Справа № 296/9099/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2021 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Драча Ю.І.,

за участю секретаря судового засідання Алексеєнко В.В.

заявника: ОСОБА_1

адвоката Шмат Р.П.

заінтересованої особи: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 10.06.2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , однак нею подано заяву про розірвання шлюбу.

Зазначила, що ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями у зв`язку з чим став неконтрольованим та агресивним вчиняючи систематично психічне та фізичне насильство щодо заявника та їхніх двох дітей, а саме: ображає словами нецензурної лайки, після чого намагається завдати тілесні ушкодження. Також зазначила, що ОСОБА_1 21.10.2021 року хапав ножа та накидався на заявницю намагаючись порізати, а вину спихнути на старшого сина, тому заявник з дітьми була вимушена поїхати ночувати до знайомих, тому вимушена звернутись до суду з даною заявою.

Ухвалою суду від 27.10.2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено її розгляд (а.с. 29).

В судовому засіданні заявник та її адвокат заяву підтримали та просили її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 заяву не визнав. Вказав, що обставини викладені у заяві є неправдою, що у нього та ОСОБА_1 є непорозуміння, однак не б`є її та з дому не виганяє.

Вислухавши пояснення заявниці, її представника та заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і її вирішення її, суд приходить до висновку про те, що заява не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом Закону № 2229-VIII.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Закон № 2229-VIII визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 05 червня 2020 у справі №752/5633/19.

Відповідно до статті 350- 6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом №2229-VIIIна строк від одного до шести місяців.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

В даному випадку, Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" чітко визначає, що обставинами на підставі яких може бути виданий обмежувальний припис є: ризики продовження скоєння домашнього насильства; ризики повторного вчинення домашнього насильства; ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків; ризики смерті постраждалої особи.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилалася на її неодноразові звернення до правоохоронних органів щодо проявів домашнього насильства зі сторони ОСОБА_2 стосовно неї.

Також долучила до заяви терміновий заборонний припис, однак з його копії неналежної якості неможливо встановити зміст, читабельної копії заявником при розгляді справи не додано ( а.с. 13, 14).

З копії термінового обмежувального припису від 13.10.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 вчинив психологічне насильство відносно дружини (а.с. 30).

Разом з тим, заявником не надано достатніх доказів на підтвердження наявності ризиків, передбачених Законом №2229-VIII.

Аналіз досліджених судом доказів та встановлених обставин вказує на те, що заявником не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_2 відносно заявника діяння фізичного, психологічного або економічного насильства, а також погроз вчинення ним таких діянь, які б могли бути підставою для видачі судом обмежувального припису, судом не встановлено.

Слід зазначити, що звернення заявниці до поліції та винесення працівником поліції термінового заборонного припису у виді зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборони на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 3 доби не свідчить про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні протиправних дій останнім.

Крім того, вирішуючи вимоги заяви суд оцінює також наявні у справі докази на предмет їх достатності для застосування до заінтересованої особи вказаних у заяві видів обмежувальних заходів, які є найбільш суворими, оскільки необхідність їх застосування заявником не доведена.

Суд, також враховує, що ОСОБА_1 просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 у виді заборони перебувати в місці спільного проживання строком на шість місяців, однак, з документів доданих до заяви вбачається, що ОСОБА_2 належить 1/4 квартири АДРЕСА_1 , однак доказів того, що в заінтересованої особи є інше житло де він міг би проживати суду надано не було.

У матеріалах справи відсутні інші докази звернення до правоохоронних органів з приводу завдання тілесних ушкоджень (на що посилається заявниця), про наслідки розгляду таких звернень, притягнення заінтересованої особи до юридичної відповідальності або наявності провадження щодо вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 у певній його формі.

Таким чином, враховуючи, що на час розгляду справи заявником не надано належних, допустимих та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявниці, настання наслідків такого вчинення, що надавало б правові підстави для видачі обмежувального припису із застосуванням заходів тимчасового обмеження прав або покладення на обов`язків на заінтересовану особу, які заявниця просить вжити, суд дійшов висновку, що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 294, 350-1 - 350-8, 353-355 ЦПК України, Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Ю. І. Драч