Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/11786/18

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/10656/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою адвоката Слободяник Олексія Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_3 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Дяченка В. Г.12 серпня 2021 року, повний текст рішення складений 20 серпня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року адвокат Огороднійчук Максим Ігорович, діючий від імені ОСОБА_1 , звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 вартість Ѕ частини паю в обслуговуючому кооперативі «БУДМАШ 9» на квартиру АДРЕСА_1 у розмірі 441 064,00 гривень.

Адвокат Огороднійчук Максим Ігорович обґрунтовує позовні вимоги тим, що 21.09.2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу відповідачем, в інтересах сім`ї, було укладено договір про пайову участь в обслуговуючому кооперативі «БУДМАШ 9» і розподіл персоніфікованого пайового сертифікату на квартиру АДРЕСА_1 .

На виконання умов зазначеного договору відповідачем сплачено сто відсотків вартості пайового внеску за квартиру в сумі 882 129,60 грн. із спільних коштів подружжя.

07.08.2018 року шлюб між сторонами розірвано, прізвище відповідача після розірвання шлюбу - ОСОБА_4 1, а. с. 2 - 4).

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з ОСОБА_2 вартість Ѕ частини паю в обслуговуючому кооперативі «БУДМАШ 9» на квартиру АДРЕСА_1 у розмірі - 441 065,00 гривень (Т. 1, а. с. 181 - 183).

2.2 Позиція відповідача, інших учасників справи в суді першої інстанції

ОСОБА_2 не скористались правом надання відзиву, пояснень на позовну заяву. Відзив, пояснення на позовну заяву не надійшли.

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2021 року задоволено позовну заяву ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 половину вартості пайового внеску за квартиру АДРЕСА_1 у розмірі 441 065,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 4 763,05 гривень.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач довів обставину використання відповідачкою спільних коштів подружжя у сумі 882 129,60 грн. на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї ОСОБА_5 , а в інтересах сім`ї ОСОБА_6 2, а. с. 134 - 136).

2.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Слободяник Олексій Ігорович, діючий від імені ОСОБА_3 , в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2021 року. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

2.4 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) висновок суду першої інстанції про те, що відповідачка під час укладання договору про передачу прав члена кооперативу в період перебування у шлюбі, діяла не в інтересах сім`ї не відповідає положенням цивільного законодавства; 2) матеріали справи не містять доказів використання відповідачкою спільних коштів подружжя в сумі 882 129,60 гривень на свій розсуд та проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї; 3) письмового погодження позивача не місить ані договір №17/59 від 08.09.2017 року, ані договір №17/58/1 від 19.07.2018 року (Т. 2, а. с. 139 - 143).

2.5 Позиція позивача в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 вказує на те, що законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу. З моменту подання заяви про розірвання шлюбу (19.07.2018 року) до моменту його фактичного розірвання (07.08.2018 року) відбулась передача майнових прав від ОСОБА_2 до ОСОБА_7 (Т. 2, а. с. 162 - 164).

2.6 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.09.2021 року апеляційну скаргу адвоката Слободяник Олексія Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_3 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси залишено без руху (Т. 2, а. с. 149).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Слободяник Олексія Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_3 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси (Т. 2, а. с. 159).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повернулося до суду з приміткою пошти «отримано 23.10.2021» (Т. 2, а. с. 161).

29.10.2021 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т. 2, а. с. 162 - 164).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.11.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів.

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за предметом позову (поділ майна подружжя) може бути розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Слободяник Олексія Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_3 , не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

21.09.2016 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_8 зареєстровано шлюб.Прізвище відповідачки після укладення шлюбу - ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 5).

08.09.2017 року між ОСОБА_8 та обслуговуючим кооперативом «БУДМАШ 9» укладено договір №17/59 про пайову участь і розподіл персоніфікованого пайового сертифікату, відповідно до якого відповідачка вносить до кооперативу, в строк до 11.09.2017 року, вступний та пайовий внесок в розмірі 882 129,60 грн., що становить 100% вартості паю, для спільного будівництва малоповерхового зблокованого кооперативного житлового будинку, що має будівельну адресу - АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_2 .

Об`єктом договору є - нерухоме майно, що розташоване в будинку з наступними характеристиками: - квартира АДРЕСА_1 (Т.1, а. с.160).

08.09.2017 року ОСОБА_9 сплатила обслуговуючому кооперативу «БУДМАШ 9» відповідно до договору 882 129,60 грн. та отримала свідоцтво №6/08/09/2017 про повну сплату персоніфікованого паю у розмірі 882 129,60 грн.. Майно визначене персоніфікованим паєм однокімнатна квартира, загальною площею - 55,69 кв. м. (Т. 1, а. с. 167, Т. 2, а. с. 22).

19.07.2018 року між ОК «БУДМАШ 9», ОСОБА_9 та ОСОБА_7 укладено договір №17/58/1 про передачу прав члена кооперативу. Відповідно до договору відповідачка передала свої права та обов`язки члена кооперативу «БУДМАШ 9» ОСОБА_7 (Т. 2, а. с. 13).

19.07.20018 року ОК«БУДМАШ 9» та ОСОБА_7 , склали акт приймання-передачі у власність, згідно договорів № 17/59 від 08.09.2017 року та №17/58/1 від 19.07.2018 року, квартири АДРЕСА_3 (Т. 1, а. с. 165).

06.08.2018 року, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстровано право власності за ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_3 . Підстава виникнення права власності акт приймання-передачі нерухомого майна, квартири, б/н від 19.07.2018 року, видавник ОК«БУДМАШ 9»; договір про пайову участь в ОК«БУДМАШ 9» і розподілі персоніфікованого пайового сертифікату №17/59 від 08.09.2017 року видавник ОК«БУДМАШ 9»; договір про передачу прав члена кооперативу №17/58/1 від 19.07.2018 року видавник ОК«БУДМАШ 9»; свідоцтво про повну сплату персоніфікованого паю №6/08/09/2017 від 08.09.2017 року видавник ОК«БУДМАШ 9»; протокол №22/18/07/2018 від 18.07.2018 року видавник загальні збори членів ОК«БУДМАШ 9» (т.2 а.с.27).

07.08.2018 року шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_9 розірвано. Прізвище відповідачки після розірвання шлюбу ОСОБА_4 1, а. с. 6).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб, актовий запис №144 від 14.02.2019 року. Прізвище відповідачки після укладення шлюбу - ОСОБА_6 2, а. с. 90).

Між сторонами виникли правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку. Правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Згідно зі ст. 60 СК України спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім`ї.

Згідно зі ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і державної реєстрації, згода другого із подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення, має бути нотаріально посвідчена.

Приписами статті 69 СК України закріплено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто права на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Статтею 70 СК України передбачено порядок та способи визначення часток дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до вимог п. 4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 263/240/16-ц (провадження № 61-14182св18).

Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Саме про таке застосування норм статей 57, 60 СК України зазначено у постановах Верховного Суду України від 19 червня та 02 жовтня 2013 року, від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що з 21.09.2016 року по 07.08.2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

08.09.2017 року між ОСОБА_8 та обслуговуючим кооперативом «БУДМАШ 9» укладено договір №17/59 про пайову участь і розподіл персоніфікованого пайового сертифікату, відповідно до якого відповідачка вносить до кооперативу, в строк до 11.09.2017 року, вступний та пайовий внесок в розмірі 882 129,60 грн., що становить 100% вартості паю, для спільного будівництва малоповерхового зблокованого кооперативного житлового будинку, що має будівельну адресу - АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_2 .

Відповідачка 08.09.2017 року сплатила обслуговуючому кооперативу «БУДМАШ 9» відповідно до договору 882 129,60 грн. та отримала свідоцтво №6/08/09/2017 про повну сплату персоніфікованого паю у розмірі 882129,60 грн. Майно визначене персоніфікованим паєм однокімнатна квартира, загальна площа - 55,69 кв. м..

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що спірні майнові права на квартиру придбані у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, тобто подружжя витратило власні кошти подружжя на придбання спірних майнових прав.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 Сімейного Кодексу України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Цивільним законодавством встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять доказів, що майнові права на спірну квартиру буди придбані за особисті кошти ОСОБА_2 .. Відповідачка не спростувала факту використання спільних коштів подружжя для набуття майнових прав.

Вищезазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 року по справі №161/79/18 та в постанові Верховного Суду від 19.06.2019 року по справі №761/32404/14-ц, на які посилається представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач довів обставину використання відповідачкою спільних коштів подружжя в сумі 882 129,60 грн. на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї ОСОБА_5 , а в інтересах сім`ї ОСОБА_10 . Тому, позивач має право на компенсацію вартості його частки в розмірі 441 065 грн..

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Слободяник Олексія Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_3 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Слободяник Олексія Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_3 , відсутні.

3.6 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Слободяник Олексія Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова