26.10.2021 Справа № 756/9245/21
Унікальний №756/9245/21
Провадження №2/756/4982/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Яценко Н.О.,

за участю секретаря Волошиної А.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсним договору в частині нарахування комісії та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в червні 2021 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що між ним ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» було укладено договір про надання йому кредитних коштів № 4 від 12.01.2021 року, відповідно до якого ним отримано позику.

Вважає спірний договір недійсним, оскільки договір він не підписував. Відповідачем не була надана інформація щодо умов договору. При отриманні кредитних коштів був введений в оману та в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачем не було надано відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Також посилався на те, що спірний договір містить ознаки кредитного договору. В ньому не вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Вказує, що працівниками ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» не було надано розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим, за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платіж. Просив суд визнати недійсним договір № 4 від 12.01.2021 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Інвест Фінанс»; визнати договір про надання кредиту №4 від 12.01.2021 укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» недійсним в частині нарахування комісії з застосуванням наслідків недійсності правочину; здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №4 від 12.01.2021 року в рахунок погашення суми тіла кредиту.

Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О.

Ухвалою від 18.06.2021 року по справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін.

Від відповідача надійшов відзив на позов в якому представник відповідача вважає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки договір між позичальником та позикодавцем вчинений в електронній формі, встановленій законом, зміст якого відповідає вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, спірний договір відповідає волі сторін, спрямований на реальне настання правових наслідків, відповідає ст.203, 205 ЦП України, а тому просив суд в задоволенні позову відмовити. Звертали увагу суду, що ОСОБА_1 є постійним споживачем фінансових послуг відповідача, неодноразово звертався з заявами про отримання кредиту, що свідчить про його обізнаність з Правилами, які включають і умови кредитування.

В судові засідання сторони не з`являлися, про розгляд справи повідомлені належним чином. При зверненні до суду позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в своєму відзиві просив суд проводити розгляд справи без його участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін, за наявними у справі доказами.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку.

12.01.2021 року ОСОБА_1 з метою отримання кредиту було здійснено реєстрацію на веб-сайті Товариства та надано наступні відомості: 30.10.1993 р.н., паспортні дані: НОМЕР_1 виданий 14.11.2018 року; РНОКПП НОМЕР_2 ; телефон НОМЕР_3 ; е-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 :маскований номер картки: НОМЕР_4 , на який було здійснено перерахунок грошових коштів (кредиту) по нижче вказаному укладеному договору, на підтвердження чого відповідач надав інформаційну довідку ТОВ «Платежі Онлайн» (як оператор послуг платіжної інфраструктури про успішно здійснену транзакцію типу «виплата кредиту» на номер карти НОМЕР_4 , яку вказав позивач при реєстрації на сайті за вих. № 252/09 від 15.09.2021 року.

12.01.2021 року ОСОБА_1 було укладено з Товариством договір № 4 про надання споживчого кредиту від 12.01.2021 року на суму 10 000 грн., строком на 30 календарних днів, під 1,14 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, в електронному вигляді на веб-сайті Товариства - https://cashberry.com.ua /.

В своєму відзиві відповідач посилається на те, що на дату надання відзиву загальна заборгованість за договором № 4 про надання споживчого кредиту від 12.01.2021 становить 43402 грн. Одночасно в відзивом відповідач надав суду і розрахунок заборгованості. Також в своєму відзиві відповідач зазначає, що в період карантину за прострочення виконання зобов`язань за договором - ОСОБА_1 звільнено від відповідальності за вказаним договором (п.7.3.1 Договору) перед Товариством за таке прострочення (на підставі п.7 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та запобігання короновірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 533 IХ в частині доповнення п.6 розділу ІУ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування». Звертали увагу суду, що нарахування на період дії карантину здійснювалося Товариством за процентною ставкою, передбаченою умовами договору № 4 від 12.01.2021 року.

21.02.2021 року, 19.03.2021 в особистому кабінеті позичальника ОСОБА_1 було здійснено пролонгацію договору № 4 від 12.01.2021 року, на підтвердження чого відповідачем надано угоди про зміну умов договору № 4 від 12.01.2021, укладені між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 .

Відповідно до п.9.14 кредитного договору, позичальник підтверджує, що: до укладення цього договору отримав від Кредитора інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг та статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» та інше.

Зазначений договір укладений в електронній формі з проставленням позивачем ОСОБА_1 електронного підпису.

Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На підставі ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію»

Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

На підставі ч.6 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір. Про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документу (ч. 12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").

Електронний договір, укладений у порядку, визначеному статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію", та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Як зазначив відповідач у своєму відзиві перед укладенням кредитного договору позивачу була надана необхідна переддоговірна інформація , передбачена Законом України «Про захист прав споживачів» та Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». ОСОБА_1 з моменту укладення договору №4 від 12.01.2021 року не звертався до Товариства із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору, а також не скористався правом на відкликання згоди на укладення кредитного договору згідно з ч.3 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд на підставі оцінених доказів дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідачем надано належні та допустимі докази укладення між сторонами договору №4 про надання споживчого кредиту від 12.01.2021 року, з додатковими угодами від 21.02.2021 та 19.03.2021 р. отриманням позивачем кредитних коштів. Доказів протилежного, позивачем не надано. Звертаючись до суду з позовом позивач самостійно зазначив, про укладення ним кредитного договору від 12.01.2021 року, відповідно до якого ним було отримано позику. Підстав для визнання спірного договору недійсним в межах заявлених вимог судом не встановлено. Як і не встановлено підстав для визнання недійсним спірного договору в частині нарахування комісії, оскільки надаючи з позовом договір № 4 від 12.01.2021 року позивач не вказує, який саме пункт договору він просить визнати недійсним, а з наданого відповідачем відзиву та розрахунку не убачається, що ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» нарахувала позивачу комісію.

З огляду не викладене, суд доходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсним договору в частині нарахування комісії та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 жовтня 2021 року.

Суддя Н.О. Яценко