У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Калетинець Т.В.

справа № 569/10984/15-ц

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із заявою, в якій просить скасувати заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2015 року у справі №569/10984/15-ц та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В обгрунтування заяви зазначає, що у судові засідання не з`являвся оскільки ніяких повідомлень та судових повісток не отримував, оскільки не проживає за адресою реєстрації, тому не знав про дату та час розгляду справи, а отже не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що позбавило його можливості обґрунтувати свою позицію, надати докази на відповідні заяви, зокрема заяву про застосування строків позовної давності. Також вказує, що грошових коштів від позивача не отримував, а тому відсутні підстави для їх стягнення разом із штрафними санкціями.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_2 підтримав заяву про перегляд заочного рішення, просив її задоволити.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні заяву про перегляд заочного рішення не визнав, просив відмовити в її задоволенні посилаючись на об"єктивність прийнятого судом рішення та відсутність підстав для його перегляду.

Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 03 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Ухвалою суду від 11 серпня 2015 року відкрито провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 27 серпня 2015 року.

Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Рівненській області від 07.08.2015 року ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 а

Про розгляд справи 27.08.2015 року ОСОБА_2 повідомлявся судовою повісткою, яка йому була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення, не отримана відповідачем та повернута до суду за закінченням терміну зберігання.

Про судове засідання 30.09.2015 року ОСОБА_2 повідомлявся судовою повісткою, яка направлена йому рекомендованим листом з повідомленням про вручення , що повернута до суду за закінченням терміну зберігання.

30 вересня 2015 року заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 37894,79 грн та судовий збір у розмірі 378,95 коп.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов"язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями частини 2 статті 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов"язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об"єктивному встановленню всіх обставин справи; з"являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов"язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Слід також зазначити, що на офіційному сайті Рівненського міського суду Рівненської області користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин та інформація про призначені судові засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, цивільно процесуальним законодавством визначено дві підстави за яких заочне рішення підлягає скасуванню, а саме, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З огляду на роз"яснення, надані в абз. 5 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року №2, суд скасовує заочне рішення, якщо визнає, що відповідач не з"явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту вказаної вище статті та роз"яснень Пленуму ВСУ вбачається, що скасування заочного рішення судом, який його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом двох обставин одночасно: відповідач не з"явився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявником не доведено та не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого судового рішення. Доводи, викладені відповідачем в заяві про перегляд заочного рішення, зводяться лише до незгоди з ухваленим рішенням суду.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи в розумний строк незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону спору про громадянські права та обов"язки цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України".

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи та постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами (пункт 46 рішення у справі "Рябих проти Росії").

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Желтяков проти України" від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 Конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

В даній ситуації суд виходить з того, що оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, отже, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відповідача слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 287-288 ЦПК України , суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 02 листопада 2021 року.

Суддя -