Ухвала

27 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 761/19408/19

провадження № 61-6474св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна,

третя особа - Акціонерне товариство «Український нафтогазовий інститут»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про відмову від позову у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юріївни, третя особа - Акціонерне товариство «Український нафтогазовий інститут», про визнання постанови незаконною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконною постанову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. від 21 січня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії; зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. вчинити нотаріальну дію - посвідчити договір купівлі-продажу 36/100 гуртожитку загальною площею 387,9 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де продавцем є Акціонерне товариство «Український нафтогазовий інститут» (далі - АТ «Український нафтогазовий інститут», інститут), а покупцем - ОСОБА_1 .

На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що інституту на праві власності належить 34/100 частини об`єкта нерухомого майна, а саме гуртожиток загальною площею 387,9 кв. м, інша частина будинку належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Укрнафта» (далі - ПАТ «Укрнафта»), якому в порядку статті 362 ЦК України було запропоновано придбати належну товариству частину гуртожитку, однак відповідь на пропозицію не надійшла.

15 квітня 2019 року позивач як покупець і АТ «Український нафтогазовий інститут» як продавець звернулись до відповідача для вчинення нотаріальної дії з посвідчення договору купівлі-продажу зазначеної частини об`єкту нерухомості.

16 квітня 2019 року відповідач постановою відмовив у посвідченні договору купівлі-продажу, оскільки відчужуваний об`єкт є гуртожитком, на який поширюється дія мораторію на відчуження у будь-який спосіб гуртожитків як об`єктів нерухомого майна, введеного пунктом 3 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

ОСОБА_1 просив позов задовольнити, вважаючи незаконною відмову відповідача у посвідченні вказаного правочину, адже у 2004 році АТ «Український нафтогазовий інститут» забезпечило всіх постійно проживаючих у гуртожитку мешканців індивідуальним житлом; з 01 січня 2012 року і до цього часу в гуртожитку немає зареєстрованих осіб та немає будь-яких мешканців на захист прав яких спрямований Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», тому на цей гуртожиток не поширюються вимоги зазначеного Закону, а сама по собі назва відчужуваного об`єкта нерухомості як «гуртожиток» не є свідченням автоматичного поширення на цей об`єкт дії встановленого Законом мораторію.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 11 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовив.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Київський апеляційний суд постановою від 18 січня 2021 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року залишив без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 16 квітня 2021 року, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 січня 2021 року, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 554/5304/16-ц, від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19, від 03 травня 2018 року у справі № 761/23135/15-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 635/1733/18-ц; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» стосовно гуртожитків, які не є об`єктом введеного цим Законом мораторію на відчуження; суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

19 травня 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 30 червня 2021 року призначив справу до судового розгляду.

У серпні 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відмову від позову. У цій заяві зазначено, що з наслідками закриття провадження у справі, які передбачені частиною другою статті 256 ЦПК України, заявник обізнаний.

Листами Верховного Суду запропоновано ОСОБА_1 підтвердити свою заяву про відмову від позову, підпис на якій засвідчити у встановленому законом порядку, та зазначити про обізнаність щодо наслідків закриття провадження у справі, які передбачені частиною другою статті 256 ЦПК України.

12 жовтня 2021 року до Верховного Суду надійшла нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 про відмову від позову.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частинами першою - третьою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Статтею 408 ЦПК України передбачено, що незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закривається провадження у справі.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (частина друга статті 256 ЦПК України).

Враховуючи, що ОСОБА_1 подав заяву про відмову від позову відповідно до статті 206 ЦПК України, наслідки відмови від позову та закриття провадження у справі йому відомі та є зрозумілими, відмова від позову не порушує законних прав або охоронюваних законом інтересів інших осіб, така заява підлягає задоволенню, провадження у справі - закриттю, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року та постанова Київського апеляційного суду від 18 січня 2021 року підлягають визнанню нечинними.

Крім того, колегія суддів суду касаційної інстанції роз`яснює, що з моменту постановлення ухвали судом касаційної інстанції визнані нечинними рішення судів першої та апеляційної інстанцій втрачають законну силу.

Керуючись статтями 206, 408 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юріївни, третя особа - Акціонерне товариство «Український нафтогазовий інститут», про визнання постанови незаконною, зобов`язання вчинити дії.

Визнати нечинними рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 січня 2021 року.

Закрити провадження у цивільній справі № 761/19408/19 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юріївни, третя особа - Акціонерне товариство «Український нафтогазовий інститут», про визнання постанови незаконною, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун