Справа № 553/2644/20
Номер провадження 2/298/142/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Лютянської М.С.

при секретарі Брітовій Е.А.

за участю позивача ОСОБА_1

його представника адвоката Ламбрух О.С.

представника відповідача - адвоката Караман Н.Ю.

представника третьої особи -Домащук Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Головного сервісного центру МВС України про визнання недійсним та скасування реєстраційного запису в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів про право власності на транспортний засіб, визнання права власності на транспортний засіб та витребування його з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 13.07.2020 року між ним та бельгійською компанією «M.Motors В.V.» був укладений контракт №1 купівлі-продажу автомобіля Audi Q5, 2.0 tdi, 2014 року виробництва, VIN: НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль ним було придбано для використання у підприємницькій діяльності. 20.07.2020 року він провів оплату за вказаний автомобіль в обсязі 11100 євро (350760,00 грн. на дату оплати) та 23.07.2020 року продавець автомобіля оформив на нього накладну №75 , яку йому необхідно було надати при розмитненні. Позивач зазначав, що для проведення розмитнення він перерахував : - платіжним дорученням №53 від 24.07.2020 року 135980,00 грн.; - платіжним дорученням №57 від 27.07.2020 року 10000,00 грн. на рахунок Казначейства України, у якості передплати за митне оформлення придбаного ним автомобіля. Позивач також вказував на те, що 25.07.2020 року він виїхав у Бельгію за купленим автомобілем автобусним рейсом Київ-Брюссель. Однак, на підставі обмеження виїзду у зв`язку з епідемією COVID-19 він не зміг перетнути кордон з Республікою Польша , і відповідно, забрати куплений автомобіль в Королівстві Бельгія. Позивач зазначав, що 31.07.2020 року він розмістив замовлення на перевезення вказаного автомобіля на сайті lardi-trans.com з метою знайти вантажоперевізника, який зміг би доставити куплений ним автомобіль з Бельгії в Україну.

01.08.2020 року о 17:15 йому зателефонував ОСОБА_3 та запропонував свої послуги, як перевізника, та який зареєстрований в базі даних на сайті lardi-trans.com. Позивач вказував на те, що в розмові він його запевнив, що в його розпорядженні є відповідні кваліфікації, дозволи, технічні засоби та водії для такого роду перевезень. Також у розмові він підкреслював свою обізнаність з правилами перевезення вантажів країнами Шенгенської зони, посилався на значний досвід своєї роботи та надав виписку з Єдиного реєстру та витяг з реєстру платників ПДВ ФОП ОСОБА_3 №039- як перевізник. ФОП ОСОБА_3 повідомив його, що перевезення буде здійснювати його водій і вони узгодили розмір оплати та строки виконання роботи.

03.08.2020 року придбаний ним автомобіль, за його згодою, продавець автомобіля передав перевізнику ФОП ОСОБА_3 в особі водія ОСОБА_4 для транспортування від продавця до Київської митниці Держмитслужби України за адресою м.Київ, вул.Малинська,20, де повинно було пройти розмитнення його автомобіля. Позивач зазначав, що належний йому автомобіль було завантажено на причіп державний номер НОМЕР_2 , 2016 року виробництва, сірого кольору, автомобіль Mercedes-Benz, Sprinter 316 білого кольору, державний номер НОМЕР_3 . Разом з автомобілем, продавцем перевізнику ФОП ОСОБА_3 в особі його водія ОСОБА_4 були передані:

- сертифікат технічного стану в оригіналі Sertificat de controle technique виданий 92 Станцією контролю, Avenue du Parc, 4800 Vtrviers, Бельгія;

- два автомобільні ключі з імобілайзером.

Починаючи з 13.08.2020 року ФОП ОСОБА_3 на його вимоги, коли останній доставить автомобіль, і коли він нарешті зможе розпочати процес розмитнення, почав його запевняти про виниклі труднощі. 15.08.2020 року ФОП ОСОБА_3 попросив його надати доручення на право перевезення автомобіля через державний кордон Угорщина Україна для його водія ОСОБА_4 , яку він оформив у приватного нотаріуса Яровий О.Б.

В подальшому перевізник почав вигадувати різні обставини невиконання доставки автомобіля запевняти, що його авто затримане і знаходиться за кордоном в Угорщині на «штраф площадці» поліції, і він, як перевізник, не має змоги доставити його автомобіль до місця розмитнення Київської митниці Держмитслужби України за адресою м.Київ, вул.Малинська,20.

Позивач ОСОБА_1 зазначав, що довіряючи ФОП ОСОБА_3 , як перевізнику, він звернувся до Консульства України в Ніредьгазі і завдяки поясненню консульства та адвоката Исаака Ласло в Угорщині, ознайомившись з подібними ситуаціями в інтернеті, він зрозумів, що став потерпілим від дій групи шахраїв, які викликали в нього довіру і користуючись цим привласнили його автомобіль ОСОБА_3 заздалегідь спланував цю операцію без наміру виконати перевезення належного йому автомобіля. Своїми діями, зі своїми спільниками він вчинив шахрайство - кримінальне правопорушення, передбачене ст..190 КК України.

З відповідною заявою він звернувся до відділення поліції №2 НПУ ГУНП в Полтавській області, і слідчим 04.09.2020 року було порушено кримінальне провадження, в якій він визнаний потерпілим. В ході досудового слідства, 11.09.2020 року стало відомо, що автомобіль , куплений ним та доручений для перевезення ФОП ОСОБА_3 продається на сайті оголошень з продажу автотранспорту auto.ria.ua громадянкою ОСОБА_5 за 21500 доларів США оголошення від 29.08.2020 року, а «власником» придбаного ним автомобіля є ОСОБА_2 . В подальшому було встановлено, що 07.08.2020 року автомобіль перетнув кордон України в якості товару, автотранспортними засобами НОМЕР_4 та АТ 7228 ХХ(причіп) за документом контролю доставки від 07.08.2020 року № UA 305160/2020/038800. Митне оформлення проводилось Мукачівською митницею Держмитслужби України в режимі імпорт 27.08.2020 року за МД типу ІМ 40 ДЕ №UA 305160/2020/044263.

Для митного оформлення належного йому автомобіля Audi Q5, 2.0 tdi, 2014 року виробництва, VIN: НОМЕР_1 громадянином ОСОБА_2 подано(окрім копії свого паспорту, доручення, виданого 07.08.2020 року ОСОБА_6 та оригіналів технічного паспорту на автомобіль та сертифікату відповідності - реєстраційних документів згідно Бельгійського законодавства щодо реєстрації транспортних засобів, які він отримав від свого спільника ОСОБА_3 , виготовлений ним підроблений документ, який, начебто, засвідчував набуття ним права власності належного йому автомобіля в одному з автосалонів Німеччини, чим сфальшував Митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ №UA 305160/2020/044263 від 27.08.2020 року.

На підставі цієї митної декларації, використовуючи завідомо підроблений документ, відповідач ОСОБА_2 зареєстрував належний йому автомобіль 29.08.2020 року на своє ім`я в сервісному центрі та отримав сфальшований технічний паспорт НОМЕР_5 та державні номерні знаки НОМЕР_6 на вищезазначений автомобіль. Позивач вказував на те, що в цей же день - 29.08.2020 року відповідач ОСОБА_2 виставив придбаний ним автомобіль на продаж через сайт оголошень auto.ria.ua. Тому позивач вважає, що є обґрунтована підозра, що своїми діями, які виразилися в підробленні офіційного документу, що надає право власності на автомобіль, в підробленні офіційного документу на право його ввезення на митну територію України та розмитнення, а також подальшу реєстрацію права власності на цей автомобіль за Законами України і, які були вчинені відповідачем - скоєно кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.358 КК України.

За таких обставин, відповідач, як недобросовісний набувач, спричинив йому, позивачу по справі, збитки в розмірі суми сплаченої за автомобіль та неотримання ним тих економічно-майнових результатів, на які він розраховував, як суб`єкт підприємницької діяльності, укладаючи зовнішньоекономічний контракт.

На підставі вищенаведеного позивач просить: 1) визнати недійсним та скасувати: -реєстраційний запис в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів від 29 серпня 2020 року за заявою №272243990 про право власності на транспортний засіб автомобіль марки Audi, модель Q5, номерне позначення кузова VIN: НОМЕР_1 , категорії М1, об`єм двигуна 1968, тип пального D(дизель), колір сірий, рік випуску 2014, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 за громадянином ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ; 2) визнати за ним право власності, набуте за контрактом №1 від 13.07.2020 року на транспортний засіб - автомобіль марки Audi, модель Q5, номерне позначення кузова VIN: НОМЕР_1 , категорії М1, об`єм двигуна 1968, тип пального D(дизель), колір сірий, рік випуску 2014, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 та витребувати( вилучити) його з чужого незаконного володіння - громадянина ОСОБА_2 на його користь (у власність).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Ламбрух О.С. позов підтримали повністю, просили задовольнити вимоги з підстав, наведених в ньому.

Представник відповідача адвокат Караман Н.Ю. позов не визнала та пояснила, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем транспортного засобу Audi Q5, 2.0 tdi, 2014 року виробництва, VIN: НОМЕР_1 , так як даний транспортний засіб придбаний ним на законних підставах у громадянина ОСОБА_3 . А саме: ОСОБА_3 під приводом повернення матеріальних збитків, завданих по кримінальному провадженню №0001198 від 10.06.2020 року по факту незаконного заволодіння транспортним засобом марки BMW надав ОСОБА_2 автомобіль марки Audi Q5, 2.0 tdi, 2014 року виробництва, VIN: НОМЕР_1 , як часткове відшкодування завданих збитків, надавши йому усі відповідні документи на даний транспортний засіб. Після чого ОСОБА_2 розмитнив даний автомобіль і поставив на облік у встановленому законом порядку. Також представник відповідача зазначила, що ОСОБА_2 поніс значні витрати на вказаний вище автомобіль, а саме: на розмитнення, на доплату за розмитнення, за сертифікат, за доручення та інше, на загальну суму 165179 грн. Тому вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є безпідставний і не підлягає до задоволення.

Представник третьої особи Головного сервісного центру МВС України Домащук Ю.А. в судовому засіданні пояснив, що при здійсненні реєстрації, перереєстрації, зняття з обліку тощо, працівники сервісних центрів МВС України керуються Законами України «Про дорожній рух», Порядок державної реєстрації(перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів……. На момент прийняття рішення про державну реєстрацію транспортного засобу у розпорядженні уповноваженої особи сервісного центру МВС повинні бути беззаперечні документальні докази того, що транспортний засіб був придбаний за фіктивними чи підробленими документами. Також зазначив, що позивач добровільно надав всі необхідні документи ОСОБА_3 та водію ОСОБА_4 для законного перевезення та реєстрації транспортного засобу Audi Q5, 2.0 tdi, 2014 року виробництва, VIN: НОМЕР_1 . Тому на момент реєстрації транспортного засобу у сервісному центрі в уповноваженої особи при здійсненні даної дії не могли виникнути сумніви щодо законних підстав набуття права власності на спірний автомобіль у особи, яка звернулася за реєстрацією, оскільки вона надала усі необхідні документи для здійснення державної реєстрації автомобіля та подальшої перереєстрації на ОСОБА_2 . Враховуючи, що дії Головного сервісного центру МВС були здійснені в межах повноважень та на законних підставах, тому жодним чином не були порушені права чи інтереси позивача. Отже, враховуючи обставини справи, просить прийняти законне та обґрунтоване рішення по справі.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Спір між позивачем та відповідачами виник з приводу того, що позивач ОСОБА_1 вважає відповідача ОСОБА_2 таким, що незаконно заволодів його рухомим майном, а саме: транспортним засобом автомобілем марки Audi Q5, 2.0 tdi, 2014 року виробництва, VIN: НОМЕР_1 , який 29.08.2020 року було зареєстровано на його ім`я в сервісному центрі та отримав нібито сфальшований технічний паспорт НОМЕР_5 та державні номерні знаки НОМЕР_6 на вищезазначений автомобіль.

Загальна декларація прав людини у статті 8 гарантує право кожної людини на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач ОСОБА_1 скористався своїм правом та звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи Головного сервісного центру МВС України, в якому просить скасувати реєстраційного запису в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів про право власності на транспортний засіб, визнати право власності на транспортний засіб та витребувати його з чужого незаконного володіння.

Водночас, позивач ОСОБА_1 вважає себе власником спірного майна та вважає, що спірне майно незаконно перебуває у відповідача ОСОБА_2 .

В судовому засіданні встановлено, що за ОСОБА_2 29.08.2020 року зареєстрований автомобіль марки Audi Q5, 2.0 tdi, 2014 року виробництва, VIN: НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 (а.с.66).

В матеріалах справи міститься копія розписки ОСОБА_2 , в якій зазначається про те, що завдану йому шкоду кримінальним правопорушенням по факту незаконного заволодіння його транспортним засобом марки BMW громадянином ОСОБА_3 відшкодовано частково шляхом передання останнім відповідачу ОСОБА_2 автомобіля марки Audi Q5, 2.0 tdi, 2014 року виробництва, VIN: НОМЕР_1 (а.с.229).

В своїй позовній заяві позивач вказує, що він добровільно надав всі необхідні документи ОСОБА_3 та водію ОСОБА_4 для законного перевезення через Державний кордон України та реєстрації транспортного засобу Audi Q5, 2.0 tdi, 2014 року виробництва, VIN: НОМЕР_1 .

Виходячи зі змісту позовної заяви спірний автомобіль перебував у ОСОБА_3 зі згоди позивача ОСОБА_1 .

Надалі, в судовому засіданні досліджено копію довіреності від 07.08.2020 року, якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_6 , зокрема, зняти придбаний на його ім`я транспортний засіб з реєстраційного обліку, застрахувати такий транспортний засіб у встановленому законом порядку, перегнати його на митну територію України та зареєструвати належний йому транспортний засіб на території України(а.с.197). ОСОБА_6 згідно наданого йому доручення ОСОБА_2 здійснював відповідні дії що спірного транспортного засобу.

Крім того, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортного засобу є, зокрема, митна декларація, сертифікат якості, виданий суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери(а.с.192-196). Такі документи були надані для подальшого оформлення права власності на спірний автомобіль правомірно, відповідно до положень Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів. Підстав неправомірності укладеного правочину позивачем не доведено, а суд таких відповідно не встановив.

В даному випадку, суд бере до уваги приписи Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав ". Так, пунктом 23 Постанови передбачено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння.

Під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна (пункт 24 Постанови Пленуму ВССУ).

Крім того, як вбачається з позовної заяви позивач ОСОБА_1 посилається на вимоги ч.1 ст.388 ЦК України, яка передбачає можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, тобто набувача, який за відплатним договором придбав майно в іншої особи, яка в свою чергу не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом з тим, відповідно до положень статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння.

З цього приводу Верховний суд України виклав свою правову позицію щодо витребування майна з чужого незаконного володіння в Постанові по справі №6-2233цс16 від 21.12.2016 року.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 добровільно надав всі необхідні документи ОСОБА_3 та водію ОСОБА_4 для законного перевезення та реєстрації транспортного засобу Audi Q5, 2.0 tdi, 2014 року виробництва, VIN: НОМЕР_1 . В свою чергу ОСОБА_3 передав вказаний вище автомобіль в рахунок завданої шкоди відповідачу ОСОБА_2 кримінальним правопорушенням по факту незаконного заволодіння його транспортним засобом марки BMW.

Всі вище перелічені обставини свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 дійсно є добросовісним набувачем права власності на автомобіль марки Audi Q5, 2.0 tdi, 2014 року виробництва, VIN: НОМЕР_1 . Тому з цих причин ОСОБА_1 позбавляється можливості у його витребуванні від добросовісного набувача ОСОБА_2 , а в свою чергу і скасування реєстрації ТЗ та визнання права власності на нього.

У відповідності до положень ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 259, 265, ЦПК України суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Головного сервісного центру МВС України про визнання недійсним та скасування реєстраційного запису в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів про право власності на транспортний засіб, визнання права власності на транспортний засіб та витребування його з чужого незаконного володіння.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 04 листопада 2021 року.

Головуюча : М.С. Лютянська