КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №367/6180/17 Головуючий у 1 інстанції: Дубас Т.В.

Провадження №22-ц/824/13149/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

19 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

за участю секретаря Стеблиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Бучанської міської ради Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2021 року в справі за позовом Бучанської міської ради Київської області до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Буча,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Бучанська міська рада Київської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Буча.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що Департаментом ДАБІ у Київській області 19 вересня 2013 року за №КС91 зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, подану замовником будівництва ОСОБА_1 , згідно якої введено в експлуатацію об`єкт будівництва - два зблокованих житлових будинків по АДРЕСА_1 .

Однак, всупереч вимогам ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Буча, затвердженого рішенням Виконавчим комітетом Бучанської міської ради від 29 березня 2012 року №609-23-VI, ОСОБА_1 не уклав Договір пайової участі.

У зв`язку з невиконанням замовником будівництва ОСОБА_1 обов`язку взяти пайову участь у створенні і розвитку інфраструктури міста Буча на адресу ОСОБА_1 02 вересня 2015 року направлено лист з пропозицією щодо укладення Договору пайової участі розвитку інфраструктури м. Буча.

Проте, жодної відповіді від ОСОБА_1 на вищевказаний лист не було отримано, що вказує на ухилення від укладення договору пайової участі.

Порушення містобудівного та бюджетного законодавства у вигляді не укладення замовником будівництва договору пайової участі зумовлюють ненадходження до місцевого бюджету коштів пайової участі, що призводить до заподіяння матеріальної шкоди (збитків) бюджету міста.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2021 року у позові Бучанської міської ради Київської області до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Буча між Бучанською міською радою та ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Бучанська міська рада Київської області подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що правовідносини щодо укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури м. Буча виникли ще у 2015 році, а до суду Бучанська міська рада звернулася у 2017 році, а отже, до даних правовідносин не можуть застосовуватися норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», які скасовують ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Адвокат Ткачук О.В. представник ОСОБА_1 подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін. Вказує, що станом на момент розгляду цієї справи в суді першої та апеляційної інстанції відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача укласти з позивачем відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Буча. Крім того, відповідач не отримував пропозицію позивача укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Буча.

У судовому засіданні адвокат Ткачук О.В. представник ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Представник Бучанської міської ради Київської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки не повідомив.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката Ткачука О.В. представника ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бучанської міської ради Київської області від 29 березня 2012 року №609-23-VI затверджено Порядок сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Буча. (а.с. 17 т. 1)

Рішеннями Бучанської міської ради Київської області від 27 грудня 2012 року №996-35-VI, від 25 липня 2013 року №1276-42-VI, від 28 листопада 2013 року №1490-46-VI, від 04 вересня 2014 року №1831-57-VI, від 25 червня 2015 року №2273-72-VI, від 31 березня 2016 року №245-8-VІI та від 26 травня 2016 року №465-11-VІI внесено зміни до рішення від 29 березня 2012 року «Про затвердження Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста» №609-23-VI. (а.с. 18-31 т. 1)

Цим Порядком визначено розмір пайової участі замовників будівництва, його залучення та використання на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Буча. (а.с. 32-39 т. 1)

19 вересня 2013 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області було зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта - двох зблокованих житлових будинків по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , замовником якої був ОСОБА_1 (а.с. 11-16 т. 1)

Як зазначає позивач 02 вересня 2015 року Бучанською міською радою було направлено ОСОБА_1 лист з пропозицією щодо укладення Договору пайової участі розвитку інфраструктури м. Буча. (а.с. 40 т. 1)

У справі, яка переглядається, договір про пайову участь замовників будівництвау розвитку інфраструктури міста Буча в добровільному порядку сторонами укладений не був.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у цій справі з вимогами про визнання укладеним вказаного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, необхідною умовою для укладення договору за рішенням суду є наявність відповідної вказівки закону на обов`язковість укладення певного договору, а застосуванню до таких спорів підлягає законодавство, яке є чинним на момент виникнення переддоговірного спору та його вирішення в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на момент прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (ч. 3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін (ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Водночас, з 01 січня 2020 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», якими виключено статтю 40 з Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно з пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20 вересня 2019 року №132-IX договори про сплату пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Тобто, з 01 січня 2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01 січня 2020 року.

За загальним правилом про дію цивільно-правових актів у часі, закріпленим в частині першій статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відповідні цивільно-правові відносини з дня набрання ними чинності.

Разом з цим, частина третя статті 5 ЦК України регламентує так звані «триваючі» відносини, тобто такі, які виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, але права та обов`язки зберігаються і після набрання чинності новим актом цивільного законодавства. До таких «триваючих» прав та обов`язків, що продовжують існувати, або до прав та обов`язків, що виникли вже після набрання чинності новими актами цивільного законодавства, мають застосовуватися положення цих актів.

Отже, якщо акт цивільного законодавства, що регулював цивільні відносини, втратив чинність, новий нормативно-правовий акт з моменту набрання ним чинності застосовується до юридичних фактів цивільного права та породжуваних ними цивільних прав і обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між Бучанською міською радою і ОСОБА_1 як замовником будівництва, хоч і виникли до внесення змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та до прийняття і набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», однак продовжують тривати і після набрання чинності зазначеним законом, тобто такі правовідносини є триваючими.

Отже, відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України з огляду на триваючий характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами у справі та існували станом на дату скасування Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», такі зміни підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Аналогічні висновки щодо застосування статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» при вирішення спору про укладення договору про пайову участь викладено у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №904/4442/19, від 13 січня 2020 року у справі №922/267/20, від 04 лютого 2021 року у справі №904/2468/19, від 23 березня 2021 року у справі №904/454/18.

Станом на час розгляду цієї справи судом, відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача укласти з позивачем відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Буча, відтак суд не наділений повноваженнями визнати укладеним договір, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена,

Зазначене відповідає статті 19 Конституції України, згідно з якою правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

ОСОБА_1 до суду першої інстанції було подано заяву про застосування строку позовної давності.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю, тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права і правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бучанської міської ради Київської області залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2021 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко