ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 року м. Херсон

справа № 658/4021/20

провадження № 22-ц/819/1726/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Кузнєцової О.А.,
суддів:Майданіка В.В.,
Орловської Н.В.,
секретарЮськів І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області у складі судді Подіновської Г.В. від 05 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що інформація, оприлюднена відносно неї в газеті «Каховська зоря» №17 від 23 квітня 2020 року в статті під назвою «Садоводу» - землю, воду та спокійне життя!», автором якої є ОСОБА_2 , є недостовірною, принижує її честь і гідність та ділову репутацію, оскільки є неправдивою та не підтвердженою будь-якими доказами. Вважає, що в зазначеній статті щодо неї недостовірною є інформація наступного змісту: що вона «з невідомих причин...збирає кошти з людей при діючому бухгалтеру ОСОБА_3 »; що вона має «досвід проводити повз каси кошти», отримані від членів асоціації. При цьому, у вказаному опублікованому матеріалі від імені ОСОБА_2 чітко зазначено, що «Всі дані та дати документально підтверджуються».

Позивач зазначає, що наведена вище інформація є повідомленням про факти, які можуть бути перевірені на предмет їх достовірності. Така інформація є недостовірною, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, стала відома значній кількості осіб, та внаслідок таких протиправних дій відповідача, вона була змушена тривалий час виправдовуватися перед членами асоціації, які сплачували внески до каси «Садовод». Виправдовуватися приходилось ще й перед знайомими, близькими, друзями, співробітниками за основним місцем роботи та малолітньою донькою, якій потрібно було пояснити, що мати не має ніякого відношення до викладеної у статті інформації.

Крім того, позивач зазначала, що внаслідок публікації вказаної недостовірної інформації їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з розповсюдженням відповідачем недостовірної інформації відносно неї.

На підставі наведеного позивач просила суд:

- визнати недостовірною та такою, що порушує її честь, гідність і ділову репутацію інформацію, розміщену за авторством ОСОБА_2 в газеті «Каховська зоря», у номері № 17 від 23 квітня 2020 року під назвою «Садоводу» - землю, воду та спокійне життя!», а саме: - що вона «з невідомої причини … збирає кошти з людей при діючому бухгалтеру ОСОБА_3 »; - що вона має «досвід проводити повз каси кошти», отримані від членів асоціації;

- у рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди стягнути на її користь з ОСОБА_2 5 000,00 грн.

- стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3 857,96 грн., з яких: 3 000,00 грн. - витрат на правничу допомогу, 840,00 грн. - витрат на судовий збір та 17,16 грн. -витрати по сплаті перерахування судового збору.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 липня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, а також на неповне з`ясування всіх обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, просить рішення суд скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зокрема апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що інформація, викладена відповідачем у статті, є саме фактичним твердженням, які можна перевірити на предмет їх достовірності, і не є оціночним судженням відповідача. Суд взагалі не проаналізував поширену інформацію на предмет розрізнення оціночних суджень від тверджень про факти. Також у рішенні не наведено лінгвістичної характеристики висловлювань відповідача відносно позивача, тому помилково віднесено поширену інформацію до оціночного судження.

Крім того, на думку апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги те, що у статті відповідачем особисто було зазначено що «Всі дані та дати документально підтверджуються», тобто, на думку автора статті, всі його висловлювання є достовірними і тому не можуть являтися його особистими оціночними судженнями. Попри наведене, відповідач так і не надав суду документальні докази на підтвердження зазначеної ним у статті інформації відносно неї.

Також, апелянтом зазначено про недотримання судом першої інстанції ряду норм процесуального права, а саме:

- суд першої інстанції прийняв до уваги і посилався у своєму рішення на поданий відповідачем процесуальний документ «Заперечення проти позову», проте норми процесуального законодавства не містять процесуального документу під такою назвою, а процесуального документу під назвою «Відзив», як передбачено ЦПК України, відповідачем подано не було;

- у зазначеному документі «Заперечення проти позову» невірно зазначено ініціали позивача, зазначено неіснуючого відповідача КП «Редакція газети «Каховська Зоря»;

- було порушено правила допиту свідків, невірно зазначено прізвище одного із свідків та невірно відображено покази свідків;

- було застосовано термін «позивачка», який відсутній у ЦПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільним процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення. Зокрема, судом зазначено, що позивачем не доведено своїх позовних вимог. Зміст висловлювань, оприлюднених в статті, не містять фактичних даних, які принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача. Зі змісту статті вбачається, що відповідач вказує на свою необізнаність щодо причин, з яких ОСОБА_1 збирає грошові кошти з членів АСТ «Садовод», а також висловлює власне негативне ставлення до такої діяльності позивачки, даючи свою оцінку, вдаючись до мовних конструкцій та зворотів, та висловлює оціночні судження, які не можуть бути перевірені на предмет відповідності дійсним фактам. А оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, у задоволенні яких судом відмовлено, то відповідно відсутні підстави і для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного.

Так, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23 квітня 2020 року у № 17 газети «Каховська зоря» опублікована стаття під назвою «Садоводу» - землю, воду та спокійне життя!», автором якої є ОСОБА_2 , в якій, крім іншого, оприлюднена інформація щодо позивачки ОСОБА_1 , наступного змісту: «… ОСОБА_4 … з невідомих причин на сьогодняшній день збирає кошти з людей при діючому бухгалтеру ОСОБА_3 . При її досвіді проводити повз каси кошти за користування землею…» (а.с.6).

Згідно наказу голови правління АСТ «Садовод» №4 від 26.03.2020 року ОСОБА_1 тимчасово, до виходу ОСОБА_3 на роботу чи прийняття на роботу іншого бухгалтера, доручено на громадських засадах здійснювати отримання членських внесків та ведення бухгалтерської та іншої документації та звітності (а.с.7).

З копії трудової книжки позивача вбачається, що ОСОБА_1 з 1997 року працювала на посаді юрисконсульта на різних підприємствах, з 02.09.2010 року й до цього часу працює у ККТВП «Меліоратор» на посаді юриста, юрисконсульта (а.с.8).

Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач вважає недостовірною оприлюднену відповідачем відносно неї вищезазначену інформацію та зазначає, що дані висловлення відповідача, які стали відомі значній кількості осіб, не є оціночними судженнями, а є фактичними твердженями, та є недостовірними, що принижують її честь, гідніть та ділову репутацію.

У статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

З позиції правової природи, право на захист честі, гідності та ділової репутації є частиною права на повагу до приватного життя, а підстави захисту такого права виникають, як правило, на стику взаємодії права (свободи) на вираження (думки) та права на повагу до приватного життя.

Колегія суддів наголошує на важливості права кожної людини на приватність і права на свободу вираження поглядів як основи демократичного суспільства. Ці права не є абсолютними і не мають ієрархічного характеру, оскільки мають однакову цінність.

Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширенняпро неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

За положеннями ст.ст.297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 зроблено правовий висновок такого змісту: при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Крім того, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час, як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно з ч.2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, слід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак у цілому контексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів з використанням мовностилістичних засобів.

Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним у демократичному суспільстві.

У справі, що переглядається, встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на момент виникнення спірних правовідносин тимчасово, до виходу ОСОБА_3 на роботу чи прийняття на роботу іншого бухгалтера, доручено на громадських засадах здійснювати отримання членських внесків та ведення бухгалтерської та іншої документації та звітності (а.с.7).

З урахуванням наведених норм матеріального права, належним чином дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_2 , оскільки поширена останнім інформація про ОСОБА_1 не містить безспірних тверджень про достовірні факти, ає його висловленням стосовно діяльності позивача, якій доручено здійснювати отримання членських внесків та ведення бухгалтерської та іншої документації та звітності в АСТ «Садовод».

З огляду на співставлення певних фактів, які мали місце, зважаючи на повний зміст опублікованої статті, який стосувався саме діяльності певних осіб в АСТ «Садовод», рівень критики яких є значно ширшим, зважаючи на покази свідків, які були допитані в суді першої інстанції, слід вважати, що інформація поширена ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , є його суб`єктивною думкою, поглядом та критичною оцінкою певних фактів, у зв`язку з чим посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 було поширено недостовірну негативну інформацію, не грунтується на встановлених обставинах та вимогах закону.

Стилістика повідомленої ОСОБА_2 інформації стосовно ОСОБА_1 , зміст висловів та мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні факти щодо особи позивача, відтак оспорювана інформація не порушує особистих немайнових прав позивача, при цьому межі викладеної інформація не виходять за коло надання оцінки питанням обговорюваної у статті теми.

Поширена відносно позивача інформація є оціночним судженням та відповідає засадам демократичного суспільства щодо свободи вираження поглядів.

З урахуванням обставин справи, особи позивача та обставин, за яких така інформація була розповсюджена, апеляційний суд вважає, що баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та суспільним інтересом отримання інформації порушено не було.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що у статті відповідачем особисто було зазначено що «Всі дані та дати документально підтверджуються», тобто, на думку автора статті, всі його висловлювання є достовірними і тому не можуть являтися його особистими оціночними судженнями, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки зміст статті свідчить, що в ній було зазначено загалом про діяльність певних осіб в АСТ «Садовод» і тому не можна стверджувати, що дане висловлювання, а саме - «Всі дані та дати документально підтверджуються», стосувалося саме інформації, викладеної відносно ОСОБА_1 .

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище правову оцінку, і не впливають на законність оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384,390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 липня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту судового рішення 03 листопада 2021 року.

Головуючий О.А.Кузнєцова

Судді: В.В.Майданік

Н.В.Орловська