Справа № 185/2811/21
Провадження № 2/185/2047/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 жовтня 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря Мерцалової Н.В., розглянувши у відкритому, заочному судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки
Стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 3458.90 грн.
У зв`язку з тим, що вказана сума заборгованості відповідачами в добровільному порядку не погашається, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.
У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, згідно з якою просив суд розглянути справу за його відсутності.
Відповідачі декілька разів поспіль в судове засіданні не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Заяв про розгляд справи без їх участі суду не надавали.
Судом ухвалено розглядати справу в заочному судовому засіданні.
Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.
01 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір №22033143. Відповідно до Кредитного договору ОСОБА_3 отримала кредит, а саме грошові кошти в розмірі 100000.00 грн. за умови сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 11 % річних строком на 119 місяців з остаточним терміном повернення не пізніше 23 січня 2023 року, на споживчі потреби.
Позивачем всі зобов`язання за Кредитним договором були виконані належним чином, ОСОБА_4 було надано кредит готівкою одноразово з кредитного рахунку № НОМЕР_3 в сумі 100 000.00 грн.
Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України кредитний договір за своєю правовою природою є договором позики, згідно з яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику.
Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
За змістом ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином.
Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) та проценти за позикою (ст. 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.
Отже, у разі порушення стороною договору своїх грошових зобов`язань законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч.3 ст.549 ЦК України) та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Вказана правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України у справах № 6-49 цс 12, 6-100 цс 14. № 6-113цс 14 від 01.10.2014 року.
Станом на 15 березня 2021 року основна заборгованість за Кредитним Договором складає 14 302.46 грн., яка складається з: 14 238,58 грн. прострочена заборгованість за основним боргом; 45,86 грн. - втрати від інфляції на суму простроченого кредиту; 18.02 грн. - 3% річних на суму простроченого кредиту.
Розмір основної заборгованості підтверджується виписками по рахункам Позичальника та Розрахунком заборгованості.
В забезпечення Кредитного договору від 01 лютого 2013 року між Позивачем та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір № 22033143/1 від 01 лютого 2013 р.
Відповідно до п.1.2 Іпотечного Договору Позивачу в забезпечення Кредитного Договору було передане в іпотеку нерухоме майно, а саме: - трикімнатна квартира номер АДРЕСА_1 , загальною площею 67,3 кв. м., у тому числі житловою площею - 45,3 кв. м.
Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Згідно ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до положень ст.11 ЗУ «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.
Відповідно до п. 6.1 Іпотечного Договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет іпотеки у випадках, передбачених цим Договором та законодавством, в тому числі у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником умов зобов`язання (повністю або частково), зокрема, але не виключно, якщо в строки, встановлені Кредитним договором, Позичальник не поверне (повністю або частково) Іпотекодержателю суму кредитних коштів, та/або не сплатить проценти за користування кредитними коштами.
Відповідно до п. 1.4 Іпотечного Договору, сторони домовились, що вартість Предмета іпотеки визначена за згодою сторін і складає 230593.00 грн.
Отже, оскільки Позичальник не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення сум кредиту та оплати процентів згідно Кредитного договору всього на загальну суму 14 302,46 грн. Позивач має право звернути стягнення на майно, що є предметом іпотеки за Іпотечним Договором і реалізувати його для погашення вказаних вище зобов`язань у порядку, встановленому умовами Іпотечного договору згідно з чинним законодавством.
Суд вважає, що в даному випадку є порушення інтересів філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», як державної установи, а саме не повернення кредитованих грошових коштів, що веде до зменшення фінансового стану Банку, що позначається на стані кредитних ресурсів банку і веде до зменшення прибутку державної банківської установи.
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.
У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 3458.90 грн. слід стягнути з відповідачів на користь позивача .
Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 259, 265, 280-283, 304 ЦПК України, суд -
Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: В. О. Головін