Справа № 669/622/21
Провадження № 2/669/245/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області складі:

головуючого судді Бараболі Н.С.,

з участю: секретаря судового засідання Бульбах Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Білогір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання,

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогами про стягнення з нього штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за договором позики. В позові вказав, що рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено борг за договором позики в розмірі 28000,00 доларів США, що еквівалентно 651000,00 гривень на дату звернення та 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі 20109,28 грн. Вказане рішення постановою Хмельницького апеляційного суду від 12 травня 2020 залишено без змін. Однак, ОСОБА_2 борг за договором позики не повернув у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача суму штрафних санкцій у вигляді інфляційних втрат в розмірі 62057,15 гривень та 3% річних в сумі 32103,00 гривні за прострочення виконання зобов`язань за договором позики від 03 жовтня 2017 року за період з 26 грудня 2019 року по 30 липня 2021 року, а також витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 гривень. Таким чином, посилаючись на ч.2 ст. 625 ЦК України позивач вважає, що має право також на отримання від боржника штрафних санкцій у вигляді інфляційних втрат та 3% річних за період з 26 грудня 2019 року по 30 липня 2021 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Тому, відповідно до ст.280 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи.

Ознайомившись із письмовою заявою представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2017 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, згідно якого позивач ОСОБА_1 передав для відповідача ОСОБА_2 кошти в сумі 28000 доларів США.

Частинами 4,6 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 28000 (двадцять вісім тисяч) доларів США, що еквівалентно 651000 гривень, та три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 20109 (двадцять тисяч сто дев`ять) гривень 28 (двадцять вісім) копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 12 травня 2020 року та постановою Верховного суду від 19 липня 2021 року рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2019 року залишено без змін.

Постановою приватного виконавця Лабчука Р.М. від 04 грудня 2020 року було відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа Білогірського районного суду Хмельницької області №669/1010/18 від 22 травня 2020 року.

Отже, з досліджених в судовому засідання доказів, судом встановлено, що борг за договором позики не погашено.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд не може погодитися із розрахунками трьох процентів річних проведених позивачем, враховуючи наступне.

Для розрахунку трьох процентів річних від простроченої суми суд бере до уваги суму заборгованості, що стягнено рішенням суду 26 грудня 2019 року ,а саме 651000,00 гривень.

Позивачем нараховано три проценти річних на всю суму заборгованості стягненої за рішенням суду від 26 грудня 2019 року, а саме 651000,00 гривень боргу за договором позики та 20109,28 грн. три проценти річних від простроченої суми боргу.

В розумінні ст..625 ЦК України відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю.

Тобто, три проценти річних від простроченої суми за період прострочення починаючи з 26 грудня 2019 року по 07 липня 2021 року (дата звернення з позовом до суду та межа позовної вимоги по даному виду платежу) складають 29853,00 грн. (651000,00 грн. : 365 днів х 3 % х 558 днів).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних від простроченого боргу в розмірі 29853,00.

Що ж стосується інших позовних вимог, а саме стягнення з відповідача 62057,15 грн. інфляційних втрат, то суд вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

За змістом ст. 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає.

Враховуючи, що грошове зобов`язання визначене позивачем в іноземній валюті доларах США, суд дійшов висновку, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідальність за прострочення грошового зобов`язання у вигляді стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в даному випадку не може бути застосована, а відтак позов в частині стягнення індексу інфляції в розмірі 62057,15 грн. задоволенню не підлягає.

Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 6000,00 гривень судом встановлено наступне.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 759/15169/19 (провадження № 61-19586св20).

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, провадження № 61-9124св20, вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду 07 липня 2021 року у справі № 308/11679/17 (провадження № 61-2463св20).

На підтвердження понесених судових витрат позивач надав суду наступні копії документів: ордер про надання правничої (правової) допомоги.

Враховуючи усталену практику Верховного Суду, суд вважає, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу - квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касових чеків, тощо, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Питання щодо стягнення судового збору суд вирішує наступним чином.

Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , а тому на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Отже, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» суд, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 298,48 грн., виходячи з обрахунку: (29853,00 грн. (розмір задоволеного позову) х 941,60 грн. (розмір судового збору, який підлягав сплаті позивачем за подання позовної заяви) : 94160,15 грн. (сума пред`явленого позову).

Керуючись ст. ст. 16, 545, 610, 611, 625, 1046-1049 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 133, 141, 263-265, 274, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 29853,00 (двадцять дев`ять вісімсот п`ятдесят три) гривні, 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 298,48 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 19 жовтня 2021 року.

Суддя Н. С. Бараболя