4 листопада 2021 року м. Мукачево Справа № 303/5647/21 2/303/1608/21
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого - судді Кость В.В.
секретаря судового засідання Немеш Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному порядку в м. Мукачево цивільну справу
до відповідача ОСОБА_2
третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: орган опіки та піклування Мукачівської міської ради
про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27 квітня 2006 року Гурленським районним відділом ДРАЦС, актовий запис № 74 та визначення місця проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - Діти) разом з нею.
Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ним фактично припинені. Їх шлюб існує лише формально, примирення неможливе, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому його слід розірвати. Також, просить визначити місце проживання Дітей з нею.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, натомість від представника позивача надійшла заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять задоволити.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Уповноважений представник третьої особи до суду також не з`явилася, натомість подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просить врахувати дані висновку від 04.11.2021 №1573/01-32.
Ухвалою суду від 29 липня 2021 року судом залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд констатує наступне.
Судом встановлено, що між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстрований 23 січня 2006 року Гурленським районним відділом РАЦС Хореземської області (Узбекистан), актовий запис № 74 (а.с. 6, 8).
Також сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 14 квітня 2011 року, а.с. 18), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , а.с. 16) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , а.с. 15).
Відповідно до частини другої ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно з частиною третьою ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга ст. 112 Сімейного кодексу України).
Судом встановлено, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб носить лише формальний характер і такий слід розірвати.
Що стосується вимоги позивача щодо визначення місця проживання Дітей, суд зазначає наступне.
Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Згідно зі статтею 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Також, при вирішенні переданого на розгляд суду позову, слід врахувати те, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення ст. 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.
По відношенню до спірної по справі ситуації слід зазначити, що одним з фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою (принаймні, в якості останньої інстанції), оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості і належної правової процедури.
Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У поданому суду висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 04.11.2021 №1573/01-32 зазначено, що з урахуванням думки матері, віку дітей, тривалої відсутності батька за місцем проживання в Україні, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначити з матір`ю - ОСОБА_1 .
У суду немає фактичних даних відносно неправдивості інформації, зазначеній у висновку.
В свою чергу, відповідачем не наданого суду належних та допустимих доказів щодо наявності самостійного доходу та можливості створити належні умови для проживання, навчання та виховання Дітей, з метою забезпечення їх фізичного, розумового та духовного розвитку.
Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини.
При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Разом з тим, виходячи із обставин цієї справи, враховуючи те, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання Дітей та забезпечити доброзичливе спілкування Дітей з ними обома, приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом нормам права, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, а також думки та бажання дітей, суд приходить до висновку щодо можливості визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - разом із матір`ю.
Разом з тим, неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до положень частини другої статті 29 Цивільного кодексу України, частини третьої статті 160 Сімейного кодексу України визначає своє місце проживання самостійно.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
На підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти обов`язок зі сплати судового збору.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8, 124, 1291 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 263-265, 280, 281, 284, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.
2. Розірвати шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , зареєстрований 23 січня 2006 року Гурленським районним відділом РАЦС, актовий запис № 74.
3. Місце проживання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначити з матір`ю - ОСОБА_1 .
4. В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.
5. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 суму 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
6. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
7. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
8. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 .
Представник позивача: ОСОБА_8 ( АДРЕСА_2 ).
Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради (м.Мукачево, пл.Духновича Олександра, 2).
Суддя В.В. Кость