рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/4314/21

Номер провадження 2/495/2113/2021

11 жовтня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Боярського О.О.,

за участі секретаря судових засідань Рачицької І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якій позивачка просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на квартиру під номером АДРЕСА_1 , житловою площею 17,3 кв.м., загальною площею 46,3 кв.м.

В обґрунтування зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Білгород-Дністровським відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис за №1451.

Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді квартири під номером АДРЕСА_1 , житловою площею 17,3 кв.м., загальною площею 46,3 кв.м.

Вказане нерухоме майно належало спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрованого Одеською товарною біржею.

Інших спадкоємців, окрім позивачки не має.

Позивачка вказує, що після смерті матері вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову нотаріуса, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно та рекомендовано звернутися до суду для захисту своїх прав.

У зв`язку з наведеним звернувся до суду за захистом своїх спадкових прав.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 11 червня 2021 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

15.06.2021 року ОСОБА_3 подав до канцелярії суду заяву у якій просив витребувати від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Макогончук Наталії Вікторівни (адреса: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Першотравнева, 81/1) копію спадкової справи до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Білгород-Дністровський Одеської області, актовий запис №1451.

Ухвалою суду від витребувано від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Макогончук Наталії Вікторівни (адреса: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Першотравнева, 81/1) копію спадкової справи до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Білгород-Дністровський Одеської області, актовий запис №1451.

03.09.2021 року до суду надійшла копія спадкової справи до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14.09.2021 року адвокат Холудєєв Б.Є. подав до канцелярії суду заяву у якій просив закрити підготовче провадження по справі та призначити справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 14.09.2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 11.10.2021 року.

У судове засідання 11.10.2021 року сторони не з`явились.

Представник позивачки - адвокат Холудєєв Б.Є. 11.10.2021 року подав до канцелярії суду заяву з проханням розгляд справи провести без його участі та участі позивачки, зазначає також, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач Білгород-Дністровська міська рада в судове засідання не з`явився. 19.07.2021 року представник Білгород-Дністровської міської ради надав до канцелярії суду відзив на позов, відповідно до якого просив прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню с заступних підстав.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Білгород-Дністровським відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис за №1451. (а.с. 5)

Факт родинних відносин між позивачкою ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 29.01.1953 року. (а.с. 6)

17.11.1979 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 , та після укладення шлюбу взяла прізвище « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим повторно 08 травня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис за №437. (а.с. 7)

Таким чином позивачка є спадкоємцем першої черги за законом.

Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді квартири під номером АДРЕСА_1 , житловою площею 17,3 кв.м., загальною площею 46,3 кв.м.

Позивачка звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову нотаріуса, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно та рекомендовано звернутися до суду для захисту своїх прав.

Згідно досліджених в судовому засіданні документів, які містяться в інвентарній справі на квартиру під номером АДРЕСА_1 встановлено наступне.

26.10.1994 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі був укладений договір № 1/Б купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_2 купила квартиру під номером АДРЕСА_1 .

Договір був укладений у простій письмовій формі. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 26.10.1994 року підписаний сторонами, посвідчений експертом ОТБ та зареєстрований за № 1/Б.

Пунктом 9 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.10.1994 року зазначено, що відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу України, укладений договір підлягає реєстрації у бюро технічної інвентаризації.

У листопаді 1994 року вказаний договір був зареєстрований в Білгород-Дністровському міжміському бюро технічної інвентаризації до реєстрової книги №86, за реєстровим номером №5189, що підтверджується реєстраційним посвідченням, згідно якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 .

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1, 5 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом ст. 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно із ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і зворотної дії не мають, крім випадків, коли вони пом`якшують, або скасовують цивільну відповідальність. Тобто при вирішенні даного спору щодо угоди купівлі-продажу майна, вчиненої у липні 1997 року, мають бути застосовані положення Цивільного Кодексу України 1963 року.

Згідно ст. 227 ЦК України, 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.

Укладена між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 угода не була нотаріально посвідчена /відповідно до вимог ст. 15 Закону України "Про товарну біржу"/.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України, в редакції 1963 року, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Згідно ст. 42 ЦК України, в редакції 1963 року, угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Мовчання визнається виявом волі укласти угоду у випадках, передбачених законодавством.

Згідно ст. 47 ЦК України, в редакції 1963 року, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі.

Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірний житловий будинок є договір купівлі-продажу нерухомого майна № 880/Б від 24.07.1997 року, укладений та зареєстрований в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі.

Підтвердженням факту виникнення права власності у ОСОБА_2 на придбане нерухоме майно, є реєстрація договору купівлі-продажу в КП «Білгород-Дністровського БТІ» на праві приватної власності, що підтверджується реєстраційним посвідченням. /

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про власність", чинного на час набуття ОСОБА_2 квартири, громадянин набував право власності на майно, зокрема, отримане внаслідок укладення угод, що не заборонені законом.

Статті 47, 227 ЦК України, в редакції 1963 року вимагали обов`язкове нотаріальне посвідчення угод купівлі-продажу житлових приміщень і реєстрацію у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, а правовими наслідками недодержання такої форми передбачалося недійсність цієї угоди .

Однак, ст. 15 Закону "Про товарну біржу"( у редакції від 16 лютого 1993 року), що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме на 24. 7.1997 року на Одеській товарній біржі, не забороняла купівлю-продаж, зокрема житлового будинку та не передбачала необхідності нотаріального посвідчення укладеного договору.

Лише в редакції від 20.05.2010 року в ст. 15 Закону "Про товарну біржу" було зазначено, що житловий будинок (як предмет визначений індивідуальними ознаками) не може бути предметом біржової торгівлі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовуються до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до положень статті 3 Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Однак, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України за № 121 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб (пункт 1 п/п 1.5.-1.7.) державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності.

Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна.

До переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна відноситься зокрема договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею (пункт 9 додатку № 1 до Інструкції ).

До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло.

В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між ініціатором угоди та учасником угоди, які при цьому виступали членами біржи, про що зазначено в самому договорі від 24.07.1997 року, зареєстрованому на Одеській товарній біржі.

Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючий на час укладення договору купівлі-продажу від 24.07.1997 року, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржи та якщо вона подана до реєстрації, та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.

Закон України «Про товарну біржу» звільняв членів біржи за біржовими операціями від подальшого нотаріального посвідчення договору, зареєстрованого на біржі, без будь-якого застереження, то в разі продажу нерухомого майна за біржовим договором і відсутності судового рішення про визнання такого договору недійсним, при таких обставинах, виходячи з загальних підстав презумпції правомірності правочину та з того, що держава здійсненням державної реєстрації біржового договору, за яким особа придбала нерухоме майно, таким чином визнала, що у набувача право власності виникло на незаборонених законом підставах, не має підстав для визнання в судовому порядку права власності на спірне нерухоме майно за спадкодавцем.

ОСОБА_2 зареєструвала договір купівлі-продажу нерухомого майна на підставі біржової угоди в Білгород-Дністровському МБТІ на своє ім`я.

Отже, право власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, було набуто відповідно до діючого на той час законодавства, визнавалося державою і ніким не оскаржено.

На даний час нотаріально посвідчити договір не має можливості, оскільки ОСОБА_2 - покупець по договору померла.

Сторони при укладенні угоди купівлі-продажу нерухомості від 26.10.1994 №1/Б домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне виконання умов договору: ОСОБА_2 сплатила визначену договором суму грошей, а продавець передала їй документи на нерухоме майно, на сьогоднішній день за нею зареєстровано право власності на спірну квартиру в державних органах реєстрації майна, проте посвідчити угоду у нотаріуса не є можливим, оскільки ОСОБА_2 померла.

28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Судом установлено, що, позивачка є єдиними спадкоємцем першої черги за законом до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини і норми права, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про те, що вказана квартира під номером АДРЕСА_1 дійсно належала спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі зареєстрованого на товарній біржі договору купівлі-продажу, який був фактично виконаний сторонами, і також відповідно до чинного на момент його укладення законодавства зареєстрований у бюро технічної інвентаризації. Право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру не оспорюється. Однак, у зв`язку з недодержанням при укладенні договору нотаріальної форми, позивачка ОСОБА_1 не може реалізувати свої спадкові права, як спадкоємиця першої черги за законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оформлення спадкових прав у нотаріуса є неможливим, оскільки договір укладений на товарній біржі не зареєстрований при житті спадкодавцем.

У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що права позивачів підлягають захисту шляхом задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого права та позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстровий номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , право власності на спадкове майно, а саме на: квартиру під номером АДРЕСА_1 , житловою площею 17,3 кв.м., загальною площею 46,3 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Боярський