Номер провадження: 22-ц/813/7010/21
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2020 року по цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АККОРД 29» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по внескам та по платежах співвласника об`єднання на утримання будинку та прибудинкової території,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2020 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АККОРД 29» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АККОРД 29» 3 215 грн. 08 коп. заборгованості по внескам та по платежах співвласника об`єднання за період з 01 квітня 2018 року по 31 серпня 2020 року, стягнути з ОСОБА_2 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АККОРД 29» 5 277 грн. 95 коп. заборгованості по внескам та по платежах співвласника об`єднання за період з 01 квітня 2018 року по 31 серпня 2020 року, а також стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах судові витрати у розмірі 7 102 грн. 00 коп.

Зверненню до суду з даним позовом передувала видача 17 квітня 2020 року Київським районним судом м. Одеси судового наказу по справі № 947/7373/20 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по внескам та по платежах співвласника об`єднання за період з 01.04.2018 року по 31.10.2019 року в сумі 6473,09 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 210,20 грн., який за заявою ОСОБА_1 ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 14.07.2020 року, було скасовано.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АККОРД 29» заборгованість по внескам та по платежах співвласника об`єднання за період з 01 квітня 2018 року по 31 серпня 2020 року у розмірі 3 215 грн. 08 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 1 892 грн. 77 коп. та витрати по сплаті судового збору 795 грн. 72 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АККОРД 29» заборгованість по внескам та по платежах співвласника об`єднання за період з 01 квітня 2018 року по 31 серпня 2020 року у розмірі 5 277 грн. 95 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 3 107 грн. 23 коп. та витрати по сплаті судового збору 1 306 грн. 28 коп. В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2020 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Стягуючи на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АККОРД 29» заборгованість по внескам та по платежах співвласника об`єднання за період з 01 квітня 2018 року по 31 серпня 2020 року з ОСОБА_1 - 3 215 грн. 08 коп. та з ОСОБА_2 5 277 грн. 95 коп., суд першої інстанції виходив з того, що:

- розміри щомісячних внесків на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком встановлюються протоколами загальних зборів співвласників ОСББ «АККОРД 29», які наявні в матеріалах справи;

- відповідачі як співвласники квартири АДРЕСА_1 та співвласники спільного майна зобов`язані утримувати спільне майно, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також виконувати рішення загальних зборів;

- договір про надання послуг по утриманню будинку і прибудинкової території між ОСББ «АККОРД 29» та відповідачами не укладався, однак такий договір фактично мав місце, оскільки позивач надавав житлово-комунальні послуги, тобто вчиняв певні дії з утримання будинку та прибудинкової території, а відповідачі отримують ці послуги та користуються ними, тому, враховуючи норми ст. 11 ЦК України, відповідачі, в силу фактично існуючого договору, зобов`язані здійснювати оплату;

- співвласники можуть виконувати окремі роботи у рахунок сплати таких внесків і платежів тільки за згодою правління ОСББ, однак відповідної згоди ОСББ «АККОРД 29» на виконання ремонтних робіт в рахунок погашення заборгованості відповідачам надано не було;

- правильність розрахунку позивачем заборгованості з надання послуг по утриманню будинку і прибудинкової території, відповідачами не спростовано.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду.

З матеріалів справи вбачається, що:

- у 2016 році власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АККОРД 29», метою створення якого є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим статутом. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АККОРД 29» є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання;

- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна;

- з акту звірки від 04.09.2020 року, складеного Головою ОСББ «АККОРД 29», який наявний у матеріалах справи вбачається, що у відповідачів наявна заборгованість по внескам на утримання будинку та прибуткової території та за вивезення побутових відходів за період з 01 квітня 2018 року по 28 лютого 2019 року у розмірі 8 493,03 грн.; При цьому, заборгованість ОСОБА_1 становить 3 215 грн. 08 коп., оскільки вона користується пільгами на житлово-комунальні послуги та вивезення побутових відходів у розмірі 50 % (в межах норм, передбачених чинним законодавством), заборгованість ОСОБА_2 становить 5 277 грн. 95 коп.

Розглядаючи вказану справу, колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями статті 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку встановлені Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання (стаття 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Якщо функції з управління багатоквартирним будинком за рішенням загальних зборів об`єднання передано управителю, відносини з управління регулюються договором, укладеним між об`єднанням і управителем, умови якого повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду (частини перша, шоста статті 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

У постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі № 466/8748/16-ц, а ще раніше у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 3-945гс15 зроблено правовий висновок про те, що особа, яка є співвласником будинку, в якому створено ОСББ зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, а об`єднання наділене правом у разі нездійснення таких дій цією особою звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованих за цими витратами платежів. Законом, іншими законодавчими актами не передбачено затвердження або погодження органами місцевого самоврядування внесків і платежів, визначених загальними зборами ОСББ.

Встановивши, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , споживачами житлово-комунальних послуг, а саме послуг з утримання та обслуговування багатоквартирного будинку, які надаються за вказаною адресою, не подавали заяви щодо ненадання або неналежного надання послуг з утримання та обслуговування будинку, не складали відповідні акти-претензії типової або довільної форми, не подавали ці акти-претензії до ОСББ для реєстрації у журналі реєстрації актів-претензій, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за послуги з утримання та обслуговування будинку.

Також суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи, які наведені відповідачами у відзиві на позовну заяву що:

- ОСББ не є «постачальником» або виконавцем житлово-комунальних послуг, як і не є «суб`єктом господарювання» взагалі та не укладає із співвласниками ніяких договорів з надання послуг, у зв`язку з чим, по комунальним послугам заборгованості у відповідачів перед ОСББ «АККОРД 29» немає;

- надаючи комунальні послуги, об`єднання співвласників визнає себе суб`єктом господарювання, що йде в розріз із законодавством «Про Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»;

- ОСББ не було надано жодної квитанції на оплату внесків, не пред`явлено жодного документа, підтверджуючого кошторисні витрати і жодного документа, підтверджуючого, що у відповідачів існує заборгованість по платежах та внесках;

- 04.05.2019 року відповідачі зверталися до Голови правління ОСББ «АККОРД 29» ОСОБА_3 з пропозицією згідно п.2 Постанови КМУ від 05.09.2018 року №711 укласти з ними договір на виконання робіт з капітального ремонту в рахунок погашення заборгованості по внесках і платежах і у листопаді 2019 року ними, на безоплатній основі, були проведені роботи із встановлення цегляних опор для зміцнення системи каналізації в підвалі 4 під`їзду з метою попередження її поривів при засміченні та провисанні, про що було відомо членам правління,

набувши висновок, що:

- правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати відповідачу житлово-комунальні послуги, а відповідач повинен за них сплачувати в силу приписів ст. 11 Цивільного кодексу України;

- співвласники можуть виконувати окремі роботи у рахунок сплати таких внесків і платежів тільки за згодою правління ОСББ, однак відповідної згоди ОСББ «АККОРД 29» на виконання ремонтних робіт в рахунок погашення заборгованості відповідачам надано не було;

- інформація про суми щомісячних внесків співвласників ОСББ «АККОРД 29» та затверджені кошториси на 2018-2020 роки відображені в наданих протоколах загальних зборів, які наявні у матеріалах справи, а тому посилання відповідачів на те, що в матеріалах справи відсутні фінансові документи, що містять інформацію про затвердження суми внесків співвласників на 2018-2020 роки, судом до уваги не приймаються.

Доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновками райсуду без наведення будь-яких обставин, які б дійсно ставили під сумнів набуті судом висновки або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини, внаслідок чого не можуть бути достатньою обставиною для скасування або зміни рішення суду.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 року, пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунт овувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що при вирішенні справи по суті, суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів також звертає увагу, що суд першої інстанції зазначив, що у наданому відзиві на позов відповідачі просять суд зобов`язати ОСББ «АККОРД 29» надати їм належним чином оформлені квитанції на оплату внесків та запитувану інформацію в обумовлені законодавством строки, прийняти рішення про врегулювання спору шляхом надання відповідачам можливості та часу ознайомитись з запитуваними документами з метою визначення суми заборгованості, якщо така буде та погасити її у строки, передбачені законодавством, та не стягувати з них судового збору, оскільки вони не отримували належним чином оформлених документів на оплату, намагаючись одночасно внести посильний вклад в збереження спільного майна та звертались до правління ОСББ «АККОРД 29» з метою виконання таких робіт, але позивач звернувся до суду, що спричиняє їм певні збитки.

При цьому суд роз`яснив відповідачам, що зазначені у відзиві на позов вимоги повинні бути викладені окремими заявами та розглядатись в судовому засіданні з повідомленням сторін, однак вказана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами у справі.

Відповідачами не було подано заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Колегія суддів зазначає, що частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено що з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2102,00 грн.

Відповідно до розміру заборгованості, яку просить стягнути з відповідачів позивач, складає взагалі 8 493 грн. 03 коп.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274,352, 359 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду і як слідство суд апеляційної інстанції вправі розглянути таку справу у порядку ст. 369 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 29.10.2021 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова