Справа № 202/4583/21
Провадження № 2/202/2186/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 жовтня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Варави А.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Співак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування поданої позовної заяви, зазначив що 22 березня 2014 року рішенням загальних зборів кооперативу його було виключено з членів гаражного кооперативу. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року було визнано незаконним рішення загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» про виключення його зі списків членів гаражного кооперативу та скасовано протокол №1 від 22 березня 2014 року загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» в частині п. 6 розділу 2 протоколу про виключення його зі списків членів гаражного кооперативу. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2018 року по справі №202/4169/17 було затверджено мирову угоду, за якою відповідач гарантує, що станом на 27 березня 2018 року відсутні перешкоди для доступу, користуванню та розпорядженню позивачем, який є членом ОК «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2», гаражними боксами ряд 3 № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_3 та ряд НОМЕР_4 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (ОК «АКГ «Лівобережний-2») та відповідач зобов`язався у подальшому не чинити перешкоди йому як члену ОК «Автогаражний кооператив Лівобережний-2» у доступі, користуванні і розпорядженні гаражними боксами. 06 жовтня 2018 року рішенням загальних зборів членів гаражного кооперативу оформленого протоколом №2 позивача повторно виключено з членства у кооперативі. Звертав увагу суду, що у відповідача відсутні документи, які підтверджують право користування земельною ділянкою, позбавляють позивача належним чином реалізувати право власності на свій гараж та на земельну ділянку під ним. Наголошував, що через надмірні хвилювання та постійні стреси у нього з`явилося прогресуюче захворювання у вигляді неоваскулярної некомпенсованої блючої глаукоми. Посадові особи гаражного кооперативу спричиняють йому значну моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях та негативних переживаннях від відповідних дій. Він вимушений витрачати велику кількість свого часу та докладати значних зусиль на звернення за захистом своїх прав.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує проти позову в повному обсязі та вважає позовні вимоги необґрунтованими. Наголошував, що позивач є членом кооперативу з 2006 року. У розпорядженні позивача перебували 4 (чотири) гаража, які розташовані на території кооперативу. Обов`язком членів кооперативу є сплата визначених статутом кооперативу внесків та додержання статуту кооперативу. З 2009 року позивач припинив сплачувати членські внески до кооперативу, що стало підставою для стягнення заборгованості у судовому порядку та виключення позивача з членів кооперативу. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2015 року у справі № 202/7501/14-ц було стягнуто заборгованість позивача зі сплати членських внесків за 2011-2014 роки. У період 2015-2018 роки позивач також не сплачував членські внески до кооперативу. Позивачу направлялися листи з вимогою погасити заборгованість зі сплати членських внесків за 2015-2018 роки та зазначено, що за несплату внесків протягом двох років його може бути виключено з членів кооперативу. Однак, позивач в зазначений термін не вніс жодних коштів в рахунок погашення заборгованості та позивача на підставі 06.10.2018 року рішенням загальних зборів було виключено з членства у кооперативі. Наголошували, що з їх боку здійснювалися та продовжують здійснюватися усі необхідні дії для оформлення документів на землю та гаражі. Звертали увагу суду, що позивач не наводить жодних належних доказів того, що діями відповідача йому спричинено моральну шкоду.

ОСОБА_1 надав відповідь на відзив в якому зазначив, що відповідачем на сьогоднішній день з 1995 року не було вжито жодних заходів для введення в експлуатацію будівель кооперативу чим відповідач позбавляє його належним чином реалізувати право власності на свій гараж.

ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити.

Представник обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» заперечував в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є членом обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2».

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.09.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до обслуговуючого кооперативу Автогаражний кооператив Лівобережний-2 про визнання незаконним рішення задоволено частково. Визнано незаконним рішення загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу Автогаражний кооператив Лівобережний-2 про виключення зі списків членів гаражного кооперативу ОСОБА_1 . Скасовано протокол № 1 від 22 березня 2014 року загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу Автогаражний кооператив Лівобережний-2, а саме в частині п.6 розділу 2 цього протоколу про виключення із списків членів гаражного кооперативу ОСОБА_1 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2018 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та Обслуговуючим кооперативом «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» за якою: відповідач гарантував, що станом на 27 березня 2018 року відсутні перешкоди для доступу, користуванню та розпорядженню позивачем, який є членом ОК «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2», гаражними боксами ряд 3 № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_3 та ряд НОМЕР_4 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (ОК «АКГ «Лівобережний-2»); відповідач зобов`язався у подальшому не чинити перешкоди ОСОБА_1 як члену ОК «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» у доступі, користуванні і розпорядженні гаражними боксами ряд 3 № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ряд НОМЕР_5 № НОМЕР_6 та ряд НОМЕР_7 № НОМЕР_1 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (ОК «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2»); ОСОБА_1 відмовився від позовної вимоги про стягнення з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 55 000 грн.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням загальних зборів членів ОК "АГК "Лівобережний-2" від 06 жовтня 2018 року ОСОБА_1 виключено з членів кооперативу на підставі пункту 6.8 Статуту у зв`язку з несплатою членських внесків протягом більше двох років.

Згідно наданих копій листів відповідач ОК «АГК «Лівобережний-2» неодноразово направляв ОСОБА_1 вимогу щодо сплати заборгованості з членських внесків, однак жодних реквізитів для сплати заборгованості листи не містять.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що внаслідок дій посадових осіб відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях, він змушений велику кількість свого часу витрачати та докладати значних зусиль на звернення за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України.

Як доведено матеріалами справи, права позивача дійсно були порушені відповідачем, що підтверджується рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.09.2015 року. Позивач тривалий час був обмежений у своїх правах як член кооперативу, про що також свідчить звернення ОСОБА_1 до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у червні 2017 року з позовом до обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2»про усунення перешкод користування майном, заборону вчиняти певні дії та стягнення моральної шкоди, та укладання в подальшому мирової угоди. Тому суд доходить висновку, що позивач зазнав моральної шкоди, оскільки зазначені протиправні дії відповідача призвели до вимушених змін у його життєвих стосунках, позивачу довелось докладати певні зусилля для відновлення становища, що існувало до порушення його прав.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 щодо завдання йому моральної шкоди внаслідок тривалого не введення в експлуатацію об`єкту: «Гаражі наземні за адресою: АДРЕСА_2 ».

Так, обслуговуючому кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» згідно рішення Дніпровської міської ради № 186/32 від 23.05.2018 року було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для завершення будівництва гаражного кооперативу по АДРЕСА_3 .

Рішенням Дніпровської міської ради № 175/53 від 22 січня 2020 року зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,8000 га, за територіальною громадою м. Дніпра, в особі Дніпровської міської ради та затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений ТОВ «Сервіс Експерт М», та умови передачі земельної ділянки в оренду строком на 2 роки обслуговуючому кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2», для завершення будівництва гаражного кооперативу по АДРЕСА_3 за рахунок земель, не наданих у власність або користування.

21 квітня 2020 року між Дніпровською міською радою та Обслуговуючим кооперативом «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» було укладено договір оренди земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_3 для завершення будівництва гаражного кооперативу.

Відповідно до листа № 8/3-383 від 29.12.2020 року, управлінням державного архітектурно-будівельного контролю ДМР повернуто відповідачу декларацію про готовність до експлуатації об`єкту: «Гаражі наземні за адресою: АДРЕСА_2 » на опрацювання, оскільки замовником (Обслуговуючим кооперативом «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2») не надано в повному обсязі відомості, що передбачені Додатком № 1 до «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів».

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав доказів того, що саме через протиправні дії відповідача він позбавлений можливості реалізувати своє право власності на гараж та земельну ділянку, та саме внаслідок протиправних дій відповідача об`єкт «Гаражі наземні за адресою: АДРЕСА_2 », не введений на даний час в експлуатацію. Тому доводи позивача в цій частині не знайшли своє підтвердження.

Також суд не приймає до уваги консультаційний висновок спеціалісту від 27.10.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 має прогресуюче захворювання у вигляді неоваскулярної некомпенсованої блючої глаукоми. Зазначений документ не містить висновок, що причиною хвороби стали саме надмірні хвилювання та постійні стреси позивача.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що суму відшкодування моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 необхідно визначити у розмірі 20 000 грн., яка відповідає вимогам розумності і справедливості.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. З відповідача підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь держави судовий збір в розмірі 200 грн. не сплачений при подачі позову до суду.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» (м. Дніпро, вул. Генерала Захарченка, буд. 17а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) моральну шкоду у сумі 20 000 (двадцяти тисяч) грн.

Стягнути з обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний-2» (м. Дніпро, вул. Генерала Захарченка, буд. 17а, ) на користь держави судовий збір у сумі 200 (двісті) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 01.11.2021 року.

Суддя: Г.В. Бєсєда