Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючого суддя Цуранов А. Ю. , при секретарі Бутова Ю. В.,

за участю:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

представник третьої особи - Вечеринська І.А.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 в інтересах якого діють батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Узинської територіальної громади про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд визнати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстровані, проте не проживають: її син ОСОБА_4 , дружина сина (невістка) - ОСОБА_5 , онук - ОСОБА_6 , діти невістки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Факт реєстрації відповідачів за вказаною адресою порушує право власності позивача, тому остання звернулась до суду.

16.12.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

25.01.2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

03.03.2021 року ухвалою суду задоволено клопотання ОСОБА_1 , замінено третю особу Службу у справах дітей Білоцерківської райдержадміністрації на Службу у справах дітей та сім`ї Узинської територіальної громади, залучено ити до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_6 , в інтересах якого діють батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

20.04.2021 року ухвалою суду доручено Службі у справах дітей та сім`ї Узинської територіальної громади в межах встановлених законом повноважень надати висновок про розв`язання спору у даній справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

07.06.2021 року на адресу суду надійшов висновок Виконавчого комітету Узинської міської ради про недоцільність зняття з реєстрації ОСОБА_6 .

22.06.2021 року ухвалою суду доручено Службі у справах дітей та сім`ї Узинської територіальної громади в межах встановлених законом повноважень скласти та направити на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області акт (відомості) про фактичне проживання неповнолітньої особи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також його батьків: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила задовольнити в повному обсязі. Додатково зазначила, що сама проживає у будинку, невістка з онуком живуть у Вінниці у матері невістки, а син позивача невідомо де.

Відповідач-3 ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала, зазначивши, що за адресою АДРЕСА_1 не проживає з 2016 року, а живе в АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні відповідач-4 ОСОБА_3 позов визнала. Пояснила, що за спірною адресою не проживає з 2013 року, а живе в АДРЕСА_3 .

Представник третьої особи Вечеринська І.А. в судовому засіданні надала пояснення по справі зазначивши, що не зрозуміло чи є у батьків дитини інше житло, а згідно висновку служби виселення неповнолітнього ОСОБА_6 недоцільне.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позиції учасників справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13.07.1982 року, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської районної нотаріальної контори за № 5512.

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Узинської міської ради № 11-14-3326 від 09.11.2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до актів про фактичне місце проживання (не проживання) від 16.11.2020 року, ОСОБА_4 - з 2017 року, ОСОБА_5 - з 2015 року, ОСОБА_6 - з 2015 року, ОСОБА_2 - з 2015 року, ОСОБА_3 - з 2013 року, фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідок Виконавчого комітету Узинської міської ради № 11-14-3425 від 16.11.2020 року, № 11-14-3427 від 16.11.2020 року, № 11-14-3426 від 16.11.2020 року, ОСОБА_4 , 1976 р.н., ОСОБА_5 , 1976 р.н., ОСОБА_6 , 2011 р.н., ОСОБА_2 , 2001 р.н., перебувають на реєстраційному обліку, але фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку Виконавчого комітету Узинської міської ради № 53 від 31.05.2021 року зняття з реєстрації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є недоцільним.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно із статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 160 Сімейного кодексу України визначено право батьків на визначення місця проживання дитини.

Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України).

Малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що малолітня дитина зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В силу ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Вимоги ухвали суду від 22.06.2021 року про доручення Службі у справах дітей та сім`ї Узинської територіальної громади скласти та направити на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області акт (відомості) про фактичне проживання неповнолітньої особи - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також його батьків - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , не виконані.

Тож, на думку суду, наданий третьою особою висновок про недоцільність зняття з реєстрації малолітнього є недостатньо обґрунтованим, оскільки зроблений без обстеження умов проживання, як це передбачено чинним законодавством, в тому числі і за відсутності відомостей про фактичне місце знаходження неповнолітнього.

Разом з цим, в судовому засіданні встановлено та підтверджено наявними доказами про відсутність усіх відповідачів за спірною адресою протягом певного часу.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 82, частиною 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки судом встановлено, що відповідачі зареєстровані у будинку позивача, однак з 2013-2017 років у ньому не проживають, договірних відносин з приводу користування ним із власником не мають, участі в утриманні квартири не приймають, їх реєстрація у цьому будинку не дозволяє розпоряджатися ним на власний розсуд та обмежує законні права ОСОБА_1 , тому порушене право позивача, як власника будинку, підлягає захисту, а перешкоди у реалізації прав власника квартири мають бути усунені шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування цим жилим приміщенням.

Суд також враховує визнання позову відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Таким чином, оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі та визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в інтересах якого діють батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Оскільки в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 05.11.2021 року.

СуддяА. Ю. Цуранов