Справа № 551/438/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2021 року Шишацький районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Сиволапа Д.С.,
секретаря Кулинченко О.А.,
за участю представника позивача - адвоката Яресько Н.В.,
розглянувши заочно, за правилами загального позовного провадження в залі суду в селищі Шишаки Полтавської області матеріали цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шишацької селищної ради, ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Шишацька державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,
05 травня 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шишацької селищної ради, ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Шишацька державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва № 42 від 12.11.2002 про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та визнання за позивачем права власності на вказаний будинок в порядку спадкування.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що є спадкоємцем своєї бабусі ОСОБА_3 , яка в свою чергу була єдиною спадкоємицею ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Останній на момент смерті належав житловий будинок АДРЕСА_1 . Зокрема, право її власності на вказаний будинок підтверджувалась свідоцтвом, виданим 29 травня 1998 року виконкомом Гоголівської сільської ради, яке було зареєстровано в реєстрі нерухомого майна Полтавським БТІ. Рішенням виконкому сільської ради № 21 від 26 серпня 1995 року ОСОБА_4 була надана земельна ділянка площею 0,25га для обслуговування житлового будинку і площею 0,60га для ведення особистого господарства за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, після смерті ОСОБА_4 виконавчий комітет Гоголівської сільської ради видав нове свідоцтво на підставі рішення № 42 від 12 листопада 2002 року згідно якого ОСОБА_4 належить лише 1/2 частина вищевказаного житлового будинку, а інша 1/2 частина будинку належить ОСОБА_5 , який на час видачі даного свідоцтва з 02.02.1999 року був зареєстрований в м. Миргороді.
В подальшому частка ОСОБА_5 у даному будинку в порядку спадкування перейшла до відповідача по справі ОСОБА_2 .
Позивач вважає, що видавши нове свідоцтво про право власності на будинок вже після смерті власника ОСОБА_4 , виконавчий комітет Гоголівської сільської ради безпідставно позбавив її права власності на 1/2 частину будинку, а отже вказане свідоцтв підлягає визнанню недійним судом з подальшим визнанням за позивачем права власності на спірний будинок в цілому.
Ухвалою судді Сиволапа Д.С. від 19 травня 2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою від 19 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Всі учасники справи були належним чином повідомленими судом про час та місце розгляду справи.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі. Надала пояснення аналогічні доводам позовної заяви. Зокрема вказала, що нове свідоцтво про право власності на спірний будинок було видано, як після смерті ОСОБА_4 , так і після смерті ОСОБА_5 , який вказаний у даному документі співвласником будинку. При цьому останні не перебували у родинних чи шлюбних відносинах між собою, а тому вважає, що нове свідоцтво на будинок було видано безпідставно.
Відповідачі, будучи належним чином повідомленими судом про час та місце розгляду справи (ч.8 ст. 128 ЦПК), в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв по суті справи від них не надходило.
В зв`язку з цим, суд відповідно до норм ст. 280 ЦПК України розглядає справу у заочному порядку та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні факти та правовідносини, що їх супроводжують.
29 травня 1998 року за № 22 Гоголівською сільською радою на підставі рішення її виконавчого комітету № 26 від 26 травня 1998 року видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, яким посвідчено, що житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 . Відповідно до реєстраційного напису на даному документі житловий будинок зареєстрований в Полтавському БТІ на праві приватної власності за ОСОБА_4 08 червня 1998 року (а.с.9, 90).
При цьому копія наданого суду представником позивача рішення виконавчого комітету Гоголівської сільської ради має дату 25.05.1998 року та виправлення в частині дати та номеру вказаного документа. У тексті рішення вказано про надання ОСОБА_4 дозволу на видачу свідоцтва на право особистої власності на будинок по АДРЕСА_1 , без зазначення конкретної адреси (а.с.90).
Згідно листа виконавчого комітету Шишацької селищної ради від 04.10.2019 № Д-02-16/7 рішенням виконкому Гоголівської сільської ради № 21 від 26 серпня 1995 року ОСОБА_4 (помилково записано ОСОБА_7 ) було надано земельну ділянку 0,25га для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та 0,60 га для ведення підсобного господарства (а.с.36).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 05.03.1999 (а.с.21).
Рішеннями Шишацького районного суду від 30 липня 2004 року встановлено юридичні факти, а саме: те, що рідною сестрою померлої ОСОБА_4 , є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка своєчасно прийняла спадщину (а.с.16-18).

При вивченні спадкової справи № 302 щодо майна померлої ОСОБА_4 , яка була заведена Шишацькою держаною нотаріальною контрою, судом встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину була ОСОБА_3 . Остання отримала на своє ім`я свідоцтва про права на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,85 га, на майновий пай в КСП ім. Гоголя та на грошові вклади. Свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок чи його частину не видавалось (а.с. 116-128).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.22).

При вивченні спадкової справи № 88/2010 щодо майна померлої ОСОБА_3 встановлено, що єдиним спадкоємцем 4 черги за законом, який прийняв спадщину є позивач ОСОБА_1 . Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 02 червня 2017 року за ОСОБА_1 в порядку спадкування визнано право власності на майно померлої ОСОБА_3 у вигляді земельної ділянки площею 3,85га (а.с.217-226).

03 грудня 2002 (вже після смерті ОСОБА_4 ) виконавчим комітетом Гоголівської сільської ради на підставі рішення № 42 від 12 листопада 2002 року видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, яким посвідчено, що житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 1/2 частина та ОСОБА_5 1/2 частина. У тексті свідоцтва вказано, що воно видано взамін дублікату, який був виданий виконкомом Гоголівської сільської ради 02.02.2001 за № 11, та свідоцтва про право власності, яке було видано Гоголівською сільською радою 29.05.1998 (а.с.15).

Відповідно до реєстраційного напису на даному документі житловий будинок зареєстрований в Полтавському БТІ на праві приватної власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 31 грудня 2002 року (а.с.15).

З наданої суду копії рішення третьої сесії Гоголівської сільської ради 24 скликання від 12.11.2002 року встановлено, що воно прийнято за результатами розгляду заяви ОСОБА_9 - представника ОСОБА_10 . При цьому у рішенні зазначена конкретна адреса будинку: АДРЕСА_1 (а.с.91).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Миргороді, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.13),

При вивченні матеріалів спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_5 № 229, яка була заведена першою Миргородською державною нотаріальною конторою 23 червня 2001 року( а.с. 129-135), судом встановлено, що єдиним спадкоємцем померлого першої черги за законом, який прийняв спадщину був син ОСОБА_10 . Останній отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого у вигляді права на земельний пай у КСП ім. Гоголя, а також на 1/2 житлового будинку 1960 року побудови за адресою АДРЕСА_1 . (24 грудня 2002 року, реєстровий номер 229, бланк ВАС 254919).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 помер у м. Миргороді, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 17.12.2003.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 09 березня 2005 року. яке 11 квітня 2005 року набрало законної сили, встановлено факт прийняття спадщини померлого ОСОБА_10 його дружиною ОСОБА_11 . Цим же рішенням за ОСОБА_11 визнано право власності на 1/2 житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 . Дане рішення зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 01 серпня 2005 року а.с.163-165).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_11 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.140).

При вивчені спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_11 № 5/2014, яка була заведена приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гіль Д.В., судом встановлено, що одним із спадкоємців ОСОБА_11 за заповітом від 17 серпня 2017 року є ОСОБА_2 .

Зокрема, вчасно прийнявши спадщину за вказаним заповітом, він успадкував 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 (свідоцтво про право на спадщину від 09.09.2014, реєстровий номер 1673, бланк НАА 531166 (а.с. 155, 159-160, 184-185).

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях

На думку суду позивачем не доведено незаконність видачі виконавчим комітетом Гоголівської сільської ради Шишацького району Полтавської області свідоцтва від 03 грудня 2002 року про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.15).

Так, судом встановлено, що дане свідоцтво видано на підставі рішення третьої сесії Гоголівської сільської ради 24 скликання від 12.11.2002 року питання про визнання якого незаконним або недійсним позивачем перед судом не ставилось.

Фактично доводи позивача зводяться до того факту, що спірне свідоцтво було видано вже після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що саме по собі не може свідчити про незаконність чи недійсність оспорюваного свідоцтва, оскільки така безумовна вимога в законодавстві, яке діяло на момент видачі даного документа була відсутня. При цьому свідоцтво є лише правопосвідчувальним документом, з якого само по собі право власності на житловий будинок не виникає.

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у шлюбі між особою не перебували та відповідно до норм чинного за їх життя Кодексу про шлюб та сім`ю не могли мати спільного майна подружжя або спільного майна, що належить чоловіку та жінці, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Як встановлено з відповіді Шишацького відділу ДРАЦС від 03.09.2021 № 83/20.30-28 ОСОБА_4 у шлюбі дійсно не перебувала.

На думку суду належність спірного житлового будинку в рівних частках ОСОБА_12 та ОСОБА_5 має іншу правову природу, ніж шлюбні або позашлюбні стосунки між ними.

Так, зважаючи на те, що спірний житловий будинок був побудований в 1960 році, спадщина після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та видача спірного свідоцтва про право власності на житло відбулось до набрання чинності ЦК України, суд надаючи оцінку спірним правовідносинам, керується нормами чинного на момент їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР 1922 року, ЦК УРСР 1963 року та іншого законодавства, що діяло до моменту набрання чинності ЦК України.

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що спірний будинок було побудовано ОСОБА_4 за особисті кошти, а отже він належить їй право приватної власності. Так в супереч обов`язку доказування, жодних доказів цього позивачем не надано.

Згідно даних технічної документації будинок побудовано в 1960 році. На момент будівництва будинку чинним був ЦК УРСР 1922 року, нормами якого взагалі не передбачалось виникнення права приватної власності на збудоване фізичною особою житло. При цьому земельна ділянка для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку була видана ОСОБА_4 органами місцевого самоврядування лише в 1995 році (а.с.36).

Тобто будинок був побудований та знаходився на земельній ділянці державної, а пізніше колективної форми власності.

Відповідно до ст.112 ЦК УРСР 1963 року майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Колгоспний двір це сімейнотрудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до частини 2 статті 120 Цивільного кодексу УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною 2 статті 23 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років поспіль до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

У п.8 вказаної Постанови судам роз`яснено, що передбачені Законом «Про власність» положення щодо спільної власності громадян на майно, надбане внаслідок їх спільної праці, поширюються на придбання його як при веденні особистого підсобного господарства, в тому числі членами колишнього колгоспного двору, так і в інших випадках.

Згідно з цими положеннями право на майно може бути визнано не лише за громадянами, які є родичами, а й за іншими особами, коли буде встановлено, що вони входили до складу сім`ї і брали трудову участь у його придбанні.

Згідно довідки Гоголівського старостинського округу виконавчого комітету Шишацької селищної ради № 387 від 01.09.2021 та виписок з погосподарських книг Гоголівської сільської ради № 7 за 1986-1990 року (особовий рахунок № НОМЕР_6 ), № НОМЕР_7 за 1991-1995 роки (особовий рахунок № НОМЕР_8 ) домоволодіння по АДРЕСА_1 відносилось до колгоспного двору, членами якого станом на 01.07.1990 року були ОСОБА_4 (голова двору) та ОСОБА_5 (співмешканець) (а.с.105, 107, 108).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка староста Гоголівської старостинського округу Шишацької селищної ради (колишній голова Гоголівської сільської ради) ОСОБА_6 пояснив суду, що згідно даних погосподарського обліку ОСОБА_5 проживав з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1978 року до моменту її смерті. Вони працювали в місцевому колгоспі імені 22 з`їзду КПРС та в подальшому були колгоспними пенсіонерами. Всі домоволодіння в с. Шафранівка згідно даних погосподарського обліку належали до колгоспних дворів.

Після смерті ОСОБА_5 до Гоголівської сільської ради звернулись його спадкоємці та саме в зв`язку із вимогами законодавства щодо майна колишнього колгоспного двору сільською радою було видано свідоцтво про право власності на спірний будинок в якому було вказано двох співвласників ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ), які станом на 15.04.1991 року входило до членів колгоспного двору.

Підтвердженням того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 працювали в колгоспі імені 22 з`їзду КПРС, в подальшому перетвореному на КСП «імені Гоголя», та були його пенсіонерами є факт наявності у них земельних та майнових паїв, які виділялись колишнім членам колгоспів та пенсіонерам з їх числа при паюванні (а.с.119, 124, 130 зворотній бік).

Таким чином, суд приходить до висновку, що належне до колгоспного двору спірне домоволодіння по АДРЕСА_1 належало в рівних частках його членам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які за життя не втратили свого права на частку у ньому, а отже вимога позивача про скасування свідоцтва про право власності на 1/2 частину вказаного будинку кожної з вищевказаних осіб та визнання за позивачем права власності на будинок в цілому є необґрунтованою.

Крім того частка ОСОБА_5 на 1/2 частину даного будинку неодноразово (тричі) переходила у спадок, як за свідоцтвами про право на спадщину, так і за судовим рішенням, питання про скасування яких позивачем не ставилось.

Суд також не знаходить підстав для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування після ОСОБА_3 на 1/2 частину вказаного житлового будинку, шляхом часткового задоволення позовних вимог, оскільки вказане питання підлягає вирішенню в нотаріальному порядку.

Так, при вивченні спадкової справи № 88/2010 щодо майна померлої ОСОБА_3 , яка в свою чергу була спадкоємицею ОСОБА_4 , судом встановлено, що ОСОБА_1 прийняв спадщину, але зі заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний будинок або його частину до нотаріуса не звертався, відмова у вчиненні відповідної нотаріальної дії нотаріусом не виносилось.

Таким чином у суду відсутні дані про наявність у ОСОБА_1 будь-яких перешкод у спадкуванні частини спірного будинку саме в нотаріальному порядку.

В той же час в абзацах 2-3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що «свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для повного або часткового задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 258-259, 263-265, 268, 280-284, 352 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шишацької селищної ради, ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Шишацька державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути переглянуто Шишацьким районним судом Полтавської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено відповідачем до Полтавського апеляційного суду через Шишацький районний суд Полтавської області в 30 денний строк з дня постановлення судом ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Полтавського апеляційного суду через Шишацький районний суд Полтавської області в 30 денний строк з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено та вручено (направлено) учасникам справи 05 листопада 2021 року.

Головуючий суддя Д.С. Сиволап