Справа № 445/931/21
провадження № 2/445/427/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сивака В. М.

секретаря судового засідання Захарчук Н.Я.

за участі представника позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Золочеві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що судовим наказом Золочівського районного суду Львівської області від 27.12.2018 року, відповідача зобов`язано сплачувати аліменти на її користь на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, на даний час, розмір аліментів, що стягується з відповідача, є мінімальним у відповідності до закону, і є недостатнім для забезпечення потреб дитини. Така сума не може вважатися достатньою для забезпечення належного рівня життя та розвитку дитини.

Окрім цього зазначає, що відповідач є здоровою та працездатною особою, працює, інших неповнолітніх дітей у відповідача немає, тому вважає, аліменти слід стягувати у розмірі 1/4 частини всіх його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку.

Відповідач подав відзив, у якому зазначив, що ніде не працює, живе тимчасовими підробітками, постійного доходу немає. На його утриманні є мати інвалід другої групи. Аліменти сплачує згідно судового наказу, заборгованості немає. Можливості сплачувати аліменти вказані в позові немає, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Також відповідач зазначає, що він не погоджується з сумою понесених судових витрат на правову допомогу, оскільки позивачка не подала жодного документа про оплату гонорару на рахунок адвоката, а сума, яка заявлена до стягнення не є співмірною із складністю справи.

Представник позивача подав відповідь на відзив у якому зазначив, позивачка змушена їздити на заробітки, щоб матеріально забезпечити себе і їхнього спільного сина, так як дитина росте, і потребує щоденних витрат. Відповідач не цікавиться вихованням сина, його щоденними потребами та здоров"ям.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 вимоги позову підтримав та просив їх задоволити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, а також заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, які позивач просить стягнути з нього, оскільки розмір таких не відповідає складності справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно судового наказу Золочівського районного суду Львівської області від 27.12.2018 із відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утриманнянеповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.12.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки № 173 від 26.04.2021р, виданої Золочівською міською родою Львіської області, вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір"ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на її утриманні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів.

При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.

Крім того, згідно з ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, Сімейний кодекс України встановлює підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Така правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд виходить з того, що стягувач бажає змінити спосіб стягнення аліментів, визначивши його у частці від доходу відповідача, відповідно суд доходить висновку про необхідність зміни аліментів, що стягуються з відповідача у твердій грошовій сумі та враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягувати в подальшому з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої спільної дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Необхідно зауважити, що ч. 6 ст.137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Разом з тим, у разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги від 29.04.2021 року, додатку до договору від 07.05.2021 року, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи.

Так, згідно додатку до договору про надання правової допомоги від 29.04.2021 року, укладеного між адвокатом Сидор В.А. та позивачем ОСОБА_4 , вартість послуги щодо ознайомлення з документами наданими позивачемта з судовою практикою; щодо підготовки та скерування необхідних запитів до підрпиємств, установ та організацій в інтересах позивача; щодо підготовки, підписання та подання до суду в інтересах позивача позовної заяви про стягнення аліментів становить 3000,00 грн.; представництво інтересів позивача в судових засіданнях - 1200,00 грн.

Разом з тим, суд враховує, що підготовка та подання запитів в інтересах позивача до підрпиємств, установ та організацій адвокатом не здійснювалася, підготовка позовної заяви включає ознайомлення з документами наданими позивачем та з судовою практикою, дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, не є складною, участь адвоката в одному судовому засіданні, яке тривало 45 хвилин, а тому приходить до висновку, що розмір заявлених витрат на правову допомогу є неспівмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Зважаючи, що відповідач заперечує розмір заявлених позивачем витрат на правову допомогу, суд, врахувавши наведені вище обставини, приходить до висновку про необхідність зменшення розміру судових витрат на правову допомогу з огляду на їх неспівмірність із складністю справи, та стягнення таких з відповідача в розмірі 1500,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12,13,81, 137, 141,247, 259, 263-265,268,272,274-279 ЦПК України, ст. ст. 181,182,192 Сімейного кодексу України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - задовольнити.

Змінити розмір аліментів, визначений судовим наказом Золочівського районного суду Львівської області від 27.12.2018 року, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/4 частину всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Золочівський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 01.11.2021.

Суддя В. М. Сивак