ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1662/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю апелянта, представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Мазурок О.В. від 10 лютого 2021 року про задоволення клопотання ОСОБА_2 щодо визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Заслухавши доповідача, заслухавши пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду. Вказувала, що 25.04.2019 року рішенням іменем Республіки Польща районного суду м. Ключборку у справі за позовом малолітньої ОСОБА_3 , яку представляє мати ОСОБА_4 проти ОСОБА_5 про аліменти, присуджено від відповідача ОСОБА_5 на користь малолітньої позивачки ОСОБА_3 аліменти у розмірі 500 злотих, щомісячно, розпочинаючи з 26.11.2018 року авансом до 10-го числа кожного місяця зі законними відсотками у випадку затримки платежу, в руки матері малолітньої позивачки ОСОБА_6 . Рішення набрало законної сили 10.05.2019 року.

Просила дозволити примусове виконання на території України рішення іменем Республіки Польща районного суду м. Ключборку від 25.04.2019 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 , яку представляє мати ОСОБА_2 у розмірі 500 злотих щомісячно, розпочинаючи від дня 26.11.2018 року авансом до 10 числа кожного місяця зі законними відсотками у випадку затримки платежу.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2021 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про визнання та надання на примусове виконання рішення іноземного суду.

Дозволено примусове виконання на території України іменем Республіки Польща районний суду м. Ключборку від 25.04.2019 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 , яку представляє мати ОСОБА_2 у розмірі 500 злотих щомісячно, розпочинаючи від дня 26 листопада 2018 року авансом до дня 10 числа кожного місяця за законними відсотками у випадку затримки платежу матері малолітньої позивачки ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про визнання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду. Зазначає, що був позбавлений можливості взяти участь в судовому засіданні при розгляді справи про стягнення аліментів через те, що його не було належно повідомлено про розгляд справи в районному суді м. Ключборку Республіки Польща. На його думку, суд першої інстанції не перевірив виконання вимог ст. 50 і 51 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах. Оскільки його не було повідомлено про розгляд справи, то у задоволенні оскаржуваного клопотання слід відмовити.

У відзиві представник ОСОБА_2 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін. ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи судом Республіки Польща, що підтверджується матеріалами справи, зокрема додатками долучених до клопотання. Так, до доданих додатків долучено повідомлення про отримання повідомлення - отримувач ОСОБА_8 батько. Зазначені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до ухилення від виконання судового рішеня.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що рішенням районного суду у м. Ключборку Республіки Польща від 25.04.2019 року присуджено від відповідача ОСОБА_5 на користь малолітньої позивачки ОСОБА_3 аліменти у розмірі 500 злотих, щомісячно, розпочинаючи з 26.11.2018 року авансом до 10-го числа кожного місяця зі законними відсотками у випадку затримки платежу, в руки матері малолітньої позивачки ОСОБА_6 . Рішення набрало законної сили 10.05.2019 року.

Як вбачається з рішення іноземного суду, дочка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю на території Республіки Польща.

ОСОБА_1 був належно повідомлений про час і місце розгляду справи судом Республіки Польща.

Задовольняючи клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відсутні причини для відмови в примусовому виконанні рішення іноземного суду.

Згідно з статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно з ч.1 ст. 82 цього Закону визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Процесуальні правовідносини, які спрямовані на визнання та виконання рішень іноземних суддів в Україні, врегулювані у розділі ІХ Цивільно-процесуального кодексу України.

Згідно з ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст. 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

За ч. 1 ст. 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Згідно з ч.2 ст. 466 ЦПК України до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою.

Розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання (ч.6 ст. 467 ЦПК).

У визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених статтею 468 цього Кодексу.

Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 468 ЦПК).

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено, якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи (пункту 2 частини 2 статті 468 ЦПК України).

Підстави та умови, порядок визнання та виконання рішень між державами Україна та Польща закріплено у Договорі між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який підписано 24.05.1993 року, ратифіковано постановою Верховної Ради № 3941-XII від 04.02.94 року, та набув чинності 14.08.1994 року.

Відповідно до п. 3 ст. 50 Договору між Україною і Республікою Польща рішення, зазначені в статті 49, підлягають визнанню і виконанню на території іншої Договірної Сторони, якщо:

1) згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої рішення було винесене, воно набрало законної сили і підлягає виконанню, а в справах, що стосуються аліментних зобов`язань, також рішення, що не набрали законної сили, але підлягають виконанню;

2) суд, який виніс рішення, був компетентним на підставі цього Договору, а в випадку відсутності такого врегулювання в Договорі - на підставі законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане;

3) сторона не була позбавлена можливості захисту своїх прав, а у випадку обмеженої процесуальної здатності - належного представництва, а зокрема, сторона, яка не прийняла участі в розгляді справи, отримала виклик в судове засідання своєчасно і належним чином;

4) справа між тими самими сторонами не була вже вирішена з винесенням рішення судом тієї Договірної Сторони, на території якої рішення судом тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, і якщо між тими самими сторонами не була раніше порушена справа в суді тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане;

5) рішення органу третьої держави між тими самими сторонами і в тій самій справі не було вже визнане або виконане на території тієї Договірної Сторони, де рішення має бути визнане і виконане;

6) при винесенні рішення застосовано законодавство відповідно з цим Договором, а у випадку відсутності такого врегулювання у Договорі - на підставі законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.

За ст. 51 Договору між Україною та Республікою Польща клопотання про визнання і виконання рішення може бути подане безпосередньо до відповідного суду тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, або також за посередництвом суду, який розглядав справу в першій інстанції.

До клопотання потрібно додати:

1) рішення або його завірену копію разом з підтвердженням, що рішення набрало законної сили і підлягає виконанню, а в справах, що стосуються аліментних зобов`язань, якщо рішення не набрало законної сили, разом з підтвердженням, що воно підлягає виконанню, якщо це не витікає з самого рішення;

2) документ, який підтверджує, що сторона, відносно якої винесене рішення і яка не приймала участь у розгляді справи, отримала виклик у судове засідання своєчасно і належним чином, згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої рішення було винесене; а в випадку обмеженої процесуальної здатності сторони - документ, який підтверджує, що та сторона була представлена належним чином;

3) завірений переклад клопотання, а також документів, зазначених в підпунктах 1-2, на мову тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.

Згідно ч.ч.1-2 ст. 52 Договору між Україною і Республікою Польща визнання і виконання рішення належить до компетенції суду тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.

При розгляді справи суд обмежується перевіркою виконання умов, передбачених статтями 50 і 51.

Відповідно до вимог ст. 51 зазначеного Договору заявником до клопотання додано завірену копію рішення районного суду у м. Ключборку Республіки Польща від 25.04.2019 року, письмове підтвердження, що рішення набрало законної сили 10.05.2019 року; поштове підтвердження вручення судового відправлення (одержувач Маслов-батько), а також документ, що підтверджує повідомлення ОСОБА_1 у належний спосіб за підписом судді Малгожати Павліцкої (а.с.21-22, 24-25); завірений переклад зазначених документів.

Наведені документи цілком спростовують твердження апелянта, що його не було належно повідомлено про розгляд справи судом Республіки Польща.

Суд першої інстанції належно перевірив виконання умов, передбачених ст.ст. 50 - 51 цього Договору і дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2021 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко