Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2021 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А.М., за участю секретаря судового засідання Собакінських С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту, але не враховану приладом обліку електричну енергію,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначено, що 03.02.2018 року при перевірці представниками позивача виконання вимог Закону України «Про електроенергетику» та Правил користування електричною енергією для населення за місцем проживання відповідача в АДРЕСА_1 , було виявлено порушення ст.ст.26, 27 Закону України «Про електроенергетику» та п.п.42, 48 ПКЕЕН, що виразилося у самовільному підключенні електроустановок до електромережі, яка не є власністю енергопостачальника. Наброс на ввід мережі. Електрична енергія споживається, електролічильником не враховується. Місце дооблікового підключення: ввідний дріт після ізоляторів на фасаді будинку. Виявлене порушення було зафіксоване в Акті про порушення Правил користування електричною енергією для населення №217449 від 03.02.2018 року. Відповідно до діючих нормативних актів, на підставі зазначеного акту визначено обсяг та вартість спожитої, але неврахованої електричної енергії, внаслідок порушення, на загальну суму 7793,22 грн. Враховуючи викладене, позивач був вимушений звернутись до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиту, але невраховану приладом обліку електричну енергію, в зазначеному розмірі та витрати зі сплати судового збору в сумі 2102,00 грн.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 15.10.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 16.11.2020 року за клопотанням представника позивача витребувано докази.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 25.01.2021 року продовжено проведення підготовчого провадження.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 10.03.2021 року залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 21.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за спожиту, але невраховану приладом обліку електричну енергію, в розмірі 7793,22 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 2102,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася за невідомих суду причин, про день розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив відповідачка не надала.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, надала на адресу суду письмові пояснення, в яких зазначила, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 з 06.03.2020 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, отриманого після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У будинку за вказаною адресою ніколи не проживала, зареєстрована не була, електричну енергію за цією адресою не споживала. З 28.10.2008 року була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 , а з 18.12.2020 року по теперішній час зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується відповідними довідками про реєстрацію місця проживання. На момент складання акту вона власником будинку не була, електричну енергію не споживала, була зареєстрована та фактично мешкала за іншою адресою, запрошення на розгляд Акту про порушення ПКЕЕН № 217449, а також розрахунок заборгованості з вимогою про сплату нарахованих збитків не отримувала. Договорів з позивачем не укладала. Заявила клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки акт про порушення ПКЕЕН № 217449 було складено 03.02.2018 року, строк звернення до суду з вимогами до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вказаним актом сплив 03.02.2021 року. ОСОБА_2 залучено до участі у справі у якості співвідповідача на підставі ухвали суду від 10.03.2021 р. Позовні вимоги до неї досі не заявлено, та в разі їх майбутнього пред`явлення, вони будуть заявлені з пропуском строку звернення до суду. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи провести за її відсутності

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом- ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України).

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 244679930 від 17.02.2021 року, вбачається, що відповідачці ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.03.2020 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скалун Р.В., реєстр. № 423, належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.03.2020 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скалун Р.В., реєстр. № 423, відповідачка ОСОБА_2 вказаний будинок успадкувала після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який належав останньому на підставі договору купівлі продажу будинку, посвідченого 11.09.1998 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Рябоконь Ю.С. за реєстром № 1723 та зареєстрованого у Маріупольському БТІ 17.09.1998 за № 33565 (Маріупольським БТІ 10.10.2016 р. за № 3193 надана інформація, що містить відомості про зареєстровані речові права до 01.01.2013 р.).

Згідно із ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ч. 2 ст. 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ст. 1223 ЦК право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

На підставі положень ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При цьому згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

На підставі ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На підставі п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця.

Таким чином, суд встановив, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його донька відповідачка ОСОБА_2 , яка успадкувала належний спадкодавцю житловий будинок АДРЕСА_1 .

Отже, судом було встановлено, що ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 , оскільки вона вступила у спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувшись до нотаріальної контори у передбачений законом строк за прийняттям спадщини та не відмовившись від неї за відсутності інших спадкоємців, тому будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 з моменту відкриття спадщини, тобто починаючи з 27.03.2016 року.

Суд зазначає, що незважаючи на те, що у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 вказаного Закону споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 26 вересня 2018 року по справі № 750/12850/16-ц та від 13 листопада 2019 року по справі № 686/14833/15-ц.

На підставі п. 6 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

За п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Також, суд зауважує, що відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

За ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому за ч. 2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

З аналізу наведених норм права слідує, що стягнення витрат з оплати комунальних послуг можливе лише з власників житла, якщо таке житло перебуває у приватній власної фізичних осіб, саме з якими, чи від імені яких укладаються договори з надання житлово-комунальних послуг їх надавачами.

Правовідносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, Законом України «Про ринок електричної енергії», «Правилами роздрібного ринку електричної енергії», затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312.

Відповідно до ст. 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку, в тому числі споживачі, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушеннями на ринку електричної енергії є, зокрема, крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку.

Суд встановив, що по АДРЕСА_1 в АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .

03.02.2018 року при перевірці представниками ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» (реформовано в АТ «ДТЕК Донецькі електромережі», а саме інженером Топчій Д.С., електромонтерами ОСОБА_4 ОСОБА_5 , виконання вимог Закону України «Про електроенергетику» в будинку відповідача, розташованого в АДРЕСА_1 , було виявлено порушення Правил користування електричною енергією для населення, що виразилося у самовільному підключенні електроустановок до електромережі, яка не є власністю енергопостачальника. Наброс на ввід мережі. Електрична енергія споживається, електролічильником не враховується. Місце дооблікового підключення: ввідний дріт після ізоляторів на фасаді будинку.

За цим фактом було складено акт № 217449 від 03.02.2018 року про порушення Правил використання електричної енергії, який був підписаний трьома представниками ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», а також відповідачкою ОСОБА_1 , яка підписала вказаний акт без зауважень.

Доказів, які б спростовували обставини, викладені в акті № 217449 від 03.02.2018 року, відповідачами в судовому засіданні не було надано.

Суд зазначає, що акт № 217449 від 03.02.2018 року є доказом порушення ПРРЕЕ, що підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 14 січня 2020 року по справі № 910/17955/17.

28.02.2018 року на засіданні комісії Маріупольського РЕМ АТ «ДТЕК Донецькі електроенергії» з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією для населення, відповідно до протоколу №986 від 28.02.2018 року було прийнято рішення про нарахування за без облікове споживання електричної енергії збитків на загальну суму 7793,22 грн.

Відповідна квитанція з повідомленням про необхідність сплатити заборгованість була направлена на адресу: АДРЕСА_1 .

З огляду на це позивачем були дотримані положення законодавства.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про електроенергетику» відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 26 Закону України «Про електроенергетику» споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та Правил згідно із законодавством України. Також споживач енергії несе відповідальність за шкоду, заподіяну енергопостачальнику внаслідок невідповідності технічного стану електроустановок споживача та/або схеми живлення споживача вимогам нормативно-технічних документів, згідно з умовами договору.

Згідно статті 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушенням в електроенергетиці є порушення вимог нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, нормативних документів з питань технічної експлуатації електричних станцій і мереж, енергетичного обладнання і мереж суб`єктів електроенергетики та споживачів енергії, виготовлення, монтажу, налагодження та випробування енергоустановок і мереж, виконання проектних робіт на енергоустановках і мережах; крадіжка електричної й теплової енергії, у тому числі самовільне підключення до об`єктів електроенергетики й споживання енергії без приладів обліку.

Згідно з пунктом 48 Правил користування електричною енергією для населення, споживач несе відповідальність за порушення правил користування електричною енергією; розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку; пошкодження приладів обліку.

Відповідно до пункту 53 Правил користування електричною енергією для населення, у разі виявлення представником енергопостачальника порушення побутовим споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та побутовим споживачем чи представником побутового споживача (особою, яка є співвласником об`єкта або має право користуватися цим об`єктом відповідно до договору). Один примірник акта вручається побутовому споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Побутовий споживач має право внести до акта свої зауваження.

Акт про порушення цих Правил розглядається комісією з розгляду актів, що утворюється енергопостачальником і складається не менш як з трьох уповноважених представників енергопостачальника.

Побутовий споживач має право бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів.

Рішення комісії з розгляду актів оформляється протоколом, копія якого видається побутовому споживачу.

У протоколі зазначається інформація про причетність побутового споживача до порушення цих Правил.

У разі причетності побутового споживача до порушення цих Правил у протоколі зазначаються: відомості щодо обсягу та вартості необлікованої електричної енергії; розрахунок проведених нарахувань з посиланням на відповідні пункти цих Правил та затвердженої постановою НКРЕ від 4 травня 2006 року №562 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення побутовими споживачами правил користування електричною енергією.

Відповідно до абзацу другого пункту 4.1 Методики акт про порушення складається у присутності споживача представниками енергопостачальника, які мають таке право згідно з посадовою інструкцією, пройшли відповідне навчання та інструктаж, після пред`явлення ними службових посвідчень на місці виявлення порушень.

Враховуючи вищезазначене, акт про порушення ПКЕЕН - це документ, який фіксує факт здійснення споживачем порушення ПКЕЕН. При цьому, акт про порушення ПКЕЕН вважається дійсним за умови, що в ньому зазначено зміст виявленого порушення, він складений на місці виявлення порушення та у присутності споживача, та якщо він підписаний споживачем та представником енергопостачальника або містить позначку про відмову споживача від підпису та підписаний трьома представниками енергопостачальника.

В ході дослідження Акту про порушення ПКЕЕН встановлено, що членами комісії, а саме інженером ОСОБА_6 , електромонтерами ОСОБА_4 ОСОБА_5 , заповнено всі необхідні графи акту. Крім того, повноваження членів комісії встановлюються їх посадовими інструкціями і не повинні відображатись в Акті про порушення ПКЕЕН. Також в Акті належним чином викладено зміст виявленого порушення.

Як вбачається зі змісту пп.6 п.3.1. Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення побутовими споживачами правил користування електричною енергією, ця Методика застосовується на підставі акта про порушення, складеного з урахуванням вимог ПКЕЕН та в разі виявлення таких порушень ПКЕЕН: в тому числі у разі самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі, що не є власністю енергопостачальника.

Відповідно до ст.614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

В протоколі засідання комісії по розгляду Акту про порушення ПКЕЕН №986 від 28.02.2018 року, зазначено, що розрахунок суми необлікованої електричної енергії проведений згідно Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, що є вірним розрахунком щодо виявленого правопорушення.

Таким чином, розрахунок обсягу вартості недооблікованої електричної енергії засіданням комісії вірно здійснено відповідно встановленим обставинам правопорушення та положеннями Методики.

Виходячи із обставин, встановлених в судовому засіданні та підтверджених належними доказами, суд приходить до висновку про доведеність факту порушення Правил користування електроенергією для населення.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідачки ОСОБА_2 про те, що порушення за актом допустила не вона, оскільки тоді в будинку вона не мешкала, зареєстрована за іншою адресою, прийняла спадщину у 2020 р., а тягар відповідальності за утримання нерухомого майна несе його власник.

Суд, також, відхиляє посилання відповідача ОСОБА_2 про те, що до неї було позовних вимог, оскільки саме за заявою представника позивача вона залучена у якості співвідповідача та це зрозуміло в суті позовних вимог, а у п.2 заяви допущена технічна описка.

Таким чином, оскільки судом було встановлено, що власником будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , то суд вважає можливим задовольнити заявлений АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» позов шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача вартості спожитої електроенергії, не облікованої внаслідок порушення ПРРЕЕ, на суму 7793,22 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 вартості спожитої електроенергії, не облікованої внаслідок порушення ПРРЕЕ, на суму 7793,22 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до інформації відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 099-99.02-06741 від 12.10.2020 року ОСОБА_1 останнє відоме місце реєстрації в АДРЕСА_4 . На теперішній час у м.Маріуполі не зареєстрована.

Право власності на домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 , відповідачці ОСОБА_1 не належить.

Судом встановлено, що у її присутності було складено акт про порушення ПРРЕЕ.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 не є споживачем електричної енергії в розумінні п.1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №312. Доказів зворотного позивачем суду не надано.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за спожиту, але не враховану приладом обліку електричну енергію в сумі 7793,22 грн., не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вказаних положень з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2102 гривень.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК,

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту, але не обліковану електричну енергію, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_3 , на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» (рахунок № НОМЕР_3 у ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, , IBAN НОМЕР_4 ) заборгованість за спожиту, але не обліковану електричну енергію, у розмірі 7793,22 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_3 , на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» (рахунок № НОМЕР_3 у ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, , IBAN НОМЕР_4 ) витрати з оплати судового збору в сумі 2102 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. М. Іванченко