КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Галась І.А.
Єдиний унікальний номер справи № 754/5292/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича, Державного підприємства «СЕТАМ», Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕД Пойнт Інвест», 3-тя особа: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» про визнання електронних торгів недійсними,

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року про залишення позовної заяви без руху.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції проявив надмірний формалізм, повертаючи позовну заяву. Вказує, що позивач скористався своїм правом визначити коло відповідачів, предмет, підстави позову та зміст позовних вимог у межах закону.

Від відповідача ТОВ «РЕД Пойнт Інвест» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року залишити без змін. Від приватного виконавця Телявського А.М. також надійшов відзив на апеляційну скаргу аналогічного змісту.

Крім цього ТОВ «РЕД Пойнт Інвест» надіслало до апеляційного суду клопотання про закриття провадження у справі, яке мотивоване тим, що апеляційне провадження відкрито помилково, оскільки апеляційну скаргу підписано особою, яка не мала права її підписувати. Заявник вказує, що адвокат Сіхарулідзе Д.Г. не надав належних доказів на підтвердження своїх повноважень.

Дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, реалізуючи положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий суд.

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі « Беллет проти Франції» ЕСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції від 04 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві . Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість осердити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що визнано порушенням п.1 ст. 6 Конвенції .

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це письмова або у визначених законом випадках усна домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 Закон № 5076-VI), в тому числі й презумпція правомірності договору, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

У договорі про надання правової допомоги закріплюється обсяг повноважень адвоката, а також вказуються обмеження щодо вчинення певних дій. Відповідно до частини 4 статті 26 Закону № 5076-VI адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону № 5076-VI повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 5076-VI, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Так, відповідно до частини 4 статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону № 5076-VI.

Ордер на надання правової допомоги (далі - ордер) - це письмовий документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках і порядку, встановлених Закон № 5076-VI та іншими законами України.

Ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону № 5076-VI (пункт 5 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затверджене рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41) (далі - Положення).

В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України (пункт 4 Положення про ордер адвоката та порядок ведення реєстру ордерів, затверджено рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року №36 із змінами і доповненнями,

Ордер, який видається адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, обов`язково має містити підпис адвоката, який надає правову допомогу на підставі цього ордера та підпис керівника адвокатського бюро, адвокатського об`єднання та скріплений печаткою юридичної особи (пункт 11 Положення 2012 р.).

Також ордер містить наступні реквізити: серію, порядковий номер ордера; прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правову допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав; номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; ким ордер виданий; адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, що видає ордер; дату видачі ордера; підпис адвоката, який здійснює свою діяльність індивідуально та видав ордер або підпис адвоката, який згідно з ордером надає правову допомогу, якщо ордер, виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням, або підпис керівника адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро/адвокатського об`єднання у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням (пункт12 Положення 2012 р.).

Відповідальність за достовірність вказаних в ордері даних несе адвокат (особа, яка видала ордер) (пункт 15 Положення).

Також чинним законодавством України, а саме статтею 400-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України), встановлено кримінальну відповідальність адвоката за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, встановлених договором про надання правничої допомоги.

Варто зауважити, що, виходячи зі змісту частин 1, 3 статті 26 Закону №5076-VI, ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) на підставі вже укладеного договору.

Тобто, ордер є документом, який лише посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, тоді як увесь обсяг повноважень адвоката діяти від імені клієнта обумовлюється предметом договору про надання правової допомоги та колом визначених в ньому повноважень адвоката.

Таку саме правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного суду від 05 грудня 2018 року в справі № П/9901/736/18.

Як видно із матеріалів справи, до апеляційної скарги адвокатом Сіхарулідзе Д.Г. додано виданий ним ордер серії ВЕ №1044468, який за формою та змістом відповідає вимогам закону, в тому числі містить посилання на договір про надання правової допомоги та підпис адвоката.

За таких обставин, представник позивача - адвокат Сіхарулідзе Д.Г., підписуючи та подаючи до суду апеляційну скаргу від імені ОСОБА_1 діяв у передбачений законом спосіб та у межах наданих йому повноважень, що виключає застосуванняп.2 ст.1 ст. 362 ЦПК України і закриття апеляційного провадження .

Доводи заявника про те, що адвокат Сіхарулідзе Д.Г. не підтвердив обсяг своїх повноважень суперечать положенням частин 1 та 2 ст.64 ЦПК України, згідно яких представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки, а обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Отже, за загальним правилом повноважний представник має право на вчинення всього обсягу процесуальних дій від імені довірителя за відсутності обмежень. Виданий адвокатом Сіхарулідзе Д.Г. ордер не містить будь-яких обмежень, в тому числі обмежень щодо підпису апеляційної скарги представником, що у свою чергу спростовує доводи представника позивачки про не підтвердження обсягу повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 635/4480/14-ц, де Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що обмеження повноважень адвоката в ордері зазначаються тільки тоді, коли вони встановлені договором про надання правової допомоги. Відсутність в ордері відмітки про обмеження означає їхню відсутність.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі.

За правилами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 01 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного виконавця Телявського А.М., ДП «СЕТАМ», ТОВ «РЕД Пойнт Інвест», 3-тя особа: ОСОБА_2 , ТОВ «ОТП Факторинг» про визнання електронних торгів недійсними реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Постановляючи ухвалу про залишення позову без руху, суд першої інстанції вказував на те, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме: позивачем визначено коло відповідачів, однак, не визначено зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, 18 червня 2021 року адвокат Сіхарулідзе Д.Г., діючи в інтересах ОСОБА_1 , направив на електронну адресу суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, у якій пояснив суду, що заявлена позивачем вимога щодо визнання торгів недійсними є спільною до всіх відповідачів.

Однак, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачці.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції зазначав, що вимоги ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 18 червня 2021 року позивачем не виконані, оскільки пояснення представника позивача - адвоката Сіхарулідзе Д.Г. щодо того, що вимога щодо визнання торгів недійсними є спільною до всіх відповідачів, є необґрунтованими.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У поданій ОСОБА_1 позовній заяві викладено зміст його позовних вимог та обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Як вбачається з позовної заяви, позивачем сформульовано позовну вимогу у спосіб, що не суперечить закону, а відтак у цій частині вона відповідає п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Цивільний процесуальний Кодекс України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а надає право позивачу вільно викладати зміст своїх вимог, які можуть бути уточнені під час попереднього розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви.

Суддя вказаних обставин не врахував і постановив необґрунтовану ухвалу про повернення позову.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного, ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 379, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко