Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2021 р.

м. Київ

справа № 755/15893/21

провадження № 2/755/7474/21

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання сина, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 15 050,00 грн., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, а також позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі Ѕ частини витрат на оздоровлення дитини в санаторії, а саме в сумі 7 500,00 грн. та стягувати цю суму один раз на рік до досягнення дитиною повноліття, в розмірі Ѕ частини витрат на щеплення дитини в сумі 2 350,00 грн. та стягувати цю суму один раз на рік до досягнення дитиною повноліття, в розмірі Ѕ частини витрат на лікування вух дитини в сумі 2 500,00 грн. та стягувати цю суму один раз на рік до досягнення дитиною повноліття, в розмірі Ѕ частини витрат на лікування зубів дитини в сумі 3 500,00 грн. та стягувати цю суму один раз на рік до досягнення дитиною повноліття.

Позовна заява мотивована тим, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2015 року у справі № 755/17891/15-ц шлюб між сторонами розірвано. До подачі позовної заяви про розірвання шлюбу до суду 11.06.2015 року сторони уклали Договір про сплату аліментів на дитину, визначення місця її проживання, умов утримання та участі батьків у її вихованні, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дяченком О.О. Відповідно до п. 2.1.2 Договору, відповідач зобов`язався сплачувати кошти на утримання сина в розмірі 3 500,00 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Однак мінімальний розмір аліментів на дитину з липня 2021 року значно збільшився, та відповідно до Листа Посольства України в Республіці Польща від 05.08.2021 року у відповідача після укладення Договору покращився майновий стан, він відкрив дві фірми в Республіці Польща, із статутним капіталом 1 650 злотих (10 258,83 грн.) та 5 000,00 злотих (35 718,00 грн.). Крім того, відповідач зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності та займається бізнесом на території України. З моменту визначення розміру аліментів за домовленістю сторін пройшло більше шести років, і за цей час дитина досягла шкільного віку та потребує значно більших витрат га його утримання, за основними щомісячними витратами на утримання сина позивач в середньому витрачає біля 361 200,00 грн. на рік, в той час як відповідач відповідно до Договору сплачує аліменти на дитину лише в розмірі 42 000,00 грн. на рік, тому позивач просить збільшити щомісячний розмір аліментів до 15 050,00 грн. щомісячно на утримання дитини. Крім того, позивачем зауважено, що змінився їх сімейний стан, ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народилась друга дитина, ОСОБА_4 , яку позивач також зобов`язана утримувати. З 2017 року позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець, основним видом її діяльності є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. Проте в 2020, 2021 роках у зв`язку з встановленням карантинних обмежень була обмежена та заборонена діяльність суб`єктів господарювання з надання послуг громадського харчування, внаслідок чого доходи позивача значно скорочено, в той час як доходи відповідача збільшено, тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач ОСОБА_2 не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 27 вересня 2021 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу Українирегулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від зареєстрованого шлюбу мають спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 29.01.2014 року, актовий запис № 282. (а.с. 9)

11.06.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір про сплату аліментів на дитину, визначення місця її проживання, умов утримання та участі батьків у її вихованні, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дяченком О.О., зареєстрований в реєстрі за № 511. (а.с. 10-11)

Відповідно до п. 2.1.2 Договору, батько зобов`язаний сплачувати кошти на утримання сина в розмірі 3 500,00 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Сплачувати додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами, за взаємним погодженням сторонами розмірі цих витрат, що визначається додатковою угодою до цього договору, посвідченою нотаріально. В разі недосягнення сторонами згоди щодо розміру цих витрат або порядку їх покриття спір вирішується в судовому порядку відповідно до чинного законодавства (ст. 185 СК).

23.12.2015 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/17891/15-ц, шлюб, зареєстрований 08.10.2011 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції в м. Києва, актовий запис №1577 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , - розірвано. (а.с. 8)

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 22.11.2012 року (а.с. 15)

Згідно Листа Посольства України в Республіці Польща від 05.08.2021 року № 6137/19-091-57588, громадянин ОСОБА_2 є співвласником двох польських компаній: ТОВ «Limar», зареєстровано 08.07.2021 року, основна діяльність - будівельні роботи, є власником 100% статутного капіталу 5 000,00 польських злотих, та ТОВ «Avas», зареєстровано 25.11.2019 року, основна діяльність - будівельні роботи та продаж автомобілів і запчастин до них, є власником 33% статутного капіталу 1 650,00 польських злотих. (а.с. 13-14)

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 10.11.2017 року (а.с. 16)

За даними свідоцтва про народження, виданого Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14.01.2020 року, актовий запис № 114, ОСОБА_1 має утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 12)

Відповідно до частини 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 183 Сімейного кодексу України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 Сімейного кодексу України.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік», установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Згідно з частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду України в постанові від 04.03.2020 року по справі № 682/3112/18 зауважила, що аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями сімейного законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для збільшення розміру аліментів на утримання дитини, доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений сторонами спірних правовідносин згідно Договору про сплату аліментів на дитину, визначення місця її проживання, умов утримання та участі батьків у її вихованні від 11.06.2015 рокудо 15 050,00 грн. щомісячно до повноліття дитини, - оскільки в матеріалах справи відсутні докази поліпшення та/або значного поліпшення матеріального становища відповідача як платника аліментів відносно зміни сімейного стану позивача, з урахуванням працевлаштованості останньої, ураховуючи відсутність в матеріалах справи довідок про доходи як відповідача так і позивача, задля надання оцінки матеріальному стану сторін спору щодо погіршення та/або поліпшення останнього з дня досягнення сторонами домовленості про сплату аліментів, - що є обов`язковими ознаками підстав збільшення розміру аліментів, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо)

Відповідно до ч. 2 ст. 185 Сімейного кодексу України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17).

Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам, керуючись нормами діючого сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у заявленому розмірі щорічно до повноліття дитини, для подальшої оплати оздоровлення дитини в санаторії, на щеплення дитини, на лікування вух, на лікування зубів, - оскільки позивачем неналежно сформовано доказову базу щодо понесення нею саме додаткових витрат на утримання дитини, тобто на розвиток її особливих здібностей, витрат на її лікування, ураховуючи, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Так в матеріалах справи відсутні будь-які довідки лікаря із визначенням необхідності придбання конкретних медичних препаратів, необхідних саме для діагностики та лікування дитини, відсутні будь-які медичні рекомендації відповідних медичних установ, лікарів щодо направлення дитини на санаторне лікування, відсутні будь-які докази, понесення позивачем витрат, пов`язаних із заявленими позивачем витратами.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 7, 141, 150, 180-185, 192 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, ст. ст.2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 04 листопада 2021 року.

Суддя: В.І. Галаган