ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» листопада 2021 року

м. Харків

справа № 635/8765/20

провадження № 22ц/818/4980/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Маміної О. В., Хорошевського О.М.

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 червня 2021 року в складі судді Лук`яненко С.А.

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення вартості спожитої теплової енергії.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі договору дарування №4226 від 19 жовтня 2012 року відповідачам належать в рівних частках нежитлові приміщення цокольного поверху 5-6 під`їзду №№ VII, VIII, XXIII, XXIX загальною площею 71,8 кв м в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі розпоряджень Харківського міського голови в опалювальних сезонах 2014-2015, 2015-2016, 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020 роках здійснювалось постачання теплової енергії у житловий будинок, де розташовані нежитлові приміщення відповідачів, що підтверджується актами на включення та відключення споживача до джерела теплової енергії. Також, факт використання теплової енергії для власних потреб для обігріву нежитлового приміщення підтверджується актами обстеження нежитлових приміщень.

Вказав, що подача теплової енергії відповідачам по особовому рахунку НОМЕР_1 здійснена в повному обсязі, на підставі чого відповідачам направлені рахунки за спожиту теплову енергію.

Зазначив, що станом на 01 травня 2020 року у відповідачів виникла заборгованість за період з 02 жовтня 2013 року по 01 травня 2020 року у розмірі 71 445,85 грн. За кожний розрахунковий період відповідачам направлені платіжні рахунки-фактури про сплату за спожиту теплову енергію, які до цього часу не сплачені. Відсутність письмового договору не є підставою для несплати заборгованості.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вартість спожитої теплової енергії у розмірі 71 445,85 грн за період з 02 жовтня 2013 року по 01 травня 2020 року та судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 червня 2021 року позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено частково; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» вартість спожитої теплової енергії у розмірі 29 450, 49 грн; та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» суму судового збору у розмірі 866,44 грн по 433,22 грн з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі, не врахував того, що в актах обстеження нежитлових приміщень, актах на підключення споживача до джерела теплової енергії, актах на включення та відключення споживача неможливо ідентифікувати приміщення, в якому проводилось обстеження, оскільки не вказано місто, район, область. В акті від 24 жовтня 2019 року взагалі вказана інша адреса. Позивач зазначив, що усі дії проводились у присутності ОСОБА_1 . Проте, в актах відсутні його підписи та не зазначено про відмову від підпису. Отже, акти складені поза межами приміщень. Позивачем не надано розрахунку заборгованості, доказів щодо кількості поставленої теплової енергії, показань будинкового вузла обліку, доказів його повірок. У наданих позивачем рахунках не зазначено показання будинкового вузла обліку та не надано жодних доказів того, що зазначені відомості щодо обсягів спожитої теплової енергії внесені до актів-рахунків на підставі зняття показників будинкового вузла обліку, зокрема, відомості обліку журналів режимів теплоспоживання. Позивачем не доведено, що відповідачі користувались його послугами, між ними відсутній договір на надання послуг. У приміщенні підвалу відсутні прилади опалення, батареї. Сам факт проходження в приміщеннях ізольованих транзитних трубопроводів, а також наявність суміжних квартир у житловому будинку унеможливлює належне задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря. З метою обігріву приміщень використовувалось автономне джерело теплопостачання тепловентилятор.

Разом з апеляційною скаргою надано копію акту обстеження системи теплоспоживання об`єкту від 13 травня 2021 року № ВКТ/1158, розрахунок теплового навантаження нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 від 30 червня 2021 року, які до суду першої інстанції не надавались. Поважних причин цього не наведено, тому в силу вимог статті 367 ЦПК України такі докази не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі не сплачували за надані послуги з теплопостачання, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підлягає стягненню з них у межах строку позовної давності.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є власниками по Ѕ частині нежитлових приміщень цокольного поверху 5-6 під`їзду №№ VII, VIII, XXIII, XXIX загальною площею 71,80 кв м за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гаража Н.П. за №4226 від 19 жовтня 2012 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18 січня 2021 року (а. с. 4, 102).

20 травня 2014 року за підписом начальника філії «Харківтеплозбут» Помазану С.М. направлений договір купівлі-продажу теплової енергії №13850 від 01 травня 2014 року, оформлений на підставі акта обстеження системи теплоспоживання об`єкта в порядку здійснення контролю за режимами теплоспоживання від 28 листопада 2013 року №ОНОТ/718 і розрахунку теплового навантаження (а. с. 5).

Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» складені акти обстеження системи теплоспоживання об`єкта в порядку здійснення контролю за режимами споживання теплової енергії за адресою: в`їзд Набережний, № 10: №ОНОТ/718 від 28 листопада 2013 року, №177/649 від 26 жовтня 2016 року, №177/962 від 31 жовтня 2017 року, №177/1162 від 30 жовтня 2018 року, №177/1354 від 26 листопада 2019 року, №177/1702 від 01 липня 2020 року. Як вбачається з вказаних актів у цокольному приміщенні біля 5 під`їзду розташований магазин непродовольчих товарів площею 54 кв м. Через приміщення проходить трубопровід жилого будинку: подаючий трубопровід діаметром 89 мм L=6,60м, зворотний трубопровід діаметром 76 мм L=6,60 м., будинковий горизонтально розташований трубопровід діаметром 15мм L=4,6м-2 шт., L=5,1м-2 шт., L=3,3м-4 шт із пластикових труб, будинковий вертикально розташований трубопровід діаметром 15мм L=1,6м-4 шт із пластикових труб. Гаряче водопостачання відсутнє. Даний акт є підставою для здійснення нарахувань за користування тепловою енергією до моменту укладання договору з Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» (а. с. 6-11).

Від підписів в актах від 28 листопада 2013 року, 26 жовтня 2016 року, 01 липня 2020 року споживач ОСОБА_1 відмовився, про що зазначено у цих актах.

Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» складені акти підключення/відключення споживача до джерела теплової енергії у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: №177/407 від 02 жовтня 2013 року, №177/930 від 09 квітня 2014 року, №177/1921 від 22 жовтня 2014 року, №177/3620 від 10 жовтня 2015 року, №177/5456 від 13 жовтня 2016 року, №177/7457 від 20 жовтня 2017 року, №177/8471 від 25 жовтня 2018 року, №177/10258 від 24 жовтня 2019 року, №177/2716 від 14 квітня 2015 року, №177/4596 від 05 квітня 2016 року, №177/5761 від 03 квітня 2017 року, №177/7582 від 10 квітня 2018 року, №177/9429 від 09 квітня 2019 року, №177/11127 від 08 квітня 2020 року, у додатках до яких зазначено, що споживач ОСОБА_1 (магазин непродовольчих товарів) підключений до єдиної системи опалення житлового будинку (а. с. 12-26).

З листів-повідомлень Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» від 15 травня 2014 року №14/256, від 13 жовтня 2015 року №15/45-510, від 11 серпня 2016 року №16/45-283, від 14 вересня 2017 року №17/45-385, від 16 травня 2019 року №138, від 18 травня 2020 року №20/45-103 вбачається, що ОСОБА_1 повідомлявся про заборгованість за надані послуги, йому направлялись акти звірки та платіжні доручення (а. с. 28-33).

На підтвердження нарахування плати за теплову енергію Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» надано копії рахунків фактур №17710-9039 та додатків до них від 07 лютого 2014 року, від 07 березня 2014 року, від 07 квітня 2014 року, від 08 травня 2014 року, від 07 листопада 2014 року, від 08 грудня 2014 року, від 08 січня 2015 року, від 09 лютого 2015 року, від 10 березня 2015 року, 07 квітня 2015 року, від 08 травня 2015 року, від 09 листопада 2015 року, від 08 грудня 2015 року, від 11 січня 2016 року, від 08 лютого 2016 року, від 09 березня 2016 року, від 06 квітня 2016 року, від 10 травня 2016 року, від 08 листопада 2016 року, від 07 грудня 2016 року, від 10 січня 2017 року, від 07 лютого 2017 року, від 09 березня 2017 року, від 07 квітня 2017 року, від 10 травня 2017 року, від 08 жовтня 2017 року, від 07 грудня 2017 року, від 09 січня 2018 року, від 07 лютого 2018 року, від 07 березня 2018 року, від 06 квітня 2018 року, від 08 травня 2018 року, від 08 листопада 2018 року, від 07 грудня 2018 року, від 08 січня 2019 року, від 07 лютого 2019 року, від 07 березня 2019 року, від 08 квітня 2019 року, від 07 травня 2019 року, від 08 листопада 2019 року, від 06 грудня 2019 року, від 10 січня 2020 року, від 07 лютого 2020 року, від 10 березня 2020 року, від 09 квітня 2020 року, від 08 травня 2020 року, в яких щомісячно зазначений обсяг спожитої теплової енергії у Гкал (а. с. 34-72), та акти звірки відпускання-отримання теплової енергії і розрахунків за її використання абонентом ОСОБА_1 станом на 01 січня 2015 року, 01 січня 2016 року, 01 січня 2017 року, 01 січня 2018 року, 01 січня 2019 року, 01 січня 2020 року, 01 травня 2020 року. Станом на 01 травня 2020 року заборгованість склала 71 445,85 грн (а. с. 74-80).

Крім того, Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» надано розрахунок нарахувань по особовому рахунку НОМЕР_1 за адресою: в`їзд Набережний, №10 щодо ОСОБА_1 , в якому наведено відомості щодо теплового навантаження на опалення, кількості годин подачі опалення, температури внутрішнього повітря приміщення, середньої температури зовнішнього повітря за місяць, середньорічної температури зовнішнього повітря по м. Харкову для проектування будівель та споруд, а також коефіцієнт розподілу теплової енергії, за якими нараховано суми до сплати за опалення щомісячно за період з січня 2014 року по квітень 2020 року (а. с. 184-189), а також перевірочний розрахунок тепловіддачі неізольованих трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення, що проходять у приміщеннях магазину непродовольчих товарів, які належать ОСОБА_1 (Ѕчастина) та ОСОБА_2 (Ѕ частина), розташованих в цокольному поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що через зазначені приміщення проходять трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення, тепловіддача яких 0,004855 Гкал/год (а. с. 190).

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

Стаття 543 ЦК України передбачає, що в разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсягу як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За змістом статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач (індивідуальний споживач) - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Частиною 6 статті 19 вказаного закону передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Абзацом 8 пункту 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 передбачено, що централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормальної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Пунктом 8 Правил № 630 передбачено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 683/2743/15-ц, провадження № 61-33787св18; від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц, провадження № 61-14819 св 20, від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц, провадження № 61-20523св19, від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17, провадження № 61-13603св19.

Здійснення підприємницької діяльності у цьому випадку не тягне будь-яких наслідків для виникнення та існування договору про надання комунальних послуг, оскільки такий договір вважається укладеним відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а тарифи для власників нежитлових приміщень є єдиними, незважаючи на ту обставину, чи є такі власники суб`єктами підприємницької діяльності.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Як встановлено судом, відповідачі з жовтня 2012 року є власниками нежитлових приміщень цокольного поверху загальною площею 71,80 кв м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у житловому будинку. У приміщеннях розташований магазин непродовольчих товарів. Вказані приміщення знаходяться у житловому будинку, від системи централізованого опалення не відключені. Через нежитлові приміщення проходять трубопроводи опалення, що підтверджується актами їх обстеження.

Предметом спору і об`єктом цивільно-правових відносин є надання у належне відповідачам приміщення теплової енергії, яка була фактично отримана ними від наявних трубопроводів, розташованих у приміщеннях.

З матеріалів справи вбачається, що Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» надавались послуги з теплопостачання до вказаного житлового будинку, зокрема, і до нежитлових приміщень відповідачів, що підтверджується актами підключення/відключення споживача до джерела теплової енергії та додатками до цих актів.

Належні відповідачам нежитлові приміщення знаходяться у житловому будинку та відповідно мають загальну систему опалення з житловим будинком. Теплові мережі житлового будинку (у тому числі, трубопроводи та стояки) входять до складу приладів, що використовують теплову енергію (теплоносій) для потреб опалення та є складовою частиною єдиного технологічного процесу теплоспоживання.

З придбанням у власність нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку у відповідачів, як їх власників, виник обов`язок брати участь у витратах на утримання та збереження майна (житлового будинку). Обігрів житлового будинку у опалювальний період є спільним обов`язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №317/1636/16-ц, провадження №61-19820св18.

Отже, відповідачі є споживачами послуг з постачання теплової енергії, які надає позивач, та несуть обов`язок зі сплати таких послуг, незалежно від факту укладення договору між сторонами.

Будь-яких доказів того, що у спірний період послуги, що надає позивач, ними не споживались, відповідачами не надано.

ОСОБА_1 неодноразово направлялись акти звірки та платіжні доручення на оплату послуг з теплопостачання, однак він з цього приводу будь-яких заяв до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» не подавав, не повідомляв про те, що зазначені послуги не надаються чи не споживаються, про їх неналежну якість тощо.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо того, що в актах обстеження нежитлових приміщень, актах на підключення споживача до джерела теплової енергії, актах на включення та відключення споживача неможливо ідентифікувати приміщення, в якому проводилось обстеження, оскільки не вказано місто, район, область судова колегія відхиляє, оскільки це не є підставою не брати зазначені акти до уваги як докази. Відповідачами не заперечується, що належні їм приміщення розташовані по АДРЕСА_1 та через них проходять трубопроводи. Обстеження приміщень проводились за участі ОСОБА_1 , однак від підписів в актах від 28 листопада 2013 року, 26 жовтня 2016 року, 01 липня 2020 року він відмовився, про що зазначено у цих актах. Акт від 24 жовтня 2019 року, в якому вказана інша адреса, судом не брався до уваги.

Твердження ОСОБА_2 щодо того, що позивачем не надано розрахунку заборгованості, доказів щодо кількості поставленої теплової енергії, показань будинкового вузла обліку, доказів його повірок; що в наданих позивачем рахунках не зазначено показання будинкового вузла обліку та не надано жодних доказів того, що зазначені відомості щодо обсягів спожитої теплової енергії внесені до актів-рахунків на підставі зняття показників будинкового вузла обліку, зокрема, відомості обліку журналів режимів теплоспоживання, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи містяться рахунки-фактури, в яких щомісячно вказаний обсяг спожитої теплової енергії у Гкал. Доказів на підтвердження того, що зазначені обсяги не відповідали показанням вузла обліку, відповідачами не надано.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що у приміщенні підвалу відсутні прилади опалення, батареї; що сам факт проходження в приміщеннях ізольованих транзитних трубопроводів, а також наявність суміжних квартир у житловому будинку унеможливлює належне задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря; що з метою обігріву приміщень використовувався тепловентилятор, не можуть бути взяті до уваги, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цього суду не надано.

Обов`язок сплатити вартість теплової енергії законодавець пов`язує не з видом пристроїв, які використовують теплову енергію, а з фактом її споживання.

Якщо у нежитлових приміщеннях наявні трубопроводи, стояки, споживач сплачує за фактичне тепло, яке виділяється від них, оскільки фактично споживає теплову енергію.

Саме теплоносій передає теплову енергію і тому саме його наявність в стояках та трубопроводах, що розташовані в приміщеннях, які належать відповідачам, підтверджує факт передачі їм теплової енергії і відповідно прийняття ними даної теплової енергії.

Зважаючи на те, що представником відповідачів у відзиві на позов заявлено про сплив строку позовної давності, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги позивача у межах трирічного строку до звернення до суду (грудень 2020 року), а саме з січня 2018 року по травень 2020 року.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О. В. Маміна

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 04 листопада 2021 року.