Справа № 462/7224/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2021 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Мруць І.С.,

за участю секретаря судових засідань Тимощук І.І.,

справа №462/7224/21

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа приватний виконавець Львівського виконавчого округу Львівської області Білецький І.М.,

заінтересована особа АТ КБ «Приватбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на дії приватного виконавця Львівського виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, заінтересована особа Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій виконавця неправомірними,

за участю представника приватного виконавця Білецького І.М. ОСОБА_3 ,

встановив:

заявник звернулася до суду із скаргою на дії приватного виконавця Білецького І.М., у якій просить зняти арешт з рахунку, відкритого в АТ КБ «Приватбанк» (банківська картка № НОМЕР_1 ).

Свої вимоги обгрунтовує тим, що приватним виконавцем Білецьким І.М. були відкриті виконавчі провадження №61479764 та №61491342 з виконання виконавчих листів, виданих Залізничним районним Львівської області на підставі рішень суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості. 26.09.2021 року їй стало відомо, що приватним виконавцем Білецьким І.М. при примусовому виконанні вищевказаних виконавчих листів накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника, так як вона не змогла розрахуватися у спеціалізованому магазині для немовлят коштами, які перебувають на банківській картці пакунок малюка для мам № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк» для отримання соціальної допомоги у зв`язку із народженням дитини. Вважає дії виконавця неправомірними.

06.10.2021 року до суду надійшли заперечення представника приватного виконавця Білецького І.М. на скаргу.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Оскільки до згаданих заперечень представником виконавця не долучено доказів їх надіслання (надання) іншим учасникам справи, суд залишає такі без розгляду.

В судові засідання скаржниця не з`явилася. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялася шляхом надіслання судової повістки. 26.10.2021 року надіслала до суду заяву про розгляд скарги у її відсутності у зв`язку із захворюванням її на COVID-19. Документів, які б підтверджували поважність причин неявки не додала.

Представник заінтересованої особи АТ КБ «Приватбанк» у судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. Пояснень, пов`язаних із розглядом скарги, від АТ КБ «Приватбанк» до суду не надходило.

Суд, з урахуванням ч.2 ст.450 ЦПК України, строків розгляду відповідної категорії справ, вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, та не з`явилися у судове засідання.

Представник приватного виконавця Білецького І.М. Гринів Т.В. у судовому засіданні зазначив, що вважає скаргу необгрунтованою. Пояснив, що у приватного виконавця Білецького І.М. дійсно на виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_4 заборгованості. В межах виконавчого провадження ним було винесено постанову про арешт коштів боржника. Станом на час розгляду скарги у судовому засіданні АТ КБ «Приватбанк» не повертав постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_2 без виконання, зокрема із підстав, наведених у скарзі. Сама скаржниця із цього питання до виконавця також не зверталася, а про ці обставини ОСОБА_5 вперше дізнався із скарги. Вважає, що приватний виконавець діяв в межах своїх повноважень.

Заслухавши вступне слово представника приватного виконавця Білецького І.М., дослідивши матеріали скарги, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить до наступного висновку.

Відповідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 7 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно із ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.2, 3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Виходячи із ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

За умовами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ст.448 ЦПК України).

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця Білецького І.М. перебуває виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_2 . В межах даного провадження виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника. Дані обставини учасниками справи не заперечуються, а відтак не підлягають доказуванню (ч.1 ст.82 ЦПК України).

Водночас матеріали скарги не містять доказів того, що банками, в яких відкриті рахунки боржника ОСОБА_2 та, на які приватним виконавцем накладено арешт, було повернуто постанову приватного виконавця про арешт коштів без виконання та повідомлено про спеціальний режим використання вказаних рахунків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частини 3,4 ст.12 ЦПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не подала суду доказів, що вона повідомляла приватного виконавця про наявність у неї рахунків у банку, на які надходять кошти, звернення стягнення на які заборонено законом, що давало б можливість виконавцю для невикористання частини коштів з таких рахунків, як коштів із спеціальним режимом стягнення. Із клопотаннями про витребування доказів ОСОБА_1 до суду не зверталася.

Також нею не подано доказів того, що вона зверталася до АТ КБ «Приватбанк» із цього питання.

Крім цього, суд зауважує, що подаючи скаргу, ОСОБА_1 не зазначила номер рахунку, з коштів на якому просить зняти арешт, не подала доказів на підтвердження спеціального режиму використання цього рахунку в АТ КБ «Приватбанк», а також не вказала, хто є стягувачем за даним виконавчим провадженням.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що приватний виконавець, накладаючи арешт на кошти боржниці у виконавчому провадженні, діяв в межах наданих йому повноважень, а ОСОБА_1 не доведено неправомірності його дій. Відтак підстави для скасування арешту судом відсутні, а у задоволенні скарги слід відмовити.

У судовому засіданні представник приватного виконавця Гринів Т.В. заявив про відшкодування витрат на правову допомогу, докази на підтвердження розміру яких будуть подані після ухвалення судового рішення.

Водночас, суд залишає без розгляду подану представником виконавця у судовому засіданні 29.10.2021 року заяву, оскільки така не відповідає вимогам ч.2 ст.183 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 259-261, 447, 450, 451 ЦПК України,

постановив:

у задоволені скарги ОСОБА_2 на дії приватного виконавця Львівського виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, заінтересована особа Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій виконавця неправомірними відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складено 02 листопада 2021 року.

Суддя: І.С. Мруць