Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4454/21
Номер провадження2/711/2267/21
РІШЕННЯ
27 жовтня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси
В складі: головуючого судді Демчик Р.В.
при секретарі Кофановій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права користування власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права користування власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позов обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок №255 від 12.07.1990 року та договору дарування частини будинку від 19.09.1990 року. позивачам на прпві власності належить 6/05 та 8/25 (разом 14/25) частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою АДРЕСА_1 . Відповідачі по справі є невістка та племінники позивачки ОСОБА_5 .
Як зазначає позивач, відповідачі власниками будинку не являються та в будинку не проживають.
З огляду на викладене вище та посилаючись на ст.ст. 316, 317, 405 ЦК України, позивачі просили визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляджу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися.
Представник позивачів адвокат Хомік С.Г. до початку розгляду справи подав заяву про слухання справи без його участі. На задоволенні позовних вимог наполягав. Проти винесення заочного рішення у справі не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідачі належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилися в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідачі не подали відзив; а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що позивачам ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок №255 від 12.07.1990 року та договору дарування частини будинку від 19.09.1990 року позивачам на праві власності належить 6/05 та 8/25 (разом 14/25) частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 6-7, 13-14).
Як вбачається з довідки з місця проживання та про склад сім`ї, наданою комітетом самоорганізації населення мікрорайону «Кривалівський» від 15 липня 2021 року №210, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований по теперішній час; ОСОБА_2 , 1962 року народження -брат, ОСОБА_3 , 1964 року народження невістка, ОСОБА_4 , 1986 року народження племінник, ОСОБА_5 , 1988 року народження племінник, ОСОБА_6 , 1994 року народження племінник. (а.с.8)
Разом з тим, як вбачається з акту опитування сусідів від 1507.2021 №209 складеного головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Кривалівський» - ОСОБА_3 , 1964 року народження, ОСОБА_4 , 1986 року народження, ОСОБА_5 , 1988 року народження, ОСОБА_6 , 1994 року народження, за адресою зареєстрованого місця проживання, а саме АДРЕСА_1 , не проживають з 2011 року. (а.с.9).
Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї , а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Відповідно до ст.156 ЖК члени сім`ї власника жилої квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 2 статті 405 ЦК передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що відповідачі не проживають за зареєстрованим місцем проживання більше одного року, не користуються цим житлом і не виконують обов`язків, передбачених ч.3 ст.156 ЖК.
Згідно ч.1 ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.
Зі змісту ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 р. справа №6-57цс11.
Отже позивачем обраний належний спосіб захисту, який передбачений ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
У пункті 39 Постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.
Враховуючи, що відповідачі відсутні більше одного року за місцем свого проживання, не користуються житловим приміщенням, не виконують обов`язки наймача житла і не можуть в добровільному порядку знятися з зареєстрованого місця проживання, то позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що позивачами ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не заявлено клопотання про відшкодування понесених ним витрат зі сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 273, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 316, 405, 526, 815 ЦК України, суд,
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання особи такою, що тратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 (1964 року народження, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній) такою, що втратило право користування жилим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_4 (1986 року народження, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній) таким, що втратив право користування жилим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_5 (1988 року народження, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній) таким, що втратив право користування жилим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_6 (1994 року народження, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній) таким, що втратив право користування жилим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Р. В. Демчик