат виставляє рахунок на оплату, наявні послуги з «представництва інтересів в суді». В даному випадку справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, про що просила і сама адвокат позивача в позовній заяві, а отже жодного супроводження адвокатом справи в суді першої інстанції не матиме місця, тобто витрати в розмірі 1700,00 грн. як вартість послуг з представництва інтересів в суді є необґрунтованими, адже адвокат не витрачає час, оскільки такі послуги фактично не надає. Крім іншого, вказаний позов є типовим для адвоката Карнаух Т.В. (що підтверджується копією позовної заяви за аналогічним позовом, де представником позивача визначений Карнаух Т.В.), що є підтвердженням відсутності складності для адвоката, відсутності необхідності вивчення практики суду касаційної інстанції, крім того, справа, як за умовами цивільного процесуального законодавства і за заявою адвоката, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження та є малозначною, тому просила зменшити розмір витрат на правову допомогу до 1000,00 грн.

У зв`язку з частковим задоволенням позову та відсутністю витрат на правову допомогу в сумі 1700,00 грн. на представництво інтересів в суді, оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 1650,00 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» , пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року, ст.ст.23,1167 ЦК України, ст.ст.10, 11, 27, 60, 88,137, 213- 215 ЦПК України, ст.ст.173, 237-1 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» () на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з втратою здоров`я на виробництві 90 000,00 гривень (дев`яносто тисяч гривень 00 копійок) без відрахування податку з доходів фізичних осіб та витрати на правничу допомогу 1650,00 гривень ( одна тисяча шістсот п`ятдесят гривень 00 копійок).

В решті позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» () в дохід держави судовий збір в сумі 908,00 гривень ( дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», (), юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, 1.

Суддя: Н. Ю. Вікторович