Номер справи місцевого суду: 522/2507/21
Головуючий у першій інстанції Косіцина В. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

05.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого Цюри Т.В.

Суддів Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на боці позивача ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів, стягнення з ОСОБА_2 аліментів отриманих з жовтня 2020 року та судових витрат, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2021 року

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2021 року припинено з 31.05.2021 року стягнення з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2015 року в справі № 522/17055/15-ц.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, 08 липня 2021 року ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на боці позивача ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів, стягнення з ОСОБА_2 аліментів отриманих з жовтня 2020 року та судових витрат.

29.10.2021 року до канцелярії Одеського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про забезпечення позову, у якій останній просить апеляційний суд зобов`язати державного виконавця Першого Приморського ВДВС у м.Одесі Південного МРУ Міністерства юстиції (м.Одеса) Білика Р.В. або будь яких інших уповноважених посадових осіб Першого Приморського ВДВС у м.Одесі Південного МРУ міністерства юстиції (м.Одеса) до закінчення апеляційного розгляду, але не більш, як до 02.06.2022 року, не здійснювати перерахування аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_2 , залишивши грошові кошти на депозитному рахунку Першого Приморського ВДВС у м.Одесі Південного МРУ Міністерства юстиції (м.Одеса).

В обґрунтування вищевказаної заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 посилається на те, що станом на теперішній час неповнолітня донька - ОСОБА_3 , 2004 року народження проживає разом із ним її батьком та знаходиться на його повному утриманні. Відповідно до довідки ГУ ПФУ в Одеській області №2203 з нього відновлено відрахування аліментів відповідно до постанови державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС у м.Одесі Південного МРУЮ (м.Одеса) від 21.09.2021 року ВП №50115949 на користь ОСОБА_2 . В жовтні місяці загалом було утримано 5196,80 грн. та визначена заборгованість 2598,40 грн. З метою уникнення в подальшому виникнення спірної ситуації щодо стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у вигляді аліментних платежів в регресному порядку та виключно в інтересах неповнолітньої дитини до постановлення остаточного рішення по справі, заявник просить забезпечити позов шляхом зобов`язання державного виконавця Першого Приморського ВДВС у м.Одесі Південного МРУ Міністерства юстиції (м.Одеса) Білика Р.В. стягнуті з нього аліментні платежі на неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на депозитному рахунку Першого Приморського ВДВС у м.Одесі Південного МРУ Міністерства юстиції (м.Одеса) та не перераховувати на рахунок стягувача до закінчення апеляційного розгляду.

Дослідивши матеріали справи та заяву про забезпечення позову, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В порядку ст. 150 ЦПК України, видами забезпечення позову, зокрема може бути, зокрема заборона вчиняти певні дії.

Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на захист матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання судового рішення.

У відповідності до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам".

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Окрім того, як вбачається з заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, останній фактично просить зупинити вчинення виконавчих дій.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що підстави зупинення вчинення виконавчих дій регламентовані статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, вищевказаною нормою визначений виключний перелік підстав зупинення вчинення виконавчих дії, які вчиняються виконавцем шляхом винесення відповідної постанови. Тобто, законодавством чітко визначені обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження, та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження, а саме зупинення виконавчого провадження вирішується безпосередньо виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.

Таким чином, Закону України «Про виконавче провадження» прямо віднесено вирішення питання про зупинення виконавчого провадження до компетенції виконавця, а не суду.

Передбачене п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа допускається лише у разі оскарження такого виконавчого документа у судовому порядку.

Одночасно суд не вправі вжити заходи забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключно повноваженням державного виконавця.

Разом з тим, учасник виконавчого провадження (боржник) не позбавлений права оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність виконавця, зокрема щодо відмови зупинити виконавче провадження за зверненням боржника або не зупинення виконавцем виконавчого провадження з урахуванням обставин передбачених ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження».

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За приписами ч. 11 ст. 153 ЦПК України, ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Відповідно до ч. 3 ст. 389, ст. 390 ЦПК України ухвала апеляційного суду щодо забезпечення позову підлягає касаційному оскарженню протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Підстави касаційного оскарження, передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 352, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на боці позивача ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів, стягнення з ОСОБА_2 аліментів отриманих з жовтня 2020 року та судових витрат, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2021 року відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 05.11.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: Т.В. Цюра

О.С. Комлева

С.М. Сегеда