ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6675/21 Справа № 212/434/20 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П.,Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції в системі EASYCON цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2021 року, яке постановлено суддею Власенко М.Д. у м. Кривому Розі, повне судове рішення складено 22 лютого 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпро ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті Ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 27 квітня 2013 року між сторонами було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів Жовтневого ВДРАЦС реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ, актовий запис № 212. В ІНФОРМАЦІЯ_6 у сторін народилась дочка - ОСОБА_3 , яка після розірвання шлюбу спочатку залишилась проживати з матір`ю. Вказує, що Через деякий час ОСОБА_2 вийшла заміж та народила ще двох дітей. Відповідачка офіційно не працює, періодично працює за межами країни, залишаючи дітей на незнайомих людей, вихованням дітей не займається, з другим чоловіком живуть окремо. Він, як батько, заперечує проти такого способу виховання дитини та наполягає на постійному місці проживання дитини з ним - батьком дитини.

Після уточнення позовних вимог, просив суд, визначити місце проживання малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що позивачем не надано доказів що проживання з батьком буде відповідати найкращим інтересам дитини та можливості забезпечення дитині належного догляду, умов для виховання та розвитку, під час тимчасового проживання з позивачем вихованням дитини займалась бабуся, а не особисто позивач.

Судом не взято до уваги, що, у позивача немає власного житла, він проживає зі своєю матір`ю та повнолітнім братом у 2-кімнатній квартирі, яка належить матері позивача, що свідчить про відсутність належних побутових умов,для гармонійного розвитку та комфорного проживання дитини, в той час як відповідачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 , яка складається з 5-и житлових кімнат, у дитини є власна кімната, місце для відпочинку та навчання.

Висновок суду про тривале перебування відповідачки за кордоном у продовж року з 08.01.2018 року по 08.01.2019 року, не відповідає дійсності, оскільки позивач, лише періодично перебувала за кордоном у вказаний період їздила на роботу в Нідерланди та поверталася назад до України. Крім того, протягом зазначеного періоду: відповідачка перебувала разом із дитиною на відпочинку в Туреччині, що підтверджується відмітками у закордонному паспорті дитини.

Крім того, протоколом судового засідання від 26 січня 2021 року, підтверджується порушення позивачем строків подання доказів до матеріалів справи, які подано після постановлення ухвали про закриття підготовчого провадження, та за відсутності доказів направлення їх всім учасникам справи.

Також скаржник, зазначила, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено їй у задоволенні клопотання про відкладення слухання справи 26 січня 2021 року, судом не надано оцінки причинам неприбуття відповідача у судове засідання та визнано можливим розгляд справи за її відсутності. У судовому засіданні були долучені нові документи та допитані свідки, що позбавило відповідача можливості, надати свої заперечення та взяти участь у допиті свідків.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, позивача - ОСОБА_1 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, відповідачки ОСОБА_2 та її представників адвоката Некляєва Ю.Г. в режимі он-лайн на відеозв`язку, та адвоката Бибку Т.Я., які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити,представника третьої особи служби у справах дітей виконкому Покровської райради - Деркач Н.В., яка покладалась на розсуд суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, відзиву відповідача на апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27 квітня 2013 року між сторонами було шлюб, зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 212 , який розірвано за рішенням Саксаганського районного суму м. Кривого Рогу від 04 квітня 2017 року ( а.с.5,57).

В період шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 914. Батьком дитини записаний ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 (а.с.6).

Відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кучман І.І. від 25.09.2017 року, ОСОБА_5 придбала квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 59-60)

Відповідно до довідки виконавчого комітету Покровської районної ради в місті Кривому Розі відділу реєстрації місця проживання громадян, відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована та мешкає разом з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в АДРЕСА_3 (том №1 а.с. 65).

Згідно довідки завідуючої КЗ «Дошкільної освіти (Ясла-садок) Комбінованого типу №60 КМР від 25 лютого 2020 року № 17, зазначено, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відвідувала КЗДО КТ №60 КМР (гр.№6) з 19.02.2018 року по 31.05.2019 року (а.с.25).

Згідно характеристики завідуючої КЗ «Дошкільної освіти (Ясла-садок) Комбінованого типу №60 КМР від 25 лютого 2020 року, зазначено, що дитина ОСОБА_3 , відвідувала заклад з 13.08.2018 по 01.06.2019 рік. Батьки дитини розлучені, на момент перебування в закладі дівчинка проживала з матір`ю та вітчимом. Приводили та забирали дівчинку переважно мати та вітчим, інколи батько. Мати дівчинки, надала до закладу нотаріально завірену заяву, в якій дає згоду, в період її тимчасової відсутності, вирішувати питання щодо виховання та розвитку її доньки ОСОБА_3 , вітчиму - ОСОБА_8 . Мати приділяла достатньо увагу вихованню дитини, цікавилися питанням навчання доньки, відвідувала святкові ранки. Батько, ОСОБА_1 , звертав увагу на стан здоров`я дівчинки, брав участь у вихованні, відвідував свята. (а.с. 26).

Згідно довідки ТОВ «Навчально-розважального центру «Айдентіфай» м.Дніпро, дитина ОСОБА_3 відвідувала заняття підготовки до школи з 03.04.2019 року по 25.05.2019 року, також з 01.09.2019 року навчалась на курсах «підготовка до школи та англійська мова», плата проводиться батьком в термін. (а.с. 30).

Згідно характеристики ТОВ «Навчально-розважального центру «Айдентіфай» м.Дніпро, у квітні місяці 2019 року до школи прийшла ОСОБА_3 . В школу зазвичай приводила та забирала дитину бабуся. Бабуся завжди цікавилась успіхами і поведінкою ОСОБА_3 на заняттях. Виконанням домашнього завдання, з дівчинкою також займається бабуся. Кілька разів дитину забирав тато. Мама жодного разу не приходила. Також ОСОБА_3 ніколи не згадувала про маму, розповідала лише про тата та бабусю.(а.с.31).

Згідно повідомлення Криворізького відділу поліції Покровського відділення поліції ГУ НП в Дніпропетровській області, вказано, що за даними інформаційно - телекомунікаційної системи «Інформаційний портал НПУ» гр. ОСОБА_1 , 1985 р.н. до Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області звертався з письмовою заявою про притягнення до відповідальності його дружини ОСОБА_2 яка перешкоджає в спілкуванні з дитиною, звернення гр. ОСОБА_1 зареєстровано до Єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події за № 7100 від 12.05.2016 року. Вказане звернення було розглянуто згідно Закону України «Про звернення громадян» та списано до номенклатурної справи № 9/1-22.(а.с.27).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , видане Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 09.12.2017 року, відповідачка уклала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 » (а.с. 58).

Від шлюбу з ОСОБА_8 відповідачка має двох дітей - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.71,72).

Відповідно до акту, складеному мешканцями будинку АДРЕСА_4 та затвердженому головою правління ОСББ «КР Каштан 41», у квартирі АДРЕСА_2 з липня 2017 року по теперішній час проживає сім`я ОСОБА_8 у складі: чоловік - ОСОБА_8 , дружина - ОСОБА_2 , донька - ОСОБА_3 , (від першого шлюбу матері), син - ОСОБА_12 , син - ОСОБА_13 . Житлові умови 5-ти кімнатної квартири, загальною площею 101,3 м.кв., яка перебуває в особистій приватній власності ОСОБА_2 , відповідають усім необхідним санітарно-гігієнічним умовам, технічним нормам та іншим побутовим умовам, необхідним для комфортного проживання.(а.с.73).

Відповідно до характеристики голови ОСББ «КР Каштан 41», від 24.02.2020 року, у квартирі АДРЕСА_2 проживає сім`я ОСОБА_8 , які за три роки проживання у будинку, зарекомендували себе виключно з позитивної сторони. Батьки дітей ведуть правильний спосіб життя, не зловживають спиртними напоями, привітливі із сусідами, ні з ким не конфліктують. Батьки сумлінно займаються вихованням дітей. Спілкування біологічного батька із старшою донькою ОСОБА_3 за весь період проживання в цьому будинку не спостерігалося. (а.с.75).

Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, виданого Покровським районним відділом у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №1227-2 від 18.09.2018 року, місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.62).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 12.03.2019 року № 4786 Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 знята з реєстрації за адресою АДРЕСА_5 та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 22.03.2019 року по теперішній час (а.с.32,65,66).

Згідно заяви, засвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Літвіновою І.І., ОСОБА_2 , згідно п. 2 ст. 151 СК України, у зв`язку з тимчасовим виїздом на роботу за кордон в період з 08 січня 2018 року по 08 січня 2019 року, надає згоду вирішувати питання щодо виховання та розвитку її малолітньої доньки ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , її чоловіком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 . (а.с. 69).

12 червня 2019 року відповідачка ОСОБА_2 уклала індивідуальний трудовий договір з ТОВ «Промаркер», що знаходиться у провінції Західна Фландрія Нідерланди , за умовами якого прийнята на роботу з 08 липня 2019 року по 07 липня 2021 року у якості працівника з логістики (а.с.7-81).

Позивач ОСОБА_1 працює бетонярем 5 р. в ТОВ «Будівельна компанія Ольвія» (а.с.14), його дохід за період з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року склав 55213,70 грн., за місцем роботи характеризується з позитивного боку (а.с.145,146).

Відповідно до довідки КЗО «Середня загальноосвітня школа №119» Дніпровської міської ради №4-1 від 20.01.2021 року, ОСОБА_3 , навчалась в КЗО «Середня загальноосвітня школа №119»ДМР з 01.09.2020 року по 12.01.2021 року, вибула на підставі довідки Боярського академічного ліцею «Гармонія», Київської області, наказ №2 від 12.01.2021р. (а.с.149).

Згідно заяви Шевченківської районної у місті Дніпра ради від 10.02.2020 року спеціалістами управління -служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , для з`ясування факту проживання дитини на території Шевченківського району. У ході розмови із бабусею дівчинки та її батьком встановлено, що ОСОБА_3 , 2013 року народження, в даний час проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 20)

У Висновку Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради № 7/01-29/2201 від 01.07.2020р. про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з одним із батьків, вказане питання з`ясовувалось за участі обох батьків. За наслідками розгляду органом опіки та піклування зроблено висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини як з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , так і з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 99-100).

Відповідно до Акту обстеження умов проживання проведеною за адресою: АДРЕСА_7 . В помешканні дотримуються санітарно-гігієнічні норми. В будинку чисто та затишно. Для дитини в сім`ї створені всі належні умови для повноцінного утримання та виховання. В дитини окрема кімната, окреме ліжко, шафа для речей, стіл для виконання завдань, об лаштоване місце для ігр, іграшки. Дитина всім забезпечена. (а.с.41-42 том 2)

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з інтересів малолітньої дитини, та вважав, що саме позивач як батько дитини здатний найбільшою мірою забезпечити належний її догляд, виховання та повноцінний розвиток, що можливо у випадку проживання дитини саме з батьком.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Спір між сторонами виник з приводу визначення місця проживання їх спільної неповнолітньої дитини, після того, як вони стали проживати окремо.

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.1.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М . С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

20 листопада 1959 року була прийнята Декларація прав дитини резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН. Декларація визнається універсальним і ефективним механізмом та інструментом захисту прав дитини в світовому масштабі і діє з дати прийняття Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надано можливості і сприятливі умови, які дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи і гідності. З цією метою при виданні законів головним міркуванням повинно бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), наголосив, що при вирішенні справ цієї категорії основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року в справі № 364/1139/19 (провадження № 61-11271св20) вказано, що: «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18, викладено висновок про те, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до довідки виконавчого комітету Покровської районної ради в місті Кривому Розі відділу реєстрації місця проживання громадян, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 (том №1 а.с. 65).

Згідно заяви Шевченківської районної у місті Дніпра ради від 10.02.2020 року (станом на час розгляду справи) спеціалістами управління -служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , для з`ясування факту проживання дитини на території Шевченківського району. У ході розмови із бабусею дівчинки та її батьком встановлено, що ОСОБА_3 , 2013 року народження, в даний час проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 20)

У Висновку Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради № 7/01-29/2201 від 01.07.2020р. про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з одним із батьків, вказане питання з`ясовувалось за участі обох батьків. За наслідками розгляду органом опіки та піклування зроблено висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини як з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , так і з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 99-100).

Відповідно до Акту обстеження умов проживання проведеною за адресою: АДРЕСА_7 . В помешканні дотримуються санітарно-гігієнічні норми. В будинку чисто та затишно. Для дитини в сім`ї створені всі належні умови для повноцінного утримання та виховання. В дитини окрема кімната, окреме ліжко, шафа для речей, стіл для виконання завдань, об лаштоване місце для ігр, іграшки. Дитина всім забезпечена (а.с.41-42 том 2)

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, відповідачка ОСОБА_2 посянила, що позивач проживає в м. Кривому Розі, дитина мешкала в м. Дніпро з бабусею, а не батьком. З бабусею була домовленість про тимчасове проживання малолітньої ОСОБА_3 у бабусі, доки відповідачка не влаштується в Київській області, потім забере малолітню дитину проживати до себе. На даний час ОСОБА_3 - навчається в боярському академічному ліцеї «Гармонія» Київської області.

За участю педагога ОСОБА_16 , у судовому засіданні, було допитано малолітню ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка пояснила, що вона любить обох батьків, однак бажає мешкати разом з матір`ю, номер телефон батька у неї є, за бажання вона може в будь-який момент, вільно спілкуватись з батьком.

В контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини, колегія суддів приходить до висновку, що саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме інтересам малолітньої дитини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню на підставі п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.3 ч. 3 ст. 376, п.1 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місце проживання малолітньої дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1261, 20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: