Справа № 426/7186/20
Провадження № 22-ц/810/681/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 23 червня 2021 року, ухваленого Сватівським районним судом Луганської області у складі: судді Реки А.С. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Сватівському району та місту Голубівка Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який згодом уточнила та який мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила дитину ОСОБА_3 , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 39. Відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини, однак він відмовився подати в органи РАЦСу заяву про реєстрацію батьківства, у зв`язку з чим запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного Кодексу України.

З моменту народження дитини та по теперішній час відповідач не приймав участі в утримання своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 . Позивачка офіційно не працює, отриманого нею від реалізації вирощеної сільськогосподарської продукції доходу не вистачає для забезпечення гармонійного фізичного, психічного та духовного розвитку дитини, яка проявляє здібності у навчанні та у галузі дитячої творчості, тому необхідні додаткові кошти на утримання дитини. З урахуванням того, що відповідач у 2019 році мав дохід, котрий у 3,5 рази перевищував середній дохід працівників м. Сватове Луганської області, вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх своїх доходів з урахуванням наведених обставин.

Посилаючись на положення ст. 128, 181, 182 СК України, позивачка просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 14 серпня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він є пенсіонером, має сина, який проходить навчання у Харківському Університеті Внутрішніх справ на 2 курсі та перебуває на утримання відповідача, за станом здоров`я відповідач потребує лікувальних препаратів на постійній основі, а тому позов не визнає.

Позивачка надала відповідь на відзив відповідача, у якому наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 12 січня 2021 року призначено судово молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України.

Відповідно висновку експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № СЕ-19/121-21/1630-Б від 17 березня 2021 року вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає величину 99,99999998%.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 23 червня 2021 року

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Сватівському району та місту Голубівка Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено частково.

Визнано громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та внесено відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 № 39 від 11.03.2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.08.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено долю судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 вважає рішення необ`єктивним, незаконним і необґрунтованим, ухваленим з порушенням матеріального та процесуального права, а також таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, просить скасувати частково рішення Сватівського районного суду Луганської області від 23 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Сватівському району та місту Голубівка Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Рішення в частині визнання батьківства залишити в силі.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, позбавив відповідача права вирішити з позивачем спосіб виконання обов`язку утримувати дитину відповідно до ст. 181, 187 СК України; не врахував право відповідача на прізвище дитини відповідно до ст. 145 СК України, вказавши в рішенні про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 ; суд не врахував, що обов`язки відповідача по утриманню дитини як батька виникають тільки після встановлення обставин, передбачених ст. 121 та п. 3 ч. 2 ст. 125 СК України, тобто права та обов`язки як батька дитини будуть ґрунтуватися після набрання чинності рішення суду та реєстрації відповідача як батька органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Від позивачки надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача про невизнання скарги, оскільки доводи відповідача щодо того, що його обов`язки по утриманню дитини як батька виникають після набрання чинності рішення суду та реєстрації як батька органом державної реєстрації актів цивільного стану, не відповідають закону та усталеній судовій практиці; державна реєстрація походження дитини не впливає на виникнення сімейних відносин між батьком та дитиною, тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що доведеність батьківства відповідача стосовно народженої від нього позивачем дитини породжує в батька обов`язок з її утримання і обґрунтовано вирішив питання щодо стягнення аліментів з відповідача; встановлений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання малолітньої дитини не може бути у даному провадженні предметом перегляду рішення Сватівського районного суду Луганської області від 23 червня 2021 року за поданою відповідачем апеляційною скаргою, оскільки відповідачем не надається обґрунтованості законності встановлення судом розміру аліментів на утримання дитини.

Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2021 року головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії Кострицький В.В., Стахова Н.В.

Апеляційне провадження по справі відкрите 18 серпня 2021 року. Ухвалою суду від 30 серпня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 19 жовтня 2021 року о 12.30 год. 19 жовтня 2021 року судове засідання не відбулося у зв`язку з надходженням судді-доповідача Назарової М.В. у відпустці. Розгляд справи призначений на 02 листопада 2021 року о 15.30 год. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2021 вилучено суддю Стахову Н.В. у зв`язку із перебуванням на лікарняному, новий суддя у складі суду Луганська В.М.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися, позивачка та її представник надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримують свій відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині позовних вимог про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Вказаним вимогам закону рішення суду відповідає, а помилкові доводи апеляційної скарги не спростовують їх.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька № 8, де в графі батьки записано: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_1 (а.с. 14 т. 1).

Відомості про батька дитини відповідно до актового запису № 39 від 11 березня 2010 року, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції Луганської області, внесені за правилами ч. 1 ст. 135 СК України.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 23 червня 2021 року в неоскаржуваній частині визнано відповідача ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та внесено відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 № 39 від 11.03.2010 року.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статей 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною другою статті 182 СК України в редакції Закону України №2037-VIII від 17 травня 2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із статтею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, керуючись вимогами статей 180, 182 СК України, виходив із того, що відповідач як батько зобов`язаний матеріально утримувати свою дитину, забезпечивши її мінімально необхідними благами, які потрібні для її життя та виховання, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з нього на утримання доньки на користь матері аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Суд при визначенні розміру аліментів вірно врахував, що малолітня дитина перебуває на утримані матері та батьки в добровільному порядку не домовились про участь в утриманні доньки, приймаючи до уваги матеріальне становище сторін, стан здоров`я відповідача, виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, та дійшов обґрунтованого висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів у вказаному розмірі, оцінивши у відповідності до вимог частини першої статті 89 ЦПК України надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості стягнення аліментів за позовом, який пред`явлено до внесення відповідного запису про батька в актовий запис про народження дитини, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У статті 125 СК України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Положеннями статті 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Оскільки в даному випадку батьківство відповідача щодо малолітньої дитини позивачки встановлено за рішенням суду, то для правильного визначення часу, з якого стягуються аліменти, має значення лише правильне застосування вимог частини першої статті 191 СК України і не має значення момент вчинення відповідного актового запису.

Законодавець не визначає іншого часу, з якого стягуються аліменти.

Доводи скарги про позбавлення відповідача права виконання обов`язку утримання дитини відповідно до ст. 181, 187 СК України також не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки суд першої інстанції мав вирішити справу відповідно до покладених на нього обов`язків, що має на меті справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розгляд по суті позовних вимог позивачки про визнання батьківства та стягненні аліментів жодним чином не виключає можливість відповідача брати участь в утриманні дитини за домовленістю між батьками або сплачувати аліменти на дитину за власною ініціативою як платника аліментів.

Апеляційна скарга не містить жодного доводу щодо незаконності рішення суду щодо визначення розміру аліментів.

Також апеляційна скарга не містить вимог щодо зміни прізвища дитини, тому колегія суддів не розглядає вказане.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Сватівського районного суду Луганської області від 23 червня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 23 червня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 05 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді: