ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» листопада 2021 року

м. Харків

справа № 635/9107/19

провадження № 22ц/818/2554/21

провадження № 22ц/818/3141/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Колосовської А. Р.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 ,

відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представниця відповідачів ОСОБА_5 ,

треті особи Тернівська сільська рада Харківського району Харківської області, Харківська районна державна нотаріальна контора Харківської області,

позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представниця позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_5 ,

відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 , представник відповідачки за зустрічним позовом - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2020 року в складі судді Савченка Д.М. та додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 лютого 2021 року в складі судді Савченка Д.М.

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Тернівська сільська рада Харківського району Харківської області, Харківська районна державна нотаріальна контора Харківської області про визнання права приватної власності на майно у порядку спадкування за законом, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що вона є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначила, що 22 квітня 1993 року ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право власності на Ѕ частку у спільному майні, набутого подружжям під час шлюбу та цього ж дня отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться у с. Тернова Харківського району Харківської області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, так і не зареєструвавши в установленому порядку належні їй свідоцтво про право власності та свідоцтво про право на спадщину за законом. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне їй майно.

Вказала, що після смерті матері вона прийняла спадщину та звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Листом від 06 червня 2019 року № С-100 Комунальне підприємство «Харківське районне бюро технічної документації» повідомило, що за архівними матеріалами право приватної власності на нерухоме майно житловий будинок літ «А-1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Постановою державного нотаріуса Харківської районної державної нотаріальної контори від 08 жовтня 2019 року № 4186/02-31 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з неподанням документів, що засвідчують право власності ОСОБА_6 на спадкове майно.

Зазначила, що відповідно до відомостей технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (інвентарна справа № 363) на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 знаходилися: житловий будинок літ «А-1» загальною площею 42,70 кв м, в тому числі, житловою площею 16,30 кв м (складається з основної частини «А1», веранд «а», «а1», «а2»), сарай літ «В1» площею 13,10 кв м, сарай літ «Г1» площею 16,60 кв м, сарай літ «Е1» площею 6,20 кв м, сарай літ «Ж1» площею 16,60 кв м, сарай літ «З1» площею 8,50 кв м, погріб з шийкою літ «К1» площею 15,00 кв м, ворота № 1, ворота № 3.

Посилалася на те, що у заяві від 31 травня 2005 року, що посвідчена нотаріально, ОСОБА_3 засвідчує, що він у встановлені строки спадщину не прийняв та не має наміру звертатися до суду за визначенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Зазначила, що у зв`язку з відмовою від належної йому частки у спадщині ОСОБА_3 ввечері 31 травня 2005 року отримав від неї грошову компенсацію в розмірі 500,00 доларів США.

Просила визнати за нею право приватної власності на Ѕ частину житлового будинку літ «А-1» загальною площею 42,70 кв м, в тому числі, житловою площею 16,30 кв м (складається з основної частини «А1», веранд «а», «а1», «а2»), сараю літ «В1» площею 13,10 кв м, сараю літ «Г1» площею 16,60 кв м, сараю літ «Е1» площею 6,20 кв м, сараю літ «Ж1» площею 16,60 кв м, сараю літ «З1» площею 8,50 кв м, погребу з шийкою літ «К1» площею 15,00 кв м, воріт № 1, воріт АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій вказаний житловий будинок з надвірними спорудами належав на підставі свідоцтва про право власності, виданого 22 квітня 1993 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1248 та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22 квітня 1993 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1250; стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати.

Не визнавши позовних вимог, у лютому 2020 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла їхня мати ОСОБА_6 та після її смерті відкрилася спадщина, що складається з: житлового будинку літ «А-1» (1938 року побудови), загальною площею 42,70 кв м, житловою площею 16,30 кв м; житлового будинку літ «Б-1» (2012 року побудови), загальною площею 25,10 кв м, житловою площею 19,30 кв м; сараїв літ «В1», «Е1», «З1», «Ж1», погребу літ «К1», гаража літ «Г1», навісів літ «Д1», «Н1», «П1», вольєру літ «О1», вбиральні літ «И1», «Л1», «л», душу літ «М1», колонки № 5, огорожі № 1-4; в тому числі, самочинно зведено житловий будинок літ «Б-1» (2012 року побудови)з агальною площею 25,10 кв м, житловою площею 19,30 кв м.

Зазначили, що даний житловий будинок належав ОСОБА_6 в Ѕ частині на підставі свідоцтва про право власності на Ѕ частку у спільному майні, набутому подружжям під час шлюбу, виданому 22 квітня 1993 року державним нотаріусом Першої Харківської районної державної нотаріальної контори та в Ѕ частині на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданому 22 квітня 1993 року державним нотаріусом Першої Харківської районної державної нотаріальної контори.

Вказали, що ще до смерті ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Тернівськоїсільської ради 05 вересня 1996 року, зареєстрований в реєстрі за № 16, згідно якого житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , спадкодавиця заповіла в рівних частках кожному, своїм дітям: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .

Посилалися на те, що інша спадкоємиця ОСОБА_8 , дочка спадкодавиці, спадщину не прийняла та померла 2017 році.

Вважали, що спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6 вони прийняли, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 25 червня 2019 року їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що свідоцтва про право власності на житловий будинок, видані ОСОБА_6 , в бюро не зареєстровані.

Просили визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину житлового будинку літ «А-1», (1938 року побудови) загальною площею 42,70 кв м, житловою площею 16,30 кв м з відповідною частиною господарських будівель та споруд: сараїв літ «В1», «Е1», «З1», «Ж1», погребу літ «К1», гаража літ «Г1», навісів літ «Д1», «Н1», «П1», вольєру літ «О1», вбиральні літ «И1», «Л1», л., душу літ «М1», колонки № 5, огорожі № 1-4, без урахування самочинного будівництва житлового будинку літ «Б1» (2012 року побудови) загальною площею 25,10 кв м, житловою площею 19,30 кв м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину житлового будинку літ «А-1», (1938 року побудови) загальною площею 42,70 кв м, житловою площею 16,30 кв м з відповідною частиною господарських будівель та споруд: сараїв літ «В1», «Е1», «З1», «Ж1», погребу літ «К1», гаража літ «Г1», навісів літ «Д1», «Н1», «П1», вольєру літ «О1», вбиральні літ «И1», «Л1», «л», душу літ «М1», колонки № 5, огорожі № 1-4, без урахування самочинного будівництва житлового будинку літ «Б1» (2012 року побудови) загальною площею 25,10 кв м, житловою площею 19,30 кв м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути на їхню користь з відповідачки понесені судові витрати.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку літ «А-1» загальною площею 42,70 кв м, в тому числі, житловою площею 16,30 кв м (складається з основної частини «А1», веранд «а», «а1», «а2»), сараю літ «В1» площею 13,10 кв м, гаражу літ «Г1» площею 16,60 кв м, сараю літ «Е1» площею 6,20 кв м, сараю літ «Ж1» площею 16,60 кв м, сараю літ «З1» площею 8,50 кв м, погребу з шийкою літ «К1» площею 15,00 кв м, воріт № 1, воріт № 3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в іншій частині позовних вимог відмовлено; позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину житлового будинку літ «А-1» (1938 року побудови) загальною площею 42,70 кв м, житловою площею 16,30 кв м, з відповідною частиною господарських будівель та споруд: сараїв літ «В1», «Е1», «З1», «Ж1», погребу літ «К1», гаража літ «Г1», навісів літ «Д1», «Н1», «П1», вольєру літ «О1», вбиральні літ «И1», «Л1», «л», душу літ «М1», колонки №5, огорожі № 1-4, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину житлового будинку літ «А-1» (1938 року побудови) загальною площею 42,70 кв м, житловою площею 16,30 кв м, з відповідною частиною господарських будівель та споруд: сараїв літ «В1», «Е1», «З1», «Ж1», погребу літ «К1», гаража літ «Г1», навісів літ «Д1», «Н1», «П1», вольєру літ «О1», вбиральні літ «И1», «Л1», «л», душу літ «М1», колонки №5, огорожі № 1-4, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на її користь понесені судові витрати на загальну суму 6893,92 грн.

Додатковим рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1150,58 грн з кожного.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційні скарги, в яких просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі; зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково: визнати за ОСОБА_4 1/3 частину житлового будинку літ «А-1» загальною площею 42,70 кв м, в тому числі, житловою площею 16,30 кв м (складається з основної частини А1, веранд а, а1, а2), сараю літ «В1» площею 13,10 кв м, сараю літ «Г1» площею 16,60 кв м, сараю літ «Е1» площею 6,20 кв м, сараю літ «Ж1» площею 16,60 кв м, сараю літ «З1» площею 8,50 кв м, погребу з шийкою літ «К1» площею 15,00 кв м, воріт № 1, воріт АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій вказаний житловий будинок з надвірними спорудами належав на підставі свідоцтва про право власності, виданого 22 квітня 1993 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1248 та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22 квітня 1993 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1250; стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на її користь понесені судові витрати; додаткове рішення змінити, її заяву задовольнити в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на її користь судові витрати на загальну суму 7965,54 грн, стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на її користь понесені судові витрати.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясував обставини у справі, не звернув увагу на те, що будинок літ «Б1», прибудова літ «Б2», навіс літ «Д1», вбиральні літ «И1», «Л1», літній душ літ «М1», навіси літ «Н1», «О1», «П1», огорожі № 2 та № 4, а також колонка питна № 5 побудовані/створені вже після смерті спадкодавиці, ОСОБА_6 , а відтак не могли входити до складу спадщини. Вказала, що ОСОБА_3 в заяві від 31 травня 2005 року, яка нотаріально посвідчена засвідчив, що він в установлені строки спадщину не прийняв та не має наміру звертатися до суду за визначенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Зазначила, що нею подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, тому з відповідачів підлягає повна сума понесених нею судових витрат в розмірі 7965,54 грн.

29 березня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважали рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначили, що ОСОБА_3 жодних грошових коштів від позивачки або членів її родини за підписання заяви від 31 травня 2005 року не отримував та свідок ОСОБА_9 цього факту не бачив. Вказали, що заява посвідчена у нотаріуса 31 травня 2005 року від імені ОСОБА_10 , вчинена за межами дії будь-якого законодавства, яке було чинне після смерті ОСОБА_6 та не має жодної юридичної сили.

07 квітня 2021 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій посилалася на те, що ОСОБА_3 ні в день підписання, ні наступного дня навіть взагалі не звертався до нотаріуса із заявою. Вважала, що правові висновки, які викладені в постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16-ц, можуть бути застосовані при розгляді даної справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду та додаткове рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи те, що сторони позбавлені можливості оформити спадщину у встановленому законом позасудовому порядку через відсутність правовстановлюючих документів на це нерухоме майно, позов, виходячи з обставин справи, підлягає частковому задоволенню.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, виходячи з того, що позов задоволено частково, а зустрічний позов в повному обсязі, розподіл судових витрат підлягає пропорційно розміру задоволених позовних вимог шляхом взаємозаліку сплачених сум.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 є дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

22 квітня 1993 року ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право власності на Ѕ частку у спільному майні, набутому подружжям під час шлюбу. Спільне майно, право власності на яке в зазначеній частці посвідчується цим свідоцтвом складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Тернова Харківського району Харківської області. На земельній ділянці розміром 3200 кв м присадибних земель Терновської селищної ради розташований житловий будинок дерев`яний, що обмазаний глиняним розчином, дах шиферний житловою площею 28,0 кв м побудови 1958 року та надвірні споруди сарай, льох. Вказане свідоцтво зареєстроване у реєстрі за № 1-1248 та підлягало реєстрації у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації або сільській раді (а.с.10,63 том 1).

22 квітня 1993 року ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку жилого будинку з відповідною часткою надвірних споруд, що знаходиться у с. Тернова Харківського району Харківської області. Вказане свідоцтво зареєстроване у реєстрі 1-1250 та підлягало реєстрації у відповідній сільській раді (а.с.11,64 том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла (а.с.56 том 1).

ОСОБА_6 05 вересня 1996 року склала заповіт, за яким зробила наступне розпорядження: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 спадкодавиця заповіла в рівних частках кожному своїм дітям ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (а.с.57 том 1).

Листом № С-100 від 06 червня 2019 року Комунальне підприємство «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» повідомило, що за архівними матеріалами бюро (станом на 31 грудня 2012 року) право приватної власності на будинок літ «А-1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано. Як вбачається з матеріалів технічної інвентаризації станом на 07 травня 2019 року зазначений об`єкт складається з: житлового будинку літ «А-1» (1938 року побудови) загальною площею 42,70 кв м, житловою площею 16,30 кв м; житлового будинку літ «Б-1» (2012 року побудови) загальною площею 25,10 кв м, житловою 19,30 кв м; сараїв літ «В1», «Е1», «З1», «Ж1»; льоху літ «К1»; гаражу літ «Г1»; навісів літ «Д1», «Н1», «П1»; вольєру літ «О1»; вбиралень літ «И1», «Л1», літнього душу літ «М1»; колонки № 5, огорожі № 1-4. В тому числі, самочинно зведено (без надання дозвільних документів): житловий будинок літ «Б-1» (2012 року побудови) загальною площею 25,10 кв м, житловою 19,30 кв м (а.с.18, 58 том 1).

Постановою № 4186/02-31 від 08 жовтня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії державний нотаріус Харківської районної державної нотаріальної контори Кормілець Ю.М. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з неподанням документів, що засвідчують право власності ОСОБА_6 на спадкове майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19 том 1).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 25 червня 2019 року № 2577/02-31, державний нотаріус Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Ольховська Л.М. відмовила ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки в праві спільної власності на житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в рівних частках кожному після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з тим, що свідоцтва про право власності на житловий будинок, видані ОСОБА_6 , в бюро не зареєстровані.

Також, зі змісту вказаної постанови вбачається, що в шестимісячний строк з дня смерті ОСОБА_6 до Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області з заявами про прийняття спадщини звернулись син спадкодавиці - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - дочка спадкодавиці, та ОСОБА_1 - дочка спадкодавиці. Інші заяви про прийняття спадщини та/або про відмову від прийняття спадщини до держнотконтори не надходили. Згідно даних наданих заявниками, інша спадкоємиця за вищевказаним заповітом ОСОБА_8 , дочка спадкодавиці, спадщину не прийняла та померла у 2017 році. Документи, що стверджують факт її смерті у заявників відсутні (а.с.65 том 1).

Із заяви від 31 травня 2005 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є. вбачається, що ОСОБА_3 спадщину після смерті матері ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не прийняв та не має наміру звертатись до суду за визначенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.131 том 1).

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила Книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

У пункті 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України.

Предметом спору у цій справі є визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування, оскільки неможливо набути права на спадкове майно у нотаріальному порядку через відсутність правовстановлюючих документів на це нерухоме майно.

При цьому ОСОБА_1 вважає себе одним із двох спадкоємців, мотивуючи це відмовою третього спадкоємця від спадщини, не зважаючи на подання відповідної заяви поза межами визначеного законом шестимісячного строку.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Стаття 1273 ЦК України чітко встановлює, що спадкоємець за заповітом або за законом має право відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, тобто протягом шести місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

В абзаці третьому пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» міститься роз`яснення про те, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

Аналогічний за змістом правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 18 серпня 2021 року у справі № 162/540/20 (провадження № 61-862св21).

Матеріали справи свідчать про те, що за життя ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповіла житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , своїм дітям ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 .

Зазначений будинок належав ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на Ѕ частку у спільному майні, набутому подружжям під час шлюбу, та в Ѕ частці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7

ОСОБА_8 до нотаріуса не зверталась з відповідною заявою про прийняття чи відмову від спадщини та у 2017 році померла.

У встановлений законом строк до державного нотаріуса звернулись діти спадкодавиці ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , тобто вони вважаються такими, що прийняли спадщину.

При цьому, 31 травня 2005 року ОСОБА_3 подав заяву, в якій зазначив, що спадщину після смерті матері ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не прийняв та не має наміру звертатись до суду за визначенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, тобто поза межами шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для відмови від прийняття спадщини.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не може вважатись таким, що відмовився від прийняття спадщини, тому його частка на спадщину є рівною з часткою інших спадкоємців.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 права власності за кожним на 1/3 частку житлового будинку літ «А-1» загальною площею 42,70 кв м, житловою площею 16,30 кв м (складається з основної частини «А1», веранд «а», «а1», «а2») з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вони є спадкоємцями після смерті своєї матері, однак нотаріальною конторою їм відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадкове майно з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання права власності на житловий будинок літ «Б 1», суд першої інстанції правильно зазначив, що якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду, земельну ділянку.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційні скарги, просили їх задовольнити. Неодноразово звертали увагу суду на те, що житловий будинок літ «Б-1» є самочинним будівництвом, тому не є спадковим майном.

Посилання ОСОБА_1 та її представника на те, що інші господарські споруди, які увійшли у спадкове майно, також є самочинним будівництвом спростовуються листом № С-100 від 06 червня 2019 року Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», з якого вбачається, що за архівними матеріалами бюро (станом на 31 грудня 2012 року) право приватної власності на будинок літ «А-1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано. Як вбачається з матеріалів технічної інвентаризації станом на 07 травня 2019 року зазначений об`єкт складається з: житлового будинку літ «А-1» (1938 року побудови) загальною площею 42,70 кв м, житловою площею 16,30 кв м; житлового будинку літ «Б-1» (2012 року побудови) загальною площею 25,10 кв м, житловою 19,30 кв м; сараїв літ «В1», «Е1», «З1», «Ж1»; льоху літ «К1»; гаражу літ «Г1»; навісів літ «Д1», «Н1», «П1»; вольєру літ «О1»; вбиралень літ «И1», «Л1», літнього душу літ «М1»; колонки № 5, огорожі № 1-4. В тому числі, самочинно зведено (без надання дозвільних документів): житловий будинок літ «Б-1» (2012 року побудови) загальною площею 25,10 кв м, житловою 19,30 кв м (а.с.18, 58 том 1). Також, згідно пункту 6 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2017 року № 406 зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема, навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також, свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ганків щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків. Таки чином, не вважаються окремими об`єктами в розумінні прийняття в експлуатацію та враховуються разом з основним житловим будинком господарські будівлі, які перераховані в листі Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» та увійшли у спадкову масу.

Доводи ОСОБА_1 та її представника на те, що оскільки ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини, в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 в шестимісячний строк прийняв спадщину після смерті матері. Заяву ОСОБА_3 , на яку посилаються позивачка та її представник, він написав 31 травня 2005 року вже після спливу шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, тому вона не має юридичного значення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їхні представники просили апеляційні скарги залишити без задоволення, підтримали відзив на апеляційну скаргу. Зокрема, вважали, що посилання позивачки та її представника на постанову від 10 квітня 2019 року Об`єднаної палати Касаційного суду у складі Верховного Суду по справі № 390/34/17 є некоректним, оскільки ця справа стосується договірних відносин договору оренди і саме з приводу цього наданий судом висновок. Також, зазначили, що є неприпустимим і посилання позивачки та її представника і на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 жовтня 2010 року по справі № 450/2286/16 -ц, оскільки в цій ситуації мала місце відмова від спадщини особи, яка протягом свого життя цю відмову не оскаржувала та померла.

Ухвалюючи додаткове рішення щодо стягнення судових витрат, суд першої інстанції правильно виходив з часткового задоволення позовних вимог позивачки та розподілив їх пропорційно розміру задоволених позовних вимог шляхом взаємозаліку сплачених сум.

Матеріали справи свідчать про те, що разом з позовною заявою представником ОСОБА_1 подано орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, відповідно до якого вартість підготовки позовної заяви та представництва інтересів позивача у Харківському районному суді Харківської області 2000,00 грн; орієнтована кількість судових засідань за позовом 4 засідання (добові витрати 417,00 грн х4 дні = 1668,00 грн); орієнтована сума поштових витрат по справі 200,00 грн, а всього 3868,00 грн (а.с.20 том 1).

05 листопада 2019 року між Адвокатським об`єднанням «Прецедент» та ОСОБА_1 укладено договір № 19/34 про надання правничої допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язується здійснити представництво клієнта, що вказане в цьому договорі, на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та відшкодувати фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Як вбачається з пункту 3 цього договору за надання адвокатом правничої допомоги за цим договором у справі, що вказана в пункті 1 договору, клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору, в розмірі та на умовах, визначених у додатку до цього договору (а.с.217-219 том 1).

Із додатку від 05 листопада 2019 року до договору про надання правничої допомоги від 05 листопада 2019 року № 19/34 вбачається, що сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги, вказаної в договорі щодо представництва клієнта в суді першої інстанції щодо оформлення прав на нерухоме майно в розмірі 2000,00 грн.

Пунктом 2 цього додатку передбачено, що клієнт зобов`язаний здійснювати оплату фактичних витрат для виконання цього договору, зокрема таких: витрати на відрядження за межі населеного пункту, де розташоване робоче місце адвоката, добові в розмірі, визначеному відповідно до чинного законодавства України, проживання під час відрядження, транспортні витрати (витрати адвоката, пов`язані із проїздом з м. Харків в будь-який інший населений пункт і в зворотному напрямку), оплату послуг перекладача, нотаріальних послуг, експертиз, оплата роботи фахівців та інших осіб, які залучаються адвокатом, оплата копіювальних, друкарських та інших технічних робіт, міжміських та міжнародних телефонних розмов, витрати на мобільний зв`язок, витрати на поштовий зв`язок, сплата судового збору, інших сум, які були та/або мають бути сплачені адвокатом від імені та в інтересах клієнта, а також всі інші фактичні витрати, пов`язані з виконанням цього договору. Клієнт вправі вимагати подання адвокатом документів, що підтверджують розмір цих витрат та їх зв`язок з цим договором (а.с.220 том 1).

20 квітня 2020 року Адвокатське об`єднання «Прецедент» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 05 листопада 2019 року № 19/34, якою сторони погодили, що враховуючи складність справи, виходячи із принципів розумності та з врахуванням часу (строку) дії договору, протягом якого обов`язки адвоката за договором підлягають виконанню, збільшити фіксовану суму гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги, у зв`язку з цим пункт 1 додатку до договору від 05 листопада 2019 року підлягає викладенню у такій редакції: сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги, вказаної в договорі щодо представництва клієнта в суді першої інстанції щодо оформлення прав на нерухоме майно, в розмірі 5000,00 грн (а.с.221 том 1).

Із акту від 21 грудня 2020 року до договору про надання правничої допомоги від 05 листопада 2019 року № 19/34, укладеного Адвокатським об`єднанням «Прецедент» та ОСОБА_1 вбачається, що сторони затверджують детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) та витрат, здійснених адвокатом у зв`язку з наданням правничої допомоги клієнту з моменту укладення додатку до договору від 05 листопада 2019 оку до моменту підписання сторонами цього акту.

Як вбачається з пункту 2 цього акту сторони підтверджують, що адвокат під час виконання договору здійснив наступні роботи (надав послуги): вивчення та правовий аналіз поданих клієнтом документів, розробка тактики захисту інтересів клієнта; підготовка, підписання та подання позовної заяви в інтересах клієнта (справа № 635/9107/19); підготовка, підписання та подання клопотання про витребування доказів; підготовка, підписання та подання клопотань про відкладення слухання справи; підготовка, підписання та подання заяви про збільшення позовних вимог; підготовка, підписання та подання клопотання про визнання явки обов`язковою; підготовка, підписання та подання клопотання про виклик свідка; підготовка, підписання та подання заяви про застосування частини 8 статті 141 ЦПК України; підготовка, підписання та подання клопотань про зупинення та поновлення провадження у справі; прибуття до суду, а також участь у судових засіданнях, що відбулися 26 лютого, 09 липня, 23 вересня та 21 грудня 2020 року.

Пунктом 3 цього акту передбачено, що сторони стверджують, що роботи (послуги), визначені пунктом 2 акту, надані в повному обсязі, з належною якістю та у встановлені договором та процесуальним законом строки.

Пунктом 4 цього акту передбачено, що проведення робіт, перелічених у пункті 2 цього акту в повному обсязі охоплюється передбаченою додатком до договору фіксованою сумою гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги, а саме 5000,00 грн. Витрати на надсилання поштової кореспонденції суду та учасником справи склали 225,92 грн. Фактичні витрати адвоката для виконання договору (пункт 6 додатку до договору від 05 листопада 2019 року), пов`язані з прибуттям адвоката для участі у судовому засіданні (добові за участь у судових засіданнях: 417,00 грн у 2020 році), склали 1668,00 грн. Таким чином, судові витрати, які клієнт поніс у зв`язку із розглядом справи № 635/9107/19, складають 6893,92 грн. З урахуванням попередньо сплаченого гонорару сплаті адвокату підлягає 1893,92 грн (а.с.222 том 1).

Із наказу Адвокатського об`єднання «Прецедент» № 2-з від 27 грудня 2019 року вбачається, що розмір добових витрат на 2020 року встановлено в сумі 417,00 грн (а.с.232 том 1).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 06 травня 2020 року та 22 грудня 2020 року сплатила Адвокатському об`єднанню «Прецедент» 5000,00 грн та 1893,92 грн відповідно (а.с.230,231 том 1).

Матеріали справи містять копію ордеру серії ХВ № 000048 від 09 грудня 2019 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 26 лютого 2020 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, серія ДН № 5156, від 30 серпня 2018 року (а.с.8, 9, 70 том 1).

Також, адвокатом надано копії фіскальних чеків про направлення учасникам справи документів на загальну суму 225,92 грн (а.с.227-229 том 1).

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частиною другою статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами першої-шостої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_1 підтверджено належним чином надання адвокатом Гіль Є.В. професійної правничої допомоги, враховуючи, що позов позивачки задоволено частково, а зустрічний позов в повному обсязі, суд правильно виходив з положень статті 141 ЦПК України та застосував взаємозалік сплачених сум.

Так, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково (50%), тому сплачений судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 535,81 грн (768,40+303,22=1071,62/2) та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3446,96 грн (6893,92/2), а всього в розмірі 3982,77 грн підлягає стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 з кожного по 1991,39 грн.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по суті вимог задоволено, тому сплачений судовий збір в розмірі 1681,60 грн (840,80+840,80) підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 кожному по 840,80 грн.

Шляхом взаємозаліку зазначених сум з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судові витрати в розмірі 2301,17 грн (3982,77-1681,60) з кожного по 1150,58 грн.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що, вирішуючи заяву про ухвалення додаткового рішення у справі та розподіл судових витрат, суд першої інстанції з урахуванням зазначених положень законодавства, складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг й виконаних робіт, а також врахував принцип пропорційності, закріпленого у пункті 3 частини 2 статі 141 ЦПК України, здійснив правильний розрахунок понесених учасниками справи судових витрат.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, дослідивши доводи та вимоги апеляційних скарг, судова колегія вважає, що судові рішення є законними та обгрунтованими.

Доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Ухвалюючи судові рішення, суд першої інстанції з додержанням норм процесуального права та правильно застосувавши норми матеріального права, вирішив спір та розподілив судові витрати, у зв`язку з чим на підставі статті 375 ЦПК України апеляційні скарги залишаються без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2020 року та додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 03 листопада 2021 року.