КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

секретар Рудик О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ТОВ «ФК «Народна позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача сплачені та неповернуті за кредитним договором № 1807001/000-КСФ/13 від 13.07.2013 грошові кошти у розмірі 449 500,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 13.07.2013 між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1807001/000-КСФ/13, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Народна позика» надає позичальнику кредит у формі видзивної поновлювальної лінії у національній валюті України на загальну суму 540 000,00 грн. на споживчі цілі на строк з 30.07.2013 по 30.01.2014 зі сплатою 36% річних за користування кредитом.

Згідно кредитного договору № № 1807001/000-КСФ/13 від 13.07.2013 ТОВ «ФК «Народна позика» надала ОСОБА_1 кредит у розмірі 470 000,00 грн. Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 станом на день отримання коштів знаходились у шлюбі, у зв`язку з чим ОСОБА_2 підписав заяву від 30.10.2013, посвідчену ПН КМНО Коноваловою Е.А,. про надання згоди на отримання його дружиною ОСОБА_1 кредитних коштів згідно вказаного кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений 30.07.2013 ПН КМНО Коноваловою Е.А., за умовами якого предметом іпотеки є нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з № 1 по № 4 (групи приміщень № 18) (в літ. «А»), загальною площею 40,30 кв.м, що належать ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого 27.05.2010 ПН КМНО Шепелюк О.Г.

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_1 не виконала у повному обсязі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, лише частково повернула ТОВ «ФК «Народна позика» по даному кредитному договору відсотки у розмірі 15 470,00 грн. та тіло кредиту у розмірі 5 030,00 грн., тому 19.04.2014 на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та п. 6 договору іпотеки від 30.07.2013 ТОВ «ФК «Народна позика» здійснило звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку та набуло право власності на вказані нежилі приміщення. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.07.2017, задоволено позов ОСОБА_1 . Постановлено визнати недійсним кредитний договір № 1807001/000-КСФ/13 від 13.07.2013, укладений між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_1 , визнати недійсним договір іпотеки від 30.07.2013, посвідчений ПН КМНО Коноваловою Е.А., укладений між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з № 1 по № 4 (групи приміщень № 18) (в літ. «А»), загальною площею 40,30 кв.м, витребувати від ТОВ «ФК «Народна позика» на користь ОСОБА_1 вказані нежилі приміщення.

Грошові кошти у розмірі 470 000,00 грн. на підставі кредитного договору № 1807001/000-КСФ/13 від 13.07.2013 були отримані ОСОБА_1 через її чоловіка ОСОБА_2 , який діяв в її інтересах на підставі довіреності, посвідченої 16.07.2013 ПН КМНО Кузьменко Л.М. На думку позивача, вказані грошові кошти є сумісною власністю подружжя, оскільки відповідачі з 22.08.2003 перебували у зареєстрованому шлюбі. Враховуючи, що кредитний договір № 1807001/000-КСФ/13 від 13.07.2013 визнаний недійсним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2017, позивач зазначає, що відповідачі зобов`язані повернути грошові кошти у сумі 449 500,00 грн., як безпідставно отримані. У червні 2018 року ТОВ «ФК «Народна позика» звернулася до ОСОБА_2 з заявою про повернення вказаних грошових коштів, проте вимоги позивача залишилися без задоволення (т. 1 а.с. 2-8).

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ТОВ «ФК «Народна позика», в якій просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у сумі 2 500,00 дол. США у гривневому еквіваленті, визначеному згідно з курсом НБУ станом на день фактичного перерахування ОСОБА_1 відповідних грошових коштів.

Позов обґрунтовувала тим, що згідно позовної заяви ТОВ «ФК «Народна позика» 27.11.2013 ОСОБА_1 передала представнику вказаного товариства грошові кошти в сумі 2 500,00 дол. США в рахунок погашення заборгованості за відповідним кредитним договором. Зазначала, що вказані грошові кошти дійсно були передані, про що свідчить розписка, обставинами написання якої були шахрайські дії та погрози представників ТОВ «ФК «Народна позика» на її адресу та членів її родини щодо вчинення фізичної розправи, з приводу чого ОСОБА_1 подала заяву до правоохоронних органів. Зважаючи на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.07.2017, задоволено позов ОСОБА_1 .. Постановлено, зокрема визнати недійсним кредитний договір № 1807001/000-КСФ/13 від 13.07.2013, укладений між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_1 , на думку позивача, вказані грошові кошти підлягають поверненню, як такі, що були отримані товариством за недійсним договором (т. 1 а.с. 147-152).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.03.2021 позов ТОВ «ФК «Народна позика» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Народна позика про стягнення грошових коштів задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ФК «Народна позика» на користь ОСОБА_1 20 500,00 грн. грошових коштів, сплачених останньою на виконання умов кредитного договору № 1807001/000-КСФ/13 від 13.07.2013, та 10 000,00грн. витрат на правову допомогу. Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 2 а.с. 44-51).

В апеляційній скарзі, ТОВ «ФК «Народна позика», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов ТОВ «ФК «Народна позика» задовольнити повністю, а у задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити. Вказує, що кредитний договір № 1807001/000-КСФ/13 від 13.07.2013 та договір іпотеки від 30.07.2013 було підписано ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності від 16.07.2013, яка в подальшому була визнана судом недійсною та була отримана шахрайським шляхом, про що свідчить вирок суду по кримінальній справі, грошові кошти було отримано також ОСОБА_2 .

Однак, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2017 по справі № 761/24376/14-ц було встановлено, що дії вчинені на підставі підробленої довіреності не можуть вважатись діями, вчиненими від імені ОСОБА_1 по кредитному договору, та що між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Народна позика» відсутні договірні правовідносини. Відповідно, якщо і можна застосувати до спірних правовідносин ст. 216 ЦК України, то повернення в порядку регресу грошових коштів, отриманих по кредитному договору, потрібно вимагати з ОСОБА_3 , як зі сторони договору та зі ОСОБА_1 в порядку ст. 61 СК України та керуючись ст. 190 ЦК України, але ОСОБА_2 підписував кредитний договір не від свого імені, а від ОСОБА_1 .

Тому позовні вимоги ТОВ «ФК «Народна позика» були заявлені з посиланням на підставі статей 216, 1212, 1057-1 ЦК України, ст. 61 СК України, оскільки вважає, що саме до таких правовідносин може бути застосована кондиція на підставі ст. 1212 ЦК України, як субсидіарний спосіб захисту, відтак майновий обов`язок повернути ТОВ «ФК «Народна позика» грошові кошти, отримані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за недійсним кредитним договором, є спільною сумісною власністю подружжя (т. 2 а.с. 59-74).

14.09.2021 ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказується, що кредитний та іпотечний договори було укладено між ТОВ «ФК «Народна позика» та фізичною особою ОСОБА_2 , який начебто діяв в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності, яка була посвідчена нотаріусом на три дні пізніше дати укладання кредитного договору. Тому ОСОБА_1 не отримувала (не одержувала) жодних грошових коштів, оскільки фактично не була стороною відповідних кредитних відносин.

Враховуючи факт отримання ТОВ «ФК «Народна позика» від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 2 500,00 дол. США, вважає цілком обґрунтовано наявність правових підстав для стягнення з ТОВ «ФК «Народна позика» на користь ОСОБА_1 вище визначеної суми у гривневому еквіваленті.

В судовому засіданні представник ТОВ «ФК «Народна позика» - Буднік О.П. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заперечувала проти поданої апеляційної скарги та просила її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що положення ст. 1212 ЦК України не поширюються на спірні правовідносини, які виникли між ТОВ «ФК «Народна позика», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можна з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.07.2013 між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір № 1807001/000-КСФ/13, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Народна позика» надає позичальнику кредит у формі видзивної поновлювальної лінії у національній валюті України на загальну суму 540 000,00 грн. на споживчі цілі на строк з 30.07.2013 по 30.01.2014 року зі сплатою 36% річних за користування кредитом (т. 1 а.с. 11).

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений 30.07.2013 ПН КМНО Коноваловою Е.А., за умовами якого предметом іпотеки є нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з № 1 по № 4 (групи приміщень № 18) (в літ. «А»), загальною площею 40,30 кв.м, що належать ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого 27.05.2010 ПН КМНО Шепелюк О.Г. (т. 1 а.с. 15).

При укладанні обох договорів, від імені ОСОБА_1 діяв її чоловік ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої ПН КМНО Кузьменко Л.М. 16.07.2013 за реєстровим № 641.

Саме ОСОБА_2 було видано грошові кошти у розмірі 490 000,00 грн., що підтверджується видатковими касовими ордерами № 570 від 29.10.2013, № 469 від 28.10.2013, № 572 від 30.10.2013, № 573 від 31.10.2013.

Оскільки, боржником не виконувались зобов`язання за кредитним договором № 1807001/000-КСФ/13 від 13.07.2013, 19.04.2014 на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та п. 6 договору іпотеки від 30.07.2013 ТОВ «ФК «Народна позика» здійснило звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку та набуло право власності на вказані нежилі приміщення.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30.03.2016, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.06.2016 визнано недійсним довіреності від 16.07.2013 та 26.10.2013, посвідчені ПН КМНО Кузьменком Л.М., зареєстровані в реєстрі №№ 6541, 899, згідно з якими ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 бути її представником з питань передачі в заставу (іпотеку) під власні зобов`язання нежилі приміщення з № 1 по № 4 (групи приміщень № 18) в літ. «А» за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 40,30 кв. м. (т. 1 а.с. 114-121, 122-126).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.07.2017, задоволено позов ОСОБА_1 .. Визнано недійсним кредитний договір № 1807001/000-КСФ/13 від 13.07.2013, укладений між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_1 , визнано недійсним договір іпотеки від 30.07.2013, посвідчений ПН КМНО Коноваловою Е.А., укладений між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_1 , визнано за ОСОБА_1 право власності на нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з № 1 по № 4 (групи приміщень № 18) (в літ. «А»), загальною площею 40,30 кв.м, витребувано від ТОВ «ФК «Народна позика» на користь ОСОБА_1 вказані нежилі приміщення.(т. 1 а.с. 41).

Відмовляючи у задоволені первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами, ОСОБА_1 та ТОВ «Народна Позика» існували зобов`язальні правовідносини на підставі укладеного кредитного договору, тому положення ст. 1212 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставі своїх вимог, на спірні правовідносини не поширюється.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Визначальним тут є принцип, згідно з яким недійсний правочин не створює для сторін чи інших осіб правових наслідків. Зокрема сторони не зобов`язані виконувати передбачені таким правочином умови, одна сторона недійсного правочину має право відхилити вимоги другої сторони щодо вчинення певних дій. При цьому, законодавством встановлено виняток із даного правила, який полягає у тому, що недійсний правочин породжує лише ті юридичні наслідки, які пов`язані з його недійсністю.

За недійсним правочином кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину, однак недійсний правочин може виконати лише одна з сторін, а друга сторона має повернути все одержане стороні, що виконала правочин.

Оскільки, грошові кошти було отримано ОСОБА_2 за правочином, який в подальшому був визнаний недійсним, то з цього можна зробити висновок, що у розумінні ст. 1212 ЦК України, зазначені кошти були отримані без достатніх правових підстав, і тому саме ОСОБА_2 є особою, до якої ТОВ «ФК «Народна позика» вправі пред`явити вимогу про повернення отриманих коштів в сумі 490 000,00 грн.

За таких обставин, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Народна Позика» щодо ОСОБА_2 .

В той же час, ОСОБА_1 хоч і була стороною недійсного правочину, але як встановлено в ході розгляду справи, будь-яких грошових коштів за кредитним договором № 1807001/000-КСФ/13 від 13.07.2013 вона не отримувала, відповідно до неї не може бути застосовано правила ст. 216 ЦК України щодо правових наслідків недійсного правочину.

Посилання позивача на статті 61, 65 СК України, як на підставу для стягнення солідарно отриманих ОСОБА_2 кредитних коштів, в тому числі і з ОСОБА_1 , які на думку позивача було отримано і використано в інтересах сім`ї, то ці доводи відхиляються апеляційним судом з огляду на те, що факт використання отриманих ОСОБА_2 коштів в інтересах сім`ї не був встановлений жодним судовим рішенням, а лише посилання на покази свідка ОСОБА_5 не є переконливим доказом на підтвердження цієї обставини, оскільки крім вказаного свідка, наведені обставини не підтверджувалися іншими належними та допустимими доказами.

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_1 , то як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, згідно прибуткового касового ордеру № 1168 від 28.11.2013 в касу ТОВ «ФК «Народна позика» від ОСОБА_1 було прийнято 5 030,00 грн. в рахунок часткового погашення кредиту за кредитним договором № 1807001/000-КСФ/13 від 13.07.2013 та згідно прибуткового касового ордеру № 1167 від 28.11.2013 в касу ТОВ «ФК «Народна позика» від ОСОБА_1 було прийнято 15 470,00 грн. в рахунок оплати відсотків за жовтень - листопад 2013 року за вказаним кредитним договором.

Оскільки кредитний договір № 1807001/000-КСФ/13 від 13.07.2013 був визнаний недійсним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2017, то з урахуванням правових наслідків, передбачених ст. 216 ЦК України, у разі визнання правочину недійсним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 , стягнувши на її користь сплачені кошти в сумі 20 500,00 грн. з ТОВ «ФК «Народна позика».

Доводи апелянта про те, що кошти у сумі 20 500,00 грн. були добровільно сплачені ОСОБА_1 на виконання майнового обов`язку, відхиляються апеляційним судом, оскільки зазначена сума була передана ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Народна позика» на підставі розписки, яка була написана внаслідок фізичного та психологічного примусу, з приводу чого було відкрито кримінальне провадження № 0008083, в рамках якого ОСОБА_1 є заявником та потерпілою, тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення ТОВ «ФК «Народна позика» ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 20 500,00 грн., з урахуванням відповідної недійсності правочину - кредитного договору № 1807001/000-КСФ/13 від 13.07.2013.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог відносно ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове, про задоволення позову в цій частині.

Згідно ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Народна позика» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 6 742,50 грн. та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 11 374,95 грн., а всього 18 117,45 грн.

Подаючи відзив на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Народна позика», ОСОБА_1 поставлено питання про стягнення з позивача на її користь правничої допомоги. У підтвердження понесених витрат, до відзиву додано: заявку № З-ЖВ на надання юридичних послуг від 13.09.2019 до договору про надання правової допомоги № 158-ЖВ-АО від 09.09.2019; акт № 4-ЖВ приймання юридичних послуг від 14.09.2021 на суму 15 000,00 грн; ордер № 1151749 від 14.09.2021; посвідчення адвоката № 4778/10 від 19.01.2012; свідоцтво № 4778/10 від 19.01.2012

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

ТОВ «ФК «Народна позика» не заявлялось клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу надану адвокатом Мазуром В.В. Шаровій Т.В.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, тому з урахуванням критеріїв співмірності та складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, виходячи з її конкретних обставин, апеляційний суд вважає, що питання ОСОБА_1 про стягнення з позивача на її користь витрат на правничу допомогу є обґрунтованим.

Оскільки ОСОБА_1 надано належні докази понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, їх розмір є обґрунтованим, строк виконання рішення суду не закінчився, апеляційний суд вважає необхідним подану заяву задовольнити, тому з ТОВ «ФК «Народна позика» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року в частині відмови у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів скасувати.

Ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» () сплачені та неповернуті за кредитним договором № 1807001/000-КСФ/13 від 13 липня 2013 року грошові кошти у розмірі 449 500 (чотириста сорок дев`ять тисяч п`ятсот),00 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» () судовий збір у розмірі 18 117 (вісімнадцять тисяч сто сімнадцять),45 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч),00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст виготовлено 22 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська