Справа № 932/6692/20
Провадження № 2/932/1077/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.

при секретарі Громовику Д.О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2020 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська звернувся із позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на Ѕ частини квартири.

В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що 25.08.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Подружнє життя не склалось та рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.03.2020 року шлюб було розірвано. За час перебування у шлюбі було набуто у спільну сумісну власність - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована за ОСОБА_1 . Спільно користуватися квартирою та домовитись про сплату компенсації за квартиру не вдається, тому просить суд визнати за ним право приватної власності на Ѕ частину квартири, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 15.09.2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.01.2021 року справу прийнято до провадження цим складом суду та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи.

22.03.2021 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву, в якій остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

01.04.2021 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя.

В обґрунтування своєї заяви посилалася на те, що 25.08.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Подружнє життя не склалось та рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.03.2020 року шлюб було розірвано. За час перебування у шлюбі ОСОБА_1 за особисті кошти було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . За таких обставин, просить суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі та визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 06.04.2021 зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об`єднано зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на Ѕ частини квартири.

08.06.2021 року ОСОБА_2 подав до суду заяву та просив прийняти відмову позивача ОСОБА_2 від позовних вимог про розподіл майна подружжя і вимог щодо стягнення з відповідача судових витрат. Провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на Ѕ частини квартири - закрити.

Ухвалою суду від 27.07.2021 року заяву ОСОБА_2 задоволено, провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на Ѕ частини квартири - закрито.

08.06.2021 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи, що від відповідача за зустрічним позовом надійшла заява про визнання позову, суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 25.08.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.03.2020 року шлюб було розірвано.

Згідно договору купівлі-продажу від 29.04.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чалою В.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 915, ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 продали ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 .

Зазначена квартира належала ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 11.03.1998 року Бюро приватизації житла ДІІТа м. Дніпропетровськ згідно з розпорядженням від 11.03.1998 року № 442, та зареєстрованого КП «Дніпропетровське МБТІ».

Також, на підставі договору купівлі-продажу від 29.04.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чалою В.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 910, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_3 .

Розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 24.11.2015 р. №882-р «Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська» було перейменовано АДРЕСА_4 .

Таким чином, за час перебування у шлюбі ОСОБА_1 за особисті кошти було придбано квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України.)

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Суд звертає увагу, що відповідачем за зустрічним позовом подано заяву до суду від 08.06.2021 року про визнання позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню в порядку ч.4 ст.206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог оскільки відповідач за зустрічним позовом визнав позовні вимоги, а тому відповідно до ст.60 СК України квартира не є спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає поділу.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між учасниками справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом судовий збір за подання позовної заяви у сумі 5624 грн. 45 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у сумі 5624 грн. 45 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя В.В. Куцевол