ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 листопада 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/928/21

Головуючий у першій інстанції Олещенко В. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1051/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Євстафіїва О.К.,

із секретарем: Бивалькевич Т.В.,

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області,

розглянув у порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 травня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності до складу сім`ї померлого,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, в якій просила встановити факт належності ОСОБА_1 до членів сім`ї померлої ОСОБА_2 .

У мотивування заявленої вимоги зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_2 , причиною смерті якої стало гостре професійне захворювання зі смертельними наслідками, пов`язане з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19. Після смерті матері ОСОБА_1 отримала з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області телефонне повідомлення про відмову у наданні страхової виплати у зв`язку з відсутністю статусу члена сім`ї померлої. Зазначає, що встановлення даного факту необхідне їй для отримання страхової виплати.

Ухвалою від 26 травня 2021 року Чернігівський районний суд Чернігівської області залишив без розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності до складу сім`ї померлого. Роз`яснив ОСОБА_1 , що вона має право подати позов на загальних підставах.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції залишив без розгляду її заяву лише на підставі висловлених проти встановлення факту заперечень з боку представника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, залишивши поза увагою те, що встановлення такого факту прямо передбачено «Порядком здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою короновірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 498.

Зазначає, що суд першої інстанції, залишивши без розгляду її заяву, позбавив її права звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У наданому запереченні на апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, вважаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою, просить її залишити без задоволення. На думку заінтересованої особи, докази, які додані до заяви на підтвердження факту належності ОСОБА_1 до сім`ї померлої ОСОБА_2 не є достатніми для встановлення факту, оскільки не виключають можливості проживання заявниці з померлою ОСОБА_2 окремими сім`ями за однією адресою, а тому її заява не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявниці, її представника та представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дійшовши висновку про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту належності до складу сім`ї померлої, суд першої інстанції, керуючись ч. 6 ст. 294 ЦПК України, виходив з того, що існує спір про право, який може вирішуватися лише в порядку позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а.с. 11).

Відповідно до акту спеціального розслідування від 22 лютого 2021 року встановлено зв`язок захворювання ОСОБА_2 на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену короновірусом SARS-CoV-2, з виконанням професійних обов`язків (а.с. 18-25).

Як свідчить заява ОСОБА_1 , встановлення факту належності до складу сім`ї померлої необхідно для отримання страхових виплат у зв`язку зі смертю її матері ОСОБА_2 через гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену короновірусом SARS-CoV-2, що пов`язана з виробництвом, та подальшого звернення до Фонду соціального страхування України для призначення страхових виплат.

Звернення ОСОБА_1 з даною заявою зумовила телефонна відмова Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області у наданні страхової виплати у зв`язку з відсутністю статусу члена сім`ї померлої ОСОБА_2 .

Ухвалою від 19 квітня 2021 року Чернігівський районний суд Чернігівської області прийняв заяву до розгляду та відкрив окреме провадження за заявою ОСОБА_1 (а.с. 50).

У наданих до районного суду запереченнях на заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області заперечувало проти задоволення указаної заяви, посилаючись на те, що докази, додані до заяви на підтвердження факту належності ОСОБА_1 до сім`ї померлої ОСОБА_2 не є достатніми для встановлення факту, оскільки не виключають можливості проживання заявниці з померлою окремими сім`ями за однією адресою, зважаючи на те, що ОСОБА_1 одружена та власну дитину, а отже заявницею не доведено наявність з померлою ОСОБА_2 спільного побуту, взаємних прав та обов`язків (а.с. 57-58).

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідний порядок застосовується, зокрема, якщо встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Перелік юридичних фактів, які встановлюються в порядку окремого провадження, передбачений ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України.

У п. 1 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: 1) згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Законодавцем визначено, що у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Верховний Суд у своїй постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 указав, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).

Заявниця, скеровуючи заяву до суду, у якості заінтересованої особи зазначила Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, оскільки саме указаний орган наділений повноваженнями проводити страхові виплати у разі захворювання або смерті медичного працівника у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою короновірусом SARS-CoV-2, у відповідності до «Порядку здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 498.

У суді першої інстанції Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області заперечувало проти задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту належності до складу сім`ї померлої ОСОБА_2 , указуючи на недоведеність її доводів, що на переконання колегії суддів, свідчить про оспорювання/невизнання даною установою наявності у заявниці законного права на отримання страхової виплати як члена сім`ї медичного працівника, померлого внаслідок інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження.

По суті доводи поданої заяви ОСОБА_1 зводяться до необхідності встановлення факту належності останньої до сім`ї померлої ОСОБА_2 . Колегія суддів ураховує, що доведення та встановлення факту належності до складу сім`ї померлої ОСОБА_2 може відбуватись лише в порядку позовного провадження. Наявний між учасниками спір про право є окремим предметом доказування та має здійснюватися шляхом подання до суду відповідного позову про встановлення факту належності до сім`ї померлої ОСОБА_2 .

Отже, є хибними доводи апеляційної скарги про те, що залишення заяви без розгляду автоматично переведе спір в площину адміністративного судочинства, оскільки районний суд роз`яснив у своїй ухвалі, що такий спір має бути вирішено в порядку цивільного судочинства, але не в порядку окремого провадження, а шляхом подачі позову про встановлення факту належності до сім`ї померлої ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що залишення без розгляду заяви про встановлення факту належності до складу сім`ї померлої позбавляє ОСОБА_1 права звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів є безпідставним, оскільки остання має право подати позов на загальних підставах, про що роз`яснено судом першої інстанції.

Зважаючи на наведене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд правильно указав про наявність правових підстав для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України, оскільки із заяви про встановлення юридичного факту вбачається спір про право.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час вирішення питання про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду вірно застосовані норми чинного цивільного процесуального права, ухвала постановлена з додержанням вимог закону, і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 травня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 3 листопада 2021 року.

Головуючий: Судді: