Провадження № 2-о/727/160/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді: Одовічен Я.В.

за участю секретаря: Філатової К.А.

заявника: ОСОБА_1

представника заявника: ОСОБА_2

заінтересованих осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

В обґрунтування заявлених вимог заявниця посилалася на те, що з 1988 року по 25.07.2014 року була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1 .

З 2002 року по 12.10.2009 року у вказаній квартирі, яка належала їй на праві власності, разом із нею без реєстрації місця проживання проживала її мати ОСОБА_7 , оскільки хворіла та потребувала стороннього догляду.

07.06.2003 року мати склала заповіт, яким заповіла їй усе своє майно, де б воно не було та з чого не складалось. Заповіт було посвідчено заступником головного лікаря з медичної частини Чернівецької клінічної лікарні №3 Кіршенблатом В.Я.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Усі витрати по похованню заявниця взяла на себе.

Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: будинок АДРЕСА_2 .

Однак, вона як спадкоємиця за заповітом, протягом шести місяців після смерті матері не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала себе такою, яка своєчасно її прийняла, так як постійно проживала разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

У подальшому, вона звернулась до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про паво на спадщину, проте їй було роз`яснено, що оскільки вона з матір`ю були зареєстровані за різними адресами, вона вважається такою, що не прийняла спадщину.

Наведені обставини перешкоджають заявниці належним чином оформити спадщину, яка відкрилась після смерті її матері, а тому у неї виникла необхідність у встановленні факту постійного проживання разом із матір`ю на час її смерті.

Також ОСОБА_1 зазначила, що у заповіті від 07.06.2003 року, яким мати заповіла їй все своє майно, по-батькові спадкодавця було зазначено як « ОСОБА_8 ».

Проте, у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 по-батькові матері зазначено як « ОСОБА_9 ».

У зв`язку з виявленими розбіжностями у написанні по-батькові спадкодавця вона також не може оформити право на спадщину

Таким чином, іншого способу, окрім судового, захистити своє право у неї немає.

Факт проживання разом із спадкодавцем однією сім`ю підтверджує довідкою про склад сім`ї, а також відомостями про своє зареєстроване місце проживання.

Просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на час відкриття спадщини: ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Також просила встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме: заповіту від 27.06.2003 року, який посвідчено заступником головного лікаря з медичної частини Чернівецької клінічної лікарні №3 Кіршенблатом В.Я. та зареєстровано в реєстрі №20 спадкодавцю ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 12.10.2009 року.

Заявниця у судовому засіданні заяву підтримала та підтвердила, викладені в ній обставини. Просила суд заяву задовольнити.

Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав. Пояснив суду, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу та до смерті матері здійснювала за нею догляд. На час відкриття спадщина заявниця та спадкодавець проживали разом у належній їй квартирі АДРЕСА_3 .

Заінтересовані особи у судовому засіданні заяву підтримали, не заперечували проти її задоволення.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що в 2009 році мешкала по сусідству з ОСОБА_1 по АДРЕСА_4 . Їй відомо, що разом із заявницею мешкала її мати, яка потребувала стороннього догляду.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, покази свідка, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що заява підлягає задоволенню, так як обставини викладені в ній знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Так, у відповідності до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорюваних прав.

Положеннями ст. 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як було встановлено судом, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її матір`ю, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 зазначено ОСОБА_7 (а.с.19).

Відповідно до повторно виданого свідоцтва про народження заявниці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_3 її матір`ю зазначено ОСОБА_7 (а.с.20).

Із дослідженої судом довідки Відділу ведення реєстру територіальної громади Чернівецької міської ради від 20.09.2021 року, останнє місце проживання померлої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 було зареєстровано з 30.11.1950 року по 12.10.2009 року за адресою АДРЕСА_2 (а.с.15).

Місце проживання заявниці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 16.08.1988 року по 02.03.2018 року було зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

27.06.2003 року заступником головного лікаря з медичної частини Чернівецької клінічної лікарні №3 Кіршенблат В.Я. було посвідчено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_7 , що мешкає в АДРЕСА_2 , все своє майно заповіла своїй доньці ОСОБА_1 . Заповіт зареєстровано в реєстрі за №20 (а.с.13).

По-батькові спадкодавця у заповіті було зазначено як « ОСОБА_8 ».

У подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла (а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 по батькові померлої ОСОБА_7 зазначено як « ОСОБА_9 ».

Із дослідженого судом витягу із спадкового реєстру від 26.10.2021 року видно, що до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ніхто не звертався.

Даючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

За змістом ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Отже, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Як було встановлено судом, заявниця доглядала за ОСОБА_7 до її смерті, що підтвердили заінтересовані особи та свідок, допитаний судом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що обставини, викладені у заяві підтверджуються, а тому вважає за можливе встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_7 на час відкриття спадщини. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки його встановлення необхідно для одержання свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 5, 11-13, 76-81, 89, 12, 13, 89, 257, 263-265, 293, 315-319 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на час відкриття спадщини: ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме: заповіту від 27.06.2003 року, який посвідчено заступником головного лікаря з медичної частини Чернівецької клінічної лікарні №3 Кіршенблатом В.Я. та зареєстровано в реєстрі №20 спадкодавцю ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 12.10.2009 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Я.В. Одовічен