Постанова

Іменем України

01 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 179/130/13-ц

провадження № 61-11854св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Бондарево», яке змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтама»,

третя особа - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Наталія Валентинівна,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2021 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Лаченкової О. В., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до судуз позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Бондарево» (далі - ТОВ «Бондарево») про поділ майна подружжя, витребування майна та визнання права власності, посилаючись на те, що з 20 грудня 1986 року вона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2011 року. В період шлюбу сторони придбали земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і особистого підсобного господарства в розмірі 0,80 га, на якій було збудовано житловий будинок загальною площею 90,6 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_1 . Крім того, сторони створили Селянське фермерське господарство «Бондарево» (далі - СФГ «Бондарево»), на баланс якого було передано рухоме та нерухоме майно, придбане за їх спільні кошти. 23 лютого 2012 року СФГ «Бондарево» було перетворено в ТОВ «Бондарево». Цього ж дня ОСОБА_2 на підставі заяви передав на користь ОСОБА_3 належну йому частку у статутному капіталі ТОВ «Бондарево» у вартісному розмірі 100 % від статутного капіталу. Вважає вказані дії незаконними, оскільки вона також є співвласником рухомого та нерухомого майна, яке знаходилося на балансі СФГ «Бондарево», а саме: комбайна зернозбирального «Case IH Axial flow-5130»; трактора колісного «МТЗ-80», 1983 року випуску; трактора гусеничного «Т-150», 1993 року випуску; трактора колісного «МТЗ-82.1»; трактора колісного «Беларус-1025»; трактора колісного «ЮМЗ-6»; трактора колісного «МТЗ-80», 1997 року випуску; трактора колісного «ЮМЗ-6»; трактора колісного «ХТЗ-150К-09»; трактора колісного «Т-150К»; трактора колісного «Беларус-892»; сівалки «Great plains PD 8070»; трактора гусеничного «Т-150», 1991 року випуску; причепа «2ПТС-6М»; трактора колісного «New Holland L DT8050»; причепа «2ПСЕ-12»; причепа «2ПТС-4»; причепа «2ПТС-6М»; причепа «2ПТС-6М»; сівалки «Optima NT4, 5 М Starr Eks»; причепа «2ПТС-9-887»; причепа «2ПТС-6М»; комбайна зернозбирального «ДН-1500Б»; комбайна зернозбирального «РСМ-142 АCROS-530»; молочно-товарної ферми (далі - МТФ) залишковою вартістю станом на день передання в розмірі 12 888,42 грн; свинотоварної ферми (далі - СТФ), залишковою вартістю - 12 883,42 грн; СТФ залишковою вартістю - 10 054,20 грн; будинку колгоспників, залишковою вартістю - 3 964,06 грн; вагової залишковою вартістю - 1 189,50 грн; автомобільних ваг залишковою вартістю - 17 293,50 грн; силосної ями залишковою вартістю - 308,49 грн; гаража залишковою вартістю - 528,05 грн; бані, залишковою вартістю - 4 955, 31 грн; пошти залишковою вартістю - 1 485,94 грн; залізобетонних плит залишковою вартістю - 82 970,57 грн; механізованого току залишковою вартістю - 256 897,40 грн; автомобіля «ГАЗ-53» (тип кузова «паливоцистерна») залишковою вартістю - 9 887,70 грн; автомобіля «ГАЗ-53Ф» залишковою вартістю - 3 691,41 грн; автомобіля «КРАЗ-257Б1» з причепом залишковою вартістю - 18 259,28 грн; автомобіля «КАМАЗ-451» з причепом залишковою вартістю - 76 545 грн; автомобіля «КАМАЗ-5320» з причепом залишковою вартістю - 19 792,35 грн; косарки роторної «Z-173» залишковою вартістю - 2 352,89 грн; косарки роторної «Z-169» залишковою вартістю - 2 175,78 грн; пристосування для збирання соняшника «ПС-6» залишковою вартістю - 1 638,67 грн; пристосування для збирання соняшника «ПС-6» залишковою вартістю - 6 090,83 грн; пристосування для збирання ріпака «ПР-6» залишковою вартістю - 6 466,89 грн; пристосування для збирання ріпака «ПР-6» залишковою вартістю - 10 449,10 грн; сівалки зернотукової «СЗТ-5.4» залишковою вартістю - 13 867,22 грн; жниварки «ЖРБ-4» залишковою вартістю - 1 504,02 грн; борони «БДТ-6» залишковою вартістю - 3 512,01 грн; борони дискової «ДМТ» залишковою вартістю - 5 756,23 грн; борони зубової «БЗЗС», залишковою вартістю - 315,77 грн; борони дискової «БП-6» залишковою вартістю - 66 817,83 грн; передповісного компактора для обробки ґрунту залишковою вартістю - 134 307,20 грн; садового подрібнювача залишковою вартістю - 7 427,86 грн; культиватора «КПС-4Д» залишковою вартістю - 2 669,44 грн; культиваторів «КРН», «УСМК» залишковою вартістю - 5 812,13 грн; культиватора «КСП-04» залишковою вартістю - 3 137,97 грн; плуга «ПЛН-3,35» залишковою вартістю - 1 776,88 грн; плуга «ПНВ-3,35» залишковою вартістю - 748,70 грн; плуга «ПЛН-5,35» залишковою вартістю - 1 285,14 грн; плуга «ПЛН-5,35» залишковою вартістю - 1 295,35 грн; плуга «ПНВ-3,35» залишковою вартістю - 2 455,81 грн; оприскувача «ОПШ-21.6» залишковою вартістю - 6 883 грн; оприскувача «ОПШ» залишковою вартістю - 554,35 грн; протравлювача насіння «ПС-10» залишковою вартістю - 600 грн; катка кільчасто-зубчастого «К-10» залишковою вартістю - 5 900,34 грн; причіпного розкидача «РМТУ» залишковою вартістю - 772,40 грн; причіпного розкидача мінеральних добрив «JMS-800» залишковою вартістю - 7 834,88 грн; машини гичкозбиральної причіпної «МБП-6» залишковою вартістю - 4 704,95 грн; очисника коренів «ОГЄ» залишковою вартістю - 1 789 грн; навантажувача буряку залишковою вартістю - 2 528,45 грн; цистерни залишковою вартістю - 37 539 грн; автозапчастин залишковою вартістю - 40 494,30 грн; модема залишковою вартістю - 65,99 грн; системного блока залишковою вартістю - 791,60 грн; комп`ютерного монітора «22-ТFТ» залишковою вартістю - 631,88 грн; факсу залишковою вартістю - 233,22 грн; факсу-калькулятора залишковою вартістю - 164,77 грн; багатофункціонального пристрою «Samsung SСХ-3200» залишковою вартістю - 1 222,44 грн; апарату високого тиску залишковою вартістю - 609,90 грн. Загальна вартість вищевказаного майна станом на час його передання на баланс ТОВ «Бондарево» становила 2 693 623 грн. Спірне майно було придбане сторонами під час перебування у шлюбі, а отже, є об`єктом права спільної сумісної власності і належить їм в рівних частках. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила: скасувати заяву ОСОБА_2 від 23 лютого 2012 року, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н. В., за якою ОСОБА_2 передав на користь ОСОБА_3 належну йому частку в статутному капіталі ТОВ «Бондарево»; скасувати передавальний акт від 18 січня 2012 року, яким ОСОБА_2 передав основні засоби, активи та пасиви, що знаходилися на балансі СФГ «Бондарево» на баланс ТОВ «Бондарево»; витребувати у ТОВ «Бондарево» майно, яке передане за передавальним актом від 18 січня 2012 року; визнати таке майно спільною сумісною власністю колишнього подружжя; в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя визнати за кожним з них право власності в рівних частинах на житловий будинок, земельну ділянку по АДРЕСА_1 , а також на майно, що знаходилося на балансі СФГ «Бондарево».

Заочним рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року у складі судді Ковальчук Т. А. позов задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю колишнього подружжя земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і особистого підсобного господарства в розмірі 0,8 га, на якій розташований житловий будинок загальною площею 90,6 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_1 , та визнано право власності на це нерухоме майно за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині за кожним. Витребувано у ТОВ «Бондарево» та визнано спільною сумісною власністю майно, а саме: трактор колісний «ХТЗ-150К-09»; трактор колісний «Т-150К»; трактор колісний «Беларус-892»; сівалку «Great plains PD 8070»; трактор гусеничний «Т-150», 1991 року випуску; причіп «2ПТС-6М»; трактор колісний «New Holland L DT8050»; причіп «2ПСЕ-12»; причіп «2ПТС-4»; причіп «2ПТС-6М»; причіп «2ПТС-6М»; сівалку «Optima NT4, 5 М Starr Eks»; причіп «2ПТС-9-887»; причіп «2ПТС-6М»; комбайн зернозбиральний «ДН-1500Б»; комбайн зернозбиральний «РСМ-142 АCROS-530»; ангар залишковою вартістю станом на день передання 26 578,37 грн; МТФ залишковою вартістю - 12 888,42 грн; СТФ залишковою вартістю - 12 883,42 грн; СТФ залишковою вартістю - 10 054,20 грн; будинок колгоспників залишковою вартістю - 3 964,06 грн; вагової залишковою вартістю - 1 189,50 грн; автомобільні ваги залишковою вартістю - 17 293,50 грн; силосну яму залишковою вартістю - 308,49 грн; гараж залишковою вартістю - 528,05 грн; баню залишковою вартістю - 4 955, 31 грн; пошту залишковою вартістю - 1 485,94 грн; залізобетонні плити залишковою вартістю - 82 970,57 грн; механізований тік залишковою вартістю - 256 897,40 грн; автомобіль «ГАЗ-53» (тип кузова «паливоцистерна») залишковою вартістю - 9 887,70 грн; автомобіль «ГАЗ-53Ф» залишковою вартістю - 3 691,41 грн; автомобіль «КРАЗ-257Б1» з причепом залишковою вартістю - 18 259,28 грн; автомобіль «КАМАЗ-451» з причепом залишковою вартістю - 76 545 грн; автомобіль «КАМАЗ-5320» з причепом залишковою вартістю - 19 792,35 грн; косарку роторну «Z-173» залишковою вартістю - 2 352,89 грн; косарку роторну «Z-169» залишковою вартістю - 2 175,78 грн; пристосування для збирання соняшника «ПС-6» залишковою вартістю - 1 638,67 грн; пристосування для збирання соняшника «ПС-6» залишковою вартістю - 6 090,83 грн; пристосування для збирання ріпака «ПР-6» залишковою вартістю - 6 466,89 грн; пристосування для збирання ріпака «ПР-6» залишковою вартістю - 10 449,10 грн; сівалку зернотукову«СЗТ-5.4» залишковою вартістю - 13 867,22 грн; жниварку «ЖРБ-4» залишковою вартістю - 1 504,02 грн; борони «БДТ-6» залишковою вартістю - 3 512,01 грн; борони дискової «ДМТ» залишковою вартістю - 5 756,23 грн; борони зубової «БЗЗС» залишковою вартістю - 315,77 грн; борони дискової «БП-6» залишковою вартістю - 66 817,83 грн; передповісний компактор для обробки ґрунту залишковою вартістю - 134 307,20 грн; садовий подрібнювач залишковою вартістю - 7 427,86 грн; культиватор «КПС-4Д» залишковою вартістю - 2 669,44 грн; культиватори «КРН», «УСМК» залишковою вартістю - 5 812,13 грн; культиватор «КСП-04» залишковою вартістю - 3 137,97 грн; плуг «ПЛН-3,35» залишковою вартістю - 1 776,88 грн; плуг «ПНВ-3,35» залишковою вартістю - 748,70 грн; плуг «ПЛН-5,35» залишковою вартістю - 1 285,14 грн; плуг «ПЛН-5,35» залишковою вартістю - 1 295,35 грн; плуг «ПНВ-3,35» залишковою вартістю - 2 455,81 грн; оприскувач «ОПШ-21.6» залишковою вартістю - 6 883 грн; оприскувач «ОПШ» залишковою вартістю - 554,35 грн; протравлювач насіння «ПС-10» залишковою вартістю - 600 грн; каток кільчасто-зубчастий «К-10» залишковою вартістю - 5 900,34 грн; причіпний розкидач «РМТУ», залишковою вартістю - 772,40 грн; причіпний розкидач мінеральних добрив «JMS-800» залишковою вартістю - 7 834,88 грн; машину гичкозбиральну причіпну «МБП-6» залишковою вартістю - 4 704,95 грн; очисник коренів «ОГЄ» залишковою вартістю - 1 789 грн; навантажувач буряку залишковою вартістю - 2 528,45 грн; цистерну залишковою вартістю - 37 539 грн; автозапчастини залишковою вартістю - 40 494,30 грн; модем залишковою вартістю - 65,99 грн; системний блок залишковою вартістю - 791,60 грн; комп`ютерний монітор «22-ТFТ» залишковою вартістю - 631,88 грн; факс залишковою вартістю - 233,22 грн; факс-калькулятор залишковою вартістю - 164,77 грн; багатофункціональний пристрій «Samsung SСХ-3200» залишковою вартістю - 1 222,44 грн; апарат високого тиску залишковою вартістю - 609,90 грн. В порядку поділу спільного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_1 рухоме та нерухоме майно, що знаходиться на балансі ТОВ «Бондарево», а саме: трактор колісний «ХТЗ-150К-09»; трактор колісний «Беларус-892»; сівалку «Great plains PD 8070»; трактор гусеничний «Т-150», 1991 року випуску; причіп «2ПТС-6М»; причіп «2ПТС-6М»; причіп «2ПТС-6М»; причіп «2ПТС-6М»; комбайн зернозбиральний «РСМ-142 АCROS-530»; ангар залишковою вартістю - 26 578,37 грн; МТФ залишковою вартістю - 12 888,42 грн; СТФ залишковою вартістю - 12 883,42 грн; СТФ залишковою вартістю - 10 054,20 грн; вагову залишковою вартістю - 1 189,50 грн; автомобільні ваги залишковою вартістю - 17 293,50 грн; силосну яму залишковою вартістю - 308,49 грн; гараж залишковою вартістю - 528,05 грн; баню залишковою вартістю - 4 955,31 грн; механізований тік залишковою вартістю - 256 897,40 грн; автомобіль «КРАЗ-257Б1» з причепом залишковою вартістю - 18 259,28 грн; автомобіль «КАМАЗ-451» з причепом залишковою вартістю - 76 545 грн; автомобіль «КАМАЗ-5320» з причепом залишковою вартістю - 19 792,35 грн; пристосування для збирання ріпака «ПР-6» залишковою вартістю - 6 466,89 грн; сівалку зернотукову«СЗТ-5.4» залишковою вартістю - 13 867,22 грн; борони дискові «ДМТ» залишковою вартістю - 5 756,23 грн; борони зубові «БЗЗС» залишковою вартістю - 315,77 грн; передповісний компактор для обробки ґрунту залишковою вартістю - 134 307,20 грн; садовий подрібнювач залишковою вартістю - 7 427,86 грн; культиватор «КПС-4Д» залишковою вартістю - 2 669,44 грн; культиватори «КРН», «УСМК» залишковою вартістю - 5 812,13 грн; плуг «ПЛН-5,35» залишковою вартістю - 1 285,14 грн; каток кільчасто-зубчастий «К-10» залишковою вартістю - 5 900,34 грн; причіпний розкидач «РМТУ» залишковою вартістю - 772,40 грн; цистерни залишковою вартістю - 37 539 грн; апарат високого тиску залишковою вартістю - 609,90 грн. В порядку поділу спільного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_2 рухоме та нерухоме майно, що знаходиться на балансі ТОВ «Бондарево», а саме: трактор колісний «Т-150К»; трактор колісний «New Holland L DT8050»; причіп «2ПСЕ-12»; причіп «2ПТС-4»; сівалку «Optima NT4, 5 М Starr Eks»; причіп «2ПТС-9-887»; комбайн зернозбиральний «ДН-1500Б»; будинок колгоспників залишковою вартістю - 3 964,06 грн; пошту залишковою вартістю - 1 485,94 грн; залізобетонні плити залишковою вартістю - 82 970,57 грн; автомобіль «ГАЗ-53» (тип кузова «паливоцистерна») залишковою вартістю - 9 887,70 грн; автомобіль «ГАЗ-53Ф» залишковою вартістю - 3 691,41 грн; косарку роторну «Z-173» залишковою вартістю - 2 352,89 грн; косарку роторну «Z-169» залишковою вартістю - 2 175,78 грн; пристосування для збирання соняшника «ПС-6» залишковою вартістю - 1 638,67 грн; пристосування для збирання соняшника «ПС-6» залишковою вартістю - 6 090,83 грн; пристосування для збирання ріпака «ПР-6» залишковою вартістю - 10 449,10 грн; жниварку «ЖРБ-4» залишковою вартістю - 1 504,02 грн; борони «БДТ-6» залишковою вартістю - 3 512,01 грн; борони дискові «БП-6» залишковою вартістю - 66 817,83 грн; культиватор «КПС-4Д» залишковою вартістю - 3 137,97 грн; плуг «ПЛН-3,35» залишковою вартістю - 1 776,88 грн; плуг «ПНВ-3,35» залишковою вартістю - 748,70 грн; плуг «ПЛН-5,35» залишковою вартістю - 1 285,14 грн; плуга «ПЛН-5,35» залишковою вартістю - 1 295,35 грн; плуг «ПНВ-3,35» залишковою вартістю - 2 455,81 грн; оприскувач «ОПШ-21.6» залишковою вартістю - 6 883 грн; оприскувач «ОПШ» залишковою вартістю - 554,35 грн; протравлювач насіння «ПС-10» залишковою вартістю - 600 грн; причіпний розкидач мінеральних добрив «JMS-800» залишковою вартістю - 7 834,88 грн; машину гичкозбиральну причіпну «МБП-6» залишковою вартістю - 4 704,95 грн; очисник коренів «ОГЄ» залишковою вартістю - 1 789 грн; навантажувач буряку залишковою вартістю - 2 528,45 грн; автозапчастини залишковою вартістю - 40 494,30 грн; модем залишковою вартістю - 65,99 грн; системний блок залишковою вартістю - 791,60 грн; комп`ютерний монітор «22-ТFТ» залишковою вартістю - 631,88 грн; факс залишковою вартістю - 233,22 грн; факс-калькулятор залишковою вартістю - 164,77 грн; багатофункціональний пристрій «Samsung SСХ-3200» залишковою вартістю - 1 222,44 грн.Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, котра є останнім набувачем майна та котра набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Спірне майно було придбане ОСОБА_1 таОСОБА_2 під час перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю і підлягає поділу у рівних частках. При цьому суд вважав за неможливе задовольнити позовні вимоги про скасування заяви ОСОБА_2 від 23 лютого 2012 року про передачу на користь ОСОБА_3 належної йому частки у статутному капіталі ТОВ «Бондарево» та передавального акта основних засобів, активів та пасивів, що знаходилися на балансі СФГ «Бондарево», оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Судом апеляційної інстанції справа розглядалася неодноразово.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2020 року залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтама» (далі - ТОВ «Інтама») як правонаступника відповідача ТОВ «Бондарево».

Останньою постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Бондарево», правонаступником якого є ТОВ «Інтама», задоволено частково. Заочне рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року скасовано в частині витребування у ТОВ «Бондарево» майна, визнання спільною сумісною власністю майна, що знаходиться на балансі ТОВ «Бондарево», виділення у власність в порядку поділу спільного майна подружжя рухомого та нерухомого майна, що знаходиться на балансі ТОВ «Бондарево», стягнення судового збору і ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 вийшов з учасників (засновників) ТОВ «Бондарево», відчуживши свою частку у статутному капіталі цього товариства. Якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто, речове право) трансформується у право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або, якщо один із подружжя продовжує бути учасником товариства, - право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства. У справі, яка переглядається, відповідних вимог, зокрема щодо виплати половини вартості внесеного до статутного капіталу товариства майна, ОСОБА_1 не заявляла. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірне майно СФГ «Бондарево» було придбане саме за рахунок спільних коштів колишнього подружжя. Таким чином, майно, яке знаходиться на балансі ТОВ «Бондарево», правонаступником якого є ТОВ «Інтама», не може вважатися спільним майном подружжя, яке підлягає реальному поділу за нормами сімейного законодавства, оскільки визнання за кожним із подружжя права власності по 1/2 частині на майно, яке належить товариству, унеможливить здійснення ним своєї господарської діяльності.

Рішення місцевого суду в частині вирішення питання про поділ домоволодіння та земельної ділянки, скасування заяви та передавального акта в апеляційному порядку не оскаржувалося, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У липні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, а заочне рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року у відповідній (скасованій апеляційним судом) частині залишити в силі.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник вказала, що апеляційний суд не врахував правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-66цс13, від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1109цс15, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 лютого 2018 року у справі № 910/7828/17, в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 812/10224/13, від 07 березня 2018 року у справі № К9901/10396/18. Статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності. Конструкція норми статті 60 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. В даному випадку тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, мав бути покладений на відповідача ОСОБА_2 , а не на неї. Крім того, апеляційний суд безпідставно залучив до участі у справі ТОВ «Інтама» як правонаступника відповідача ТОВ «Бондарево», оскільки зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва в цивільних відносинах.

У жовтні 2021 року ТОВ «Інтама» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області.

27 вересня 2021 року справа № 179/130/13-ц надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

За змістом касаційної скарги постанова апеляційного суду оскаржується лише в частині вирішення питання про витребування у ТОВ «Бондарево» майна, визнання спільною сумісною власністю майна, що знаходиться на балансі ТОВ «Бондарево», виділення у власність в порядку поділу спільного майна подружжя рухомого та нерухомого майна, що знаходиться на балансі ТОВ «Бондарево», а тому в силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України переглядається Верховним Судом лише у вказаній частині.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що з 20 грудня 1986 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2011 року.

В період перебування сторін у шлюбі, а саме 17 грудня 1991 року було зареєстровано СФГ «Бондарево» з набуттям статусу юридичної особи, засновником якого став ОСОБА_2 .

На балансі СФГ «Бондарево» знаходилося таке майно: МТФ; СТФ; будинок колгоспників; вагова; автомобільні ваги; силосна яма; гараж; баня; пошта; залізобетонні плити; механізований тік; автомобіль «ГАЗ-53» (тип кузова «паливоцистерна»); автомобіль «ГАЗ-53Ф»; автомобіль «КРАЗ-257Б1» з причепом; автомобіль «КАМАЗ-451» з причепом; автомобіль «КАМАЗ-5320» з причепом; косарка роторна «Z-173»; косарка роторна «Z-169»; пристосування для збирання соняшника «ПС-6» у кількості 2-х штук; пристосування для збирання ріпака «ПР-6» у кількості 2-х штук; сівалка зернотукова «СЗТ-5.4»; жниварка «ЖРБ-4»; борони «БДТ-6»; борони дискові «ДМТ»; борони зубові «БЗЗС»; борони дискові «БП-6»; передповісний компактор для обробки ґрунту; садовий подрібнювач; культиватор «КПС-4Д»; культиватори «КРН», «УСМК»; культиватор «КСП-04»; плуг «ПЛН-3,35»; два плуги «ПНВ-3,35»; два плуги «ПЛН-5,35»; оприскувач «ОПШ-21.6»; оприскувач «ОПШ»; протравлювач насіння «ПС-10»; каток кільчасто-зубчастий «К-10»; причіпний розкидач «РМТУ»; причіпний розкидач мінеральних добрив «JMS-800»; машина гичкозбиральна причіпна «МБП-6»; очисник коренів «ОГЄ»; навантажувач буряку; цистерни; автозапчастини; модем; системний блок; комп`ютерний монітор «22-ТFТ»; факс; факс-калькулятор; багатофункціональний пристрій «Samsung SСХ-3200»; апарат високого тиску.

Відповідно до частин першої-третьої статті 2 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2009-ХІІ «Про селянське (фермерське) господарство», який був чинним на час створення СФГ «Бондарево», селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві. Членами селянського (фермерського) господарства не можуть бути особи, в тому числі родичі, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою). Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником. При створенні одним із членів сім`ї селянського (фермерського) господарства інші члени сім`ї та родичі самостійно приймають рішення про участь в його діяльності.

Згідно зі статтею 19 Закону України 19 червня 2003 року № 973-IV «Про селянське (фермерське) господарство» в редакції, чинній на час перетворення СФГ «Бондарево» в ТОВ «Бондарево» (далі - Закон № 973-IV), до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Відповідно до частин першої, третьої-п`ятої статті 20 Закону № 973-IV майно фермерського господарства належить йому на праві власності. У власності фермерського господарства може перебувати будь-яке майно, в тому числі земельні ділянки, житлові будинки, господарські будівлі і споруди, засоби виробництва тощо, яке необхідне для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і набуття якого у власність не заборонено законом. Фермерське господарство має право здійснювати відчуження та набуття майна на підставі цивільно-правових угод. Порядок володіння, користування і розпорядження майном фермерського господарства здійснюється відповідно до його Статуту, якщо інше не передбачено угодою між членами фермерського господарства та законом.

Згідно зі статтею 35 Закону № 973-IV діяльність фермерського господарства припиняється у разі: 1) реорганізації фермерського господарства; 2) ліквідації фермерського господарства; 3) визнання фермерського господарства неплатоспроможним (банкрутом); 4) якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства.

Рішення про припинення діяльності фермерського господарства приймається: а) власником у разі реорганізації або ліквідації фермерського господарства - відповідно до закону та Статуту фермерського господарства; б) у разі якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства у порядку, встановленому законом; в) у разі банкрутства фермерського господарства - відповідно до закону (частина перша статті 36 Закону № 973-IV).

Водночас Закон № 973-IV не містить будь-яких застережень щодо неможливості реорганізації фермерського господарства шляхом перетворення в товариство з обмеженою відповідальністю.

Відповідно до частин першої, другої статті 104 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на час перетворення СФГ «Бондарево» в ТОВ «Бондарево» (далі - ЦК України) юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади (частина перша статті 106 ЦК України).

Згідно зі статтею 108 ЦК України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.

23 лютого 2012 року на підставі рішення єдиного учасника (засновника) СФГ «Бондарево» - ОСОБА_2 від 18 жовтня 2011 року № 1/2011 вказана юридична особа була перетворена в ТОВ «Бондарево».

Цього ж дня, 23 лютого 2012 року, за нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_2 передав на користь ОСОБА_3 належну йому частку у статутному капіталі ТОВ «Бондарево» у вартісному розмірі 100 % від статутного капіталу,.

За передавальним актом від 18 січня 2012 року СФГ «Бондарево» передало на баланс ТОВ «Бондарево», крім вищезазначеного майна, також: комбайн зернозбиральний «Case IH Axial flow-5130»; трактор колісний «МТЗ-80», 1983 року випуску; трактор гусеничний «Т-150», 1993 року випуску; трактор колісний «МТЗ-82.1»; трактор колісний «Беларус-1025»; трактор колісний «ЮМЗ-6»; трактор колісний «МТЗ-80», 1997 року випуску; трактор колісний «ЮМЗ-6»; трактор колісний «ХТЗ-150К-09»; трактор колісний «Т-150К»; трактор колісний «Беларус-892»; сівалку «Great plains PD 8070»; трактор гусеничний «Т-150», 1991 року випуску; причіп «2ПТС-6М»; трактор колісний «New Holland L DT8050»; причіп «2ПСЕ-12»; причіп «2ПТС-4»; причіп «2ПТС-6М»; причіп «2ПТС-6М»; сівалку «Optima NT4, 5 М Starr Eks»; причіп «2ПТС-9-887»; причіп «2ПТС-6М»; комбайн зернозбиральний «ДН-1500Б»; комбайн зернозбиральний «РСМ-142 АCROS-530».

Відповідно до статті 113 ЦК України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.

Згідно зі статтею 115 ЦК України господарське товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з частинами першою, другою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Статтею 63 CК України встановлено рівність прав дружини та чоловіка на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 65 CК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадження № 61-1539св19) вказано, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року в справі № 1-8/2012 (№ 17-рп/2012) за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України зазначено, зокрема, що приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. Таким чином, статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності.

За змістом статті 115 ЦК України, статті 85 Господарського кодексу України та статті 12 Закону України «Про господарські товариства» власником майна, переданого господарському товариству у власність його учасниками як вклад до статутного (складеного) капіталу, є саме товариство, відчуження учасником товариства частки в статутному капіталі на користь іншої особи не припиняє права власності товариства на майно, яке обліковується на його балансі, у тому числі на внесені до статутного капіталу вклади учасників.

Грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об`єкт - право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним з визначних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна приватним підприємцем для його використання у своїй підприємницькій діяльності не може бути підставою для визнання такого майна об`єктом права особистої приватної власності одного з подружжя.

Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, в постановах Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 127/9986/16-ц (провадження № 61-39426св18), від 09 лютого 2021 року № 607/6271/17 (провадження № 61-9507св19).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 порушила питання про поділ майна колишнього подружжя шляхом визнання за кожною із сторін права на 1/2 частину майна СФГ «Бондарево», яке було перетворене в ТОВ «Бондарево».

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про витребування в ТОВ «Бондарево», яке є правонаступником СФГ «Бондарево», спірного майна та визнання за нею права власності на 1/2 частку в ньому, оскільки таке майно є власністю вказаної юридичної особи, а речове право позивача трансформувалося у право вимоги на виплату половини вартості внесеного подружжям майна, яку позивач в цій справі не заявляла.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого в означеній вище частині ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно не врахував правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-66цс13, від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1109цс15, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 лютого 2018 року у справі № 910/7828/17, в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 812/10224/13, від 07 березня 2018 року у справі № К9901/10396/18, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-66цс13 вказано, що відповідно до статей 16, 17 Закону України «Про власність», статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним до 01 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

В постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13 зазначено, що результатом наділення юридичних осіб - приватних підприємств і фізичних осіб-підприємців свободою господарської діяльності та підприємництва є застосування ними цивільно-правових договорів як правової форми їх діяльності. Установивши у справі, яка переглядається, факт оформлення права приватної власності приватного підприємства та видачі йому свідоцтва про право власності на нежиле приміщення, суд касаційної інстанції безпідставно своїм рішенням змінив правовий режим майна приватного підприємства на режим спільного сумісного майна подружжя, оскільки з моменту внесення майна до статутного фонду підприємство є єдиним власником майна й це майно не може одночасно перебувати у власності інших осіб. При цьому суд не врахував, що навіть і в разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, заснованого одним із них, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства.

В постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15 вказано, що системний аналіз статей 57, 60, 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. У справі, яка переглядається, судом встановлено, що нерухоме майно (нежитлові будівлі) набуте відповідачем в період шлюбу та використовується нею для здійснення підприємницької діяльності. Разом із тим, зробивши висновок про те, що спірне майно відноситься до правового режиму спільної сумісної власності подружжя, суд апеляційної інстанції водночас дійшов взаємовиключних висновків про те, що це майно належить відповідачу як фізичній особі-підприємцю, та не вирішив по суті спір щодо поділу зазначеного майна.

В постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1109цс15 зазначено, що системний аналіз статей 57, 60, 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Викладені в оскаржуваній постанові в цій справі висновки апеляційного суду не суперечать правовим висновкам, викладеним у вищезгаданих постановах суду касаційної інстанції, та узгоджуються з правовим висновком, який міститься в постановах Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, в постановах Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 127/9986/16-ц (провадження № 61-39426св18), від 09 лютого 2021 року № 607/6271/17 (провадження № 61-9507св19), згідно з яким, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

В постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 910/7828/17, в якій вирішувалося питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказано, що зміна назви установи шляхом заміни слова «банк» на «компанія» не є достатнім доказом правонаступництва між банківською та небанківською установою, якою, на думку позивача, він є на час розгляду справи в суді. Правонаступництво банківської установи відбувається лише в разі реорганізації останньої (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

В постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 812/10224/13 та від 07 березня 2018 року у справі № К9901/10396/18, в яких вирішувалося питання про заміну сторони виконавчого провадження, зазначено, що відомості щодо здійснення реорганізації або ліквідації позивача (стягувача) в матеріалах справи відсутні. Тобто вибуття однієї із сторін виконавчого провадження у межах спірних відносин не відбулося, а відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Сєвєродонецьку Луганської області (відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Рубіжному Луганської області) не є правонаступником відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Свердловську Луганської області (відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Перевальському районі Луганської області), з огляду на що відсутні встановлені законом підстави для заміни сторони виконавчого провадження.

Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, в яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

З огляду на викладене висновки щодо застосування норм права, що містяться у вищезгаданих постановах суду касаційної інстанції, на які послалася заявник на обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, обставини, встановлені судами в цій справі, суттєво відрізняються від обставин, встановлених у справах № 910/7828/17, № 812/10224/13 та № К9901/10396/18.

Таким чином, заявлені в касаційній скарзі підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, є необґрунтованими.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог про витребування у ТОВ «Бондарево» спірного майна, виділення ОСОБА_1 у власність половини рухомого та нерухомого майна, що знаходиться на балансі ТОВ «Бондарево» з огляду на те, що таке майно є власністю вказаної юридичної особи, а тому в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформувалося у право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає, зокрема у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя. Разом з цим Верховний Суд визнає помилковим висновок суду щодо обов`язку позивача доводити факт придбання такого майна за спільні кошти подружжя. Правильним в оцінці спірних правовідносин є висновок про те, що тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тобто в даному випадку - на відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 90 ЦК України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності. Юридична особа може мати крім повного найменування скорочене найменування. Юридична особа, що є підприємницьким товариством, може мати комерційне (фірмове) найменування. Комерційне (фірмове) найменування юридичної особи може бути зареєстроване у порядку, встановленому законом. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру. Юридична особа не має права використовувати найменування іншої юридичної особи.

Загальновідомо, що назва юридичної особи складається з літерального компонування елементів українського алфавіту. Крім того, назва юридичної особи може містити інформацію про мету діяльності, вид, спосіб утворення, залежність юридичної особи, крім обмежень, встановлених актами чинного законодавства України. Наведете свідчить, що назва юридичної особи є її необхідною ознакою, яка забезпечує участь у цивільному обороті від свого імені та слугує засобом її індивідуалізації, що дозволяє відокремити її від інших юридичних осіб. Назва юридичної особи у процесі її «життєдіяльності» може зазнати змін. Зміна назви юридичної особи проявляється в її зовнішній літеральній корекції. Така корекція впливає на ідентифікацію юридичної особи в цивільному обороті. У результаті зміни назви юридичної особи структура цивільних правовідносин не страждає.

Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Зміна назви юридичної особи тягне тільки правовий наслідок проведення державної реєстрації змін, пов`язаних зі зміною назви, до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Таким чином, зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва у зв`язку з відсутністю нового учасника цивільних відносин, якому мають перейти права та обов`язки особи, яка вибула, та юридичної незмінності правопопередника - учасника цивільних відносин, який вибуває зі складу учасника цивільного відношення.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 25 березня 2019 року у справі № 191/81/17 (провадження № 61-28300св18).

Отже, наслідком зміни назви юридичної особи (в даному випадку - ТОВ «Бондарево» на ТОВ «Інтама») не є правонаступництво в цивільних відносинах.

Посилання заявника на те, що апеляційний суд безпідставно залучив до участі у справі ТОВ «Інтама» саме як правонаступника відповідача ТОВ «Бондарево», оскільки зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва в цивільних відносинах, є обґрунтованим.

Проте, враховуючи, що вищезгадані недоліки не вплинули на правильність правового результату вирішення справи в означеній вище частині, Верховний Суд, застосувавши правило частини другої статті 400 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат не впливають.

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржувана постанова апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про витребування майна та виділення у власність в порядку поділу спільного майна подружжя рухомого та нерухомого майна, що знаходиться на балансі ТОВ «Бондарево», відповідає вимогам закону й підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Бондарево», яке змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтама», про витребування майна та в порядку поділу спільного майна подружжя виділення у власність рухомого та нерухомого майна, що знаходиться на балансі товариства, залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко