Провадження № 2/344/3635/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

05 листопада 2021 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Кузнєцової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування про стягнення виплат у зв`язку із звільненням, невиплатою заробітної плати та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

25.08.2021 позивач звернулася із позовом у суд до відповідача, в якому просить : стягнути з останнього на її користь : нараховану, але не виплачену заробітну плату та компенсацію за період невикористаної відпустки в загальній сумі 65813,20 грн. ; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, яку вона просить розрахувати на день постановлення рішення по даній справі, виходячи із її середньоденного заробітку в сумі 315,78 грн.; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати; моральну шкоду за порушення законодавства про працю в сумі 20 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона працювала на посаді фахівця з розширення ринку збуту Івано-Франківського протезно ортопедичного цеху Львівського казенного експериментального підприємства засобів протезування.

26.07.2021 відповідно до наказу №24 її було звільнено із займаної посади відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

За період роботи вона сумлінно виконувала свої обов`язок на посаду фахівця з розширення ринку збуту, проте заробітну плату за період з березня 2020 року по липень 2020 року, та з квітня 2021 року по 26 липня 2021 року відповідач не виплатив.

Відповідач був зобов`язаний в день звільнення видати їй належним чином заповнену трудову книжку та виплатити розрахункові кошти в сумі 54730,04 грн. та 11083,16 грн. Також не сплатив заробітну плату та компенсацію за період невикористаної відпустки в сумі 65813,20 грн.

Разом з тим, вказує, що відповідач повинен їй сплати компенсацію за затримку виплати заробітної плати, яку просить розрахувати суд на день постановлення рішення по даній справі , виходячи із середньоденного заробітку в сумі 315,78 грн.

При цьому згідно довідки №63 від 06.08.2021 його заробітна плата за два останні місяці роботи є меншою мінімальної заробітної плати встановленої чинним законодавством, тому вказує, що таку слід визначити виходячи з розмірів мінімальної заробітної плати на 2021 рік, що становить 6000 грн., тобто відповідно до п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений Постановою КМУ України від 08.02.1995 за №100.

Разом з тим, відповідач не виплативши їй належних платежів, позбавив її права заробляти їй та сім`ї на життя. Таке призвело до моральних переживань, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, немає засобів для належного забезпечення належного рівня своєї сім`ї. Постійно думає про те куди їй влаштуватись на роботу, погіршились нормальні життєві зв`язки з рідними та близькими. Вона була змушена позичати кошти у знайомих з метою забезпечення сім`ї, оскільки у неї на утримання перебуває двоє неповнолітніх дітей.

Вказує, що сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з березня 2020 року по липень 2021 року становить 3811,15 грн., про що подано відповідний розрахунок.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти проведення заочного розгляду не заперечив.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про розгляд справи. Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань не подавав.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223,280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Згідно з даними трудової книжки серії НОМЕР_1 з датою заповнення 31.10.2003, на ім`я ОСОБА_1 , остання 02.01.2020 прийнята в Івано-Франківський протезно-ортопедичний цех Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування фахівцем з методів розширення ринку збуту ( наказ №30 від 27.12.2019) ( а.с. 9), а з 02.08.2021 звільненна по п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін ( наказ №24 від 26.07.2021).

Відповідно до довідки Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування від 06.08.2021 за №64 заборгованість перед ОСОБА_1 у підприємства становить з березня по липень 2020 року та з квітня по серпень 2021 року включно в загальній сумі 54730,04 грн. ( а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

З огляду на наведені норми, враховуючи факт перебування позивача у трудових правовідносинах з відповідачем та відсутність відомостей про те, що позивач не виконувала роботу, обумовлену трудовим договором, суд дійшов висновку, що позивач мала право на отримання заробітної плати. І заборгованість по такій підлягає до стягнення.

Що стосується вини відповідача, суд враховує, що саме на відповідача покладається обов`язок доведення відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні. Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачу при звільненні всіх належних йому сум мала місце не з вини відповідача.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно з ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Так, працівнику не здійснено виплату заробітної плати станом на день прийняття відповідного судового рішення, адже саме суд вирішує питання про виплату сум у відповідності до статті 116 КЗпП України.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 ( надалі Порядок).

Згідно з п.п. 2, 3 вказаного Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки.

Відповідно до абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Так, згідно з довідкою про доходи від серпня 2021 року за №63 Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування, загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з березня 2020 року по серпень 2021 року становить 94 634,54 грн., за два місяці, що передували звільненню, дохід становив - за червень 2 157,04 грн., за липень 2296,08 грн. ( а.с. 11).

З розрахунку на компенсацію за невикористану відпустку, що здійснений відповідачем, де зазначено, що у червні 2021 ОСОБА_1 відпрацьовано 25 днів і сума становить 2772,32 грн., у липні 2021 відпрацьовано 17 днів, сума становить 2852,27 грн.

Так, відповідно до п. 4 розділу ІІІ Порядку, якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору.

Згідно з ст. 8 Закону України « Про Державний бюджет України на 2021» від 15.12.2020 за №1082-ХІ розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі по листопад включно становить 6000 грн.

Відтак є встановлений той факт, що розмір посадового окладу позивача є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, розмір середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 03.08.2021 ( 02.08.2021 день звільнення) по день складення рішення, тобто 05.11.2021, що становить 18 856,86 грн. (сума середньоденного заробітку =285,71 грн. ( 6000 грн. ( мінімальна заробітна плата) х 2 ( два місяці перед звільненням) / 42 робочих дні ( червень липень) = 285,71 грн.); 285,71 грн. х 66 робочих днів ( за період із дати звільнення по день складення рішення = 18 856,86 гривень).

Однак, суд вважає за необхідне застосувати принцип співмірності до спірних правовідносин щодо визначення розміру середнього заробітку за час невиплати заробітної плати.

Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного суду України від 27 квітня 2016 року № 6-113цс-16 при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 № 676/4533/16-ц.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Відтак, суд ураховує розмір заробітної плати позивача, обставини справи, та визначає розмір середнього заробітку за час невиплати заробітної плати в сумі 4000 грн., який підлягає до стягнення.

Відповідно до статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Аналогічна норма міститься і в статті 24 Закону України «Про відпустки».

Львівським казенним експериментальним підприємством засобів пересування і протезування складено розрахунок на компенсацію за невикористану відпустку за 44 календарних днів, виходячи із середньоденного заробітку в сумі 251,89 грн., що становить 11083,16 грн. ( а.с. 12).

Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки ( п. 7 VI Порядку).

Наданий суду розрахунок на компенсацію за використанні відпустки, суд приймає до уваги. Відтак, вимога про стягнення 11083,16 грн. як компенсацію за невикористану відпустку є підставною та підлягає до задоволення.

Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, як невиплачена заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку,середній заробіток за період затримки розрахунку, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із указаних сум, присуджених за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню з них при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачені працівнику на підставі судового рішення суми невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за період затримки розрахунку зменшуються на суму податків і зборів.

Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із указаних видів виплат не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори (постанова Верховного Суду від 18 липня 2018 року в справі № 359/10023/16-ц (провадження № 61-14794св18)).

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно ст. 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 23 квітня 1999 року № 692) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Наданий суду розрахунок втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з березня 2020 року по липень 2021 року у сумі 3811,15 грн. суд приймає до уваги, як наслідок відповідна вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 14 грудня 2016 року у справі №428/7002/14-ц, зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із вказаною статтею є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає беззаперечним, що внаслідок тривалої (10 місяців з місяця першої невиплати) затримки у виплаті належної позивачу заробітної плати, необхідності відстоювати гарантоване Конституцією України право на оплату праці в суді, позивач зазнала моральних страждань, має на утриманні двоє малолітніх дітей ( а.с. 13-14), згідно з розпискою від 13.03.2021 отримала від ОСОБА_2 кошти в сумі 10 000 грн., які зобов`язалась повернути, коли виплатять заробітну плату ( а.с. 15). Також суд бере до уваги факт про який вказала позивач, а саме те, що відповідач, не виплативши вчасно належної їй заробітної плати своїми діями поставив її у скрутне матеріальне становище, що унеможливило забезпечення нормального існування її та членів її сім`ї та призвело до моральних страждань, втрати мінімальних умов для існування, а тому суд вважає за необхідне, відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих позивачу, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 430 ЦПК України у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати суд допускає негайне виконання рішень, але не більше ніж за один місяць, у зв`язку з чим суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за один місяць в сумі 5999,91 грн. (сума без утримання відповідних податків та зборів), з розрахунку 21 день х 285,71 грн. сума середньоденного заробітку.

Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. за розгляд позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та похідних від неї вимог, а також на користь позивача судовий збір у розмірі 1816 грн. за розгляд позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплат всіх належних сум працівнику при звільненні та моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 223,259, 265, 273, 280, 354, ЦПК України , суд

У Х В А Л И В:

Позов задоволити.

Стягнути з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування на користь ОСОБА_1 : заборгованість з виплати заробітної плати на за період з березня 2020 року по липень 2020 року та з квітня 2021 року по серпень 2021 року у загальній сумі 54 734,04 грн. (п`ятдесят чотири тисячі сімсот тридцять чотири гривні 04 коп.), 4000 грн. (чотири тисячі гривень) середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати; 11 083,16 грн. (одинадцять тисяч вісімдесят три гривні 16 коп.) як компенсацію за невикористану відпустку; 3811,15 грн. (три тисячі вісімсот одинадцять гривень 15 коп.), з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати; та 2000 грн. ( дві тисячі гривень) моральної шкоди, що разом становить 75 628, 35 грн. ( сімдесят п`ять тисяч шістсот двадцять вісім гривень 35 коп.).

У іншій частині вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення зЛьвівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць у сумі: 5999,91 грн. (п`яти тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`яти гривень 91 коп., сума без утримання відповідних податків та зборів) .

Стягнути з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування в користь ОСОБА_1 1816 грн. ( одну тисячу вісімсот шістнадцять гривень ) судового збору.

Стягнути з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування в дохід держави 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень ) судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП : НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Львівське казенне експериментальне підприємством засобів пересування та протезування, , адреса: вул. Рудненська,10, м. Львів.

Рішення складено в повному обсязі 05.11. 2021.

Суддя Кіндратишин Л.Р.