Дата документу 03.11.2021 Справа № 323/1890/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №323/1890/20 Головуючий у 1 інстанції Гуцал О.П.
Провадження № 22-ц/807/3449/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2020 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , звернулися до суду з позовом, неодноразово уточненим в ході розгляду справи, до ОСОБА_1 , ПрАТ «СК АСКО-Донбас Північний» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди .

В обґрунтування позову зазначено, що 16 липня 2019 року близько 14-34 години ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Фольксваген Пассат, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині провулку Московського зі сторони вул. Богдана Хмельницького в напрямку до перехрестя з вул. Севастопольська в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, здійснила наїзд на неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Внаслідок ДТП потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 3-ї плеснової кістки правої гомілки, рани в нижній третині правої гомілки, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день, а ОСОБА_5 отримала легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 30.06.2020 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

В зв`язку з отриманням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 тілесних ушкоджень внаслідок вказаної ДТП, на проведення лікування були витрачені грошові кошти у розмірі 1010,22 грн. та 1581,53 грн. відповідно.

Крім цього, подія ДТП спричинила для ОСОБА_5 та ОСОБА_6 фізичний біль, стан стійкої емоціональної напруги, відчуття тривоги, та нервові переживання. Порушено нормальний ритм життя.

Позивач ОСОБА_6 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь матеріальні збитки в розмірі 1581,53 грн. та моральну шкоду в розмірі 35000,00 грн.

ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 матеріальні збитки в розмірі 1010,22 грн. та моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн.

Крім цього, позивачі просили стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 липня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» на користь ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 1010,22 грн. та моральну шкоду в розмірі 50,51 грн.

Стягнуто з ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» на користь ОСОБА_3 суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 158,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 7,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму завданої моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму завданої моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Стягнуто з ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» на користь держави судовий збір у розмірі 43,06 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 630,75 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представником позивачів ОСОБА_7 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16 липня 2019 року близько 14-34 години ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Фольксваген Пассат, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині провулку Московського зі сторони вул. Богдана Хмельницького в напрямку до перехрестя з вул. Севастопольська в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, здійснила наїзд на неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , матір`ю яких є ОСОБА_4 .

Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 30.06.2020 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вищевказаним вироком встановлено, що внаслідок ДТП потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 3-ї плеснової кістки правої гомілки, рани в нижній третині правої гомілки, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день.

В результаті ДТП ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, рани в лівій завушній ділянці, в лівій щічній ділянці, на нижній щелепі зліва ближче до мочки лівої вушної раковини, садна в лобній ділянці зліва та посередині, в лівій щічній ділянці, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та тілесні ушкодження у вигляді синця в області живота зліва, садна в області обох передплічь, лівого плеча, лівого ліктьового суглобу, на передній поверхні грудної клітки по серединній лінії зліва на рівні другого ребра, в області правого стегна, лівої гомілки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що вказані обставини підтверджується матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №0000367, зокрема висновком експерта №621 від 05.09.2019 року, витягом з ЄРДР під №0000367, в якому зазначено, що ОСОБА_1 здійснила наїзд на двох осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , постановою слідчого Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області від 13.09.2019 року, якою відмовлено у визнанні неповнолітньої ОСОБА_5 потерпілою у даному кримінальному провадженні у зв`язку із наявністю в неї лише легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до полісу №167087961, цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану під час використання транспортного засобу Фольксваген Пассат, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована відповідачем ОСОБА_1 в ПрАТ «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» станом на 16.07.2019 року.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування та моральної шкоди з відповідача ПрАТ «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний», судом першої інстанції вірно застосовані положення статі 1187 ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану під час використання транспортного засобу Фольксваген Пассат, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована в ПрАТ «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» станом на 16.07.2019 року.

Відповідно до виписки (епікризу) з історії хвороби, ОСОБА_6 з 16.07.2019 року по 23.07.2019 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: закритий перелом 3-ї плеснової кістки правої гомілки, різана рана в нижній третині правої гомілки. При виписці рекомендоване спостереження у травматолога, носіння гіпсової пов`язки 3 тижні.

Згідно довідки №7651, виданої КУ «ЗОКДЛ» ЗОР від 16.07.2019 року, вказано, що ОСОБА_6 рекомендовано приймати препарат «Нурофен».

Відповідно до наданих позивачем квитанцій, 16.07.2019 року на придбання бинту гіпсового та бинту було витрачено 62 грн., а також 16.07.2019 року було придбано рентгенплівку на суму 96,00 грн. Інших доказів понесених матеріальних витрат позивачем надано не було.

З огляду на зазначене, судом першої інстанції вірно встановлено, що на лікування ОСОБА_6 витрачено документально підтверджену суму в розмірі 158,00 грн.

В силу приписів ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сума моральної шкоди, завданій ОСОБА_6 , яка підлягає стягненню з ПрАТ «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний», складає 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а саме 7,90 грн.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5899, видної КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР, ОСОБА_5 з 16.07.2019 року по 23.07.2019 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, синці, садна м`яких тканин обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, рвана рана лівої вушної раковини. Проведено обстеження - УЗД. У відділенні отримувала лікування препаратами: «Кавінтон», «Цефтріаксон», «Ліра», «Фурасемід». При виписці рекомендовано нагляд у педіатра та невролога за місцем проживання, прийом препаратів « ОСОБА_8 » та «Ліра».

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до наданих квитанцій, 16.07.2019 року було оплачено медичні послуги в розмірі 650,00 грн. та придбано препарат «Фуросемід» на суму 2,19 грн. 17.07.2019 року придбано препарати «Ліра» на суму 235,00 грн., «Цефтріаксон» на суму 197,50 грн., «Кавінтон» на суму 260,00 грн. 22.07.2019 року придбано препарат «Цефтріаксон» на суму 14,08 грн., та препарат «Ліра» на суму 47,00 грн.

Тобто, підтвердженою доказами матеріальна шкода на лікування ОСОБА_5 є сума в розмірі 1405,77 грн.

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано, що законним представником ОСОБА_5 заявлено до відшкодування суму матеріальної шкоди в розмірі 1010,22 грн., то суд не може вийти за межі висунутих позовних вимог, у зв`язку із чим саме вказана сума підлягає відшкодуванню із ПрАТ «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний».

Згідно до положень ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сума моральної шкоди, завданій ОСОБА_5 , яка підлягає стягненню з ПрАТ «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний», складає 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а саме 50,51 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог про стягнення витрат на лікування та моральної шкоди в заявленому позивачами розмірі, та стягнення з ПрАТ «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» на користь ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суми завданої матеріальної шкоди в розмірі 1010,22 грн. та моральної шкоди в розмірі 50,51 грн., та на користь ОСОБА_9 суми завданої матеріальної шкоди в розмірі 158,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 7,90 грн.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що судом не наведено мотивів визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 в розмірі, який є завищеним, недоведеним належними та допустимими доказами.

Колегією суддів вказані доводи апеляційної скарги відхиляються, оскільки вирішуючи позовні вимоги заявлені позивачами до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції з урахуванням приписів статті 1167, 1168, 1187, 1194 ЦК України та статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та враховуючи, що вина відповідача ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена вироком суду, дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про наявність обов`язку відповідача ОСОБА_1 відшкодувати позивачам завдану моральну шкоду.

Згідно до психологічної характеристики ОСОБА_6 , складеної 13.10.2019 року психологом ОСОБА_10 , ОСОБА_11 перебуває у посттравматичному стресовому розладі, викликаному аварією. Присутня тривожність, спостерігається зниження самооцінки, невпевненість в собі, ідеї провини, що виражаються в характерних переживаннях та поведінці. ОСОБА_11 уникає нагадувань про подію шляхом уникнення певних місць, людей. Сприйняття того, що сталося, дівчина вважає як крайню несправедливість. На даний час у дівчини є страх автомобіля, страх темряви, страх людини (чоловіка). У ОСОБА_12 посттравматичний стресовий розлад, що виражається в похмурості і песимістичному баченні минулого і майбутнього.

Відповідно до психологічної характеристики ОСОБА_5 , складеної 10.10.2019 року психологом ОСОБА_10 , ОСОБА_13 перебуває у посттравматичному стресовому розладі, викликаному аварією. Дитині важко говорити про події, що передували, так як вони є гострими та болючими. Попри те, що дівчинка має високий рівень самоконтролю, емоційна сфера дитини перебуває на негативному рівні. Рівень тривоги високий. Спостерігається фрустрація, що виражається в характерних переживаннях і поведінці. Присутні психомоторні порушення, що проявляються в швидких метушливих рухах. У ОСОБА_14 посттравматичний стресовий розлад.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_9 та неповнолітня дитина ОСОБА_5 внаслідок отриманих травм в результаті ДТП, без сумніву зазнали сильного фізичного болю та через нанесені їм травми проходили лікування. Отримані ними ушкодження позначились на стані їх здоров`я. Всі наведені обставини потягнули душевні страждання, переживання та негативні емоції та призвели до порушення їх ритму життя.

При цьому судом першої інстанції врахована наявність у ОСОБА_1 четверо неповнолітніх дітей, які знаходяться на її утриманні, та визначено до відшкодування позивачу ОСОБА_9 розмір заподіяної моральної шкоди в сумі 20000,00 грн., а позивачу ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 в розмірі 10000,00 грн., що буде відповідати засадам розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вони не ґрунтуються на законі та спростовуються наданими позивачами доказами. На підтвердження своїх доводів скаржником не надано належних та допустимих доказів.

Розподіл судових витрат судом першої інстанції проведено у відповідності до приписів 133,137, 141 ЦПК України.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційних скарг, матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішеннь, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційних скаргах доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення та додаткове рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді: