УХВАЛА

Справа № 495/5170/14-ц

Номер провадження 6/495/117/2021

11 жовтня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Боярського О.О.,

за участі секретаря судових засідань Рачицької І.А.,

за участю представника ОСОБА_1 - адвоката Сороколета С.І., представника ОСОБА_2 адвоката Садовського В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою адвоката Сороколета Станіслава Івановича, яка подана в інтересах ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви та обґрунтування вимог.

02.06.2021 року ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , державний виконавець Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чекерська Лариса Валеріївна звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з заявою в якій просить, визнати дублікат виконавчого листа у справі №495/5170/14-ц виданий Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 25.07.2014 року, згідно якого вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський Одеської області на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 800 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтовуючи заяву зазначає, що на примусовому виконанні у державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чекерській Л.В. з 26 березня 2021 року перебуває дублікат виконавчого листа від 18 листопада 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 800 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В рамках виконавчого провадження 05 травня 2021 року державним виконавцем був зроблений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, у відповідності до якого станом на 05 травня 2021 року державним виконавцем встановлена за ОСОБА_1 заборгованість у сумі 36488,32 гривень.

В розрахунку заборгованості державний виконавець зазначив, що в матеріалах виконавчого провадження є дані щодо сплати боржником аліментів за вказаний період на загальну суму 38392,35 грн.

У той самий час боржник ОСОБА_1 увесь час після народження дитини, незважаючи на наявність виконавчого провадження або його відсутність надавав стягувачу ОСОБА_2 гроші на утримання сина у розмірі, який зазвичай був навіть більшим, ніж зазначено у судовому рішенні. За період з 14.07.2014 року по 26.09.2014 року боржник аліменти сплачував у виконавчому провадженні за оригіналом виконавчого листа і докази на це наявні у матеріалах виконавчого провадження, яке було закрито за заявою стягувача ОСОБА_2 . Не є провиною боржника те, що дані матеріали були знищені і це не є підставою для повторного стягнення з нього аліментів. Увесь час існування аліментних зобов`язань боржник сумлінно виконував свій обов`язок і сплачував аліменти. Вказані обставини і були тим чинником, що стягувач забрав виконавчий лист 22 вересня 2014 року на підставі своєї заяви, як про це зазначено у відповіді начальника відділу ДВС №38023/3131 від 18.05.2021 року.

Найбільш вірогідно, що державний виконавець не врахував квитанції, в яких не зазначене призначення переказу грошей «аліменти», проте у цей час з боку ОСОБА_1 не було ухилення від сплати аліментів, він їх сплачував добровільно, у значно більшому розмірі, ніж було потрібно, що викликало у стягувача бажання забрати оригінал виконавчого листа і не пред`являти його майже увесь час існування аліментних зобов`язань.

Стосовно того, що у низці розписок значиться прізвище « ОСОБА_4 », то з цього приводу можу зазначити, що це дівоче прізвище стягувача ОСОБА_2 . Воно зазначене у доданих до заяви документах.

Вказує, що з огляду на те, що у теперішній час обов`язок боржника внаслідок його добровільного виконання відсутній, вважає, що не підлягає виконанню дублікат виконавчого листа у справі №495/5170/14-ц від 25 липня 2014 року, виданий Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, згідно якому було вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський Одеської області, на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 800,00 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 08.06.2021 року прийнято до провадження судді Боярського О.О. заяву ОСОБА_5 , яка подана в інтересах ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 03.08.2021 року визнано обов`язковою явку ОСОБА_2 у судове засідання, призначене на 14 вересня 2021 року о 14:10 год.

11.10.2021 року представник ОСОБА_2 адвокат Садовський В.Є. подав до канцелярії суду пояснення у якому просив суд відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі оскільки вважає, що заявником обрано не належний спосіб захисту свого порушеного права. Судове засідання просить провести за його відсутності.

11.10.2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сороколет С.І. надав заяву, у якій просив розгляд справи проводити у його відсутності.

У судове засідання 11.10.2021 року сторони не з`явились.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов до висновку, що позов заява задоволенню с заступних підстав.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

Під час розгляду заяви встановлено, що на примусовому виконанні у державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чекерській Л.В. з 26 березня 2021 року перебуває дублікат виконавчого листа від 18 листопада 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 800 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 71)

Постановою державного виконавця від 31.03.2021 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа (дублікату) №495/5170/14-ц, виданого 18.11.2000 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області. (а.с.76)

В рамках виконавчого провадження 05 травня 2021 року державним виконавцем був зроблений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, у відповідності до якого станом на 05 травня 2021 року за ОСОБА_1 наявна заборгованість у сумі 36488,32 гривень. (а.с. 78)

Звертаючись з вказаною заявою заявник зазначає, що на теперішній час обов`язок боржника внаслідок його добровільного виконання відсутній, на підтвердження вказаних доводів надає документальні підтвердження сплати аліментів. (а.с. 80-95)

При дослідженні вказаних доказів судом встановлено наступне.

В матеріалах справи наявні копії розписок, виконані від імені ОСОБА_6 рукописним текстом відповідно до яких: 05.06.2016 року отримані аліменти в розмірі 1800, 00 грн.; 05.07.2016 року отримані аліменти в розмірі 1800, 00 грн.; 03.08.2016 року отримані аліменти в розмірі 1800,00 грн.; 01.09.2016 року отримані аліменти в розмірі 1800, 00 грн.; 05.10.2016 року отримані аліменти в розмірі 1800,00 грн.,05.11.2016 року отримані аліменти в розмірі 1800, 00 грн.; 05.12.2016 року отримані аліменти в розмірі 1800, 00 грн.

Суд погоджується з вказаними письмовими доказами, приймає їх до уваги та приходить до висновку, що за 2016 рік боржником ОСОБА_1 було сплачено аліментів за період з червня 2016 року по грудень 2016 року включно на загальну суму 12600,00 грн.

Також, згідно копій розписок, виконаних від імені ОСОБА_6 рукописним текстом: 05.01.2017 року отримані аліменти в розмірі 1800, 00 грн.; 05.02.2017 року отримані аліменти в розмірі 1800, 00 грн.; 05.03.2017 року отримані аліменти в розмірі 1800, 00 грн.; 05.04.2017 року отримані аліменти в розмірі 2000, 00 грн.; 05.05.2017 року отримані аліменти в розмірі 1800, 00 грн.; 05.06.2017 року отримані аліменти в розмірі 2000, 00 грн.; 05.07.2017 року отримані аліменти в розмірі 2000, 00 грн.; 05.08.2017 року отримані аліменти в розмірі 2000, 00 грн.; 05.10.2017 року отримані аліменти в розмірі 2000, 00 грн.; 05.09.2017 року отримані аліменти в розмірі 2000, 00 грн.; 05.11.2017 року отримані аліменти в розмірі 2000, 00 грн.; отримані аліменти в розмірі 2000, 00 грн.; 05.12.2017 року отримані аліменти в розмірі 2000, 00 грн.

Суд приймає до уваги вказані письмові докази, та приходить до висновку, що боржником ОСОБА_1 було сплачено аліментів за період з січня 2017 року по грудень 2017 року включно на загальну суму 23000,00 грн. (а.с. 82-85)

При цьому не враховує копії розписок: на аркуші справи 82 (зворотній бік) від 03.02.2017 року, відповідно до якої ОСОБА_6 отримала матеріальну допомогу на дитину задля благоустрою (ремонту) в розмірі 3000,00 грн. та розписки на аркуші справи 85, виконаної ОСОБА_3 , відповідно до якої останній повідомляє, що отримав від батька 4000,00 грн. за які придбав зимовий одяг, оскільки не вважає це належним та допустимим доказом сплати аліментних зобов`язань.

Згідно копій розписок, виконаних від імені ОСОБА_6 рукописним текстом: 05.01.2018 року отримані аліменти в розмірі 2000, 00 грн.; 05.02.2018 року отримані аліменти в розмірі 2000, 00 грн.; 05.03.2018 року отримані аліменти в розмірі 2000, 00 грн.; 05.04.2018 року отримані аліменти в розмірі 2000, 00 грн.; 05.05.2018 року отримані аліменти в розмірі 2000, 00 грн.; 05.06.2018 року отримані аліменти в розмірі 2300, 00 грн.; 05.07.2018 року отримані аліменти в розмірі 2000, 00 грн.; 05.08.2018 року отримані аліменти в розмірі 2000, 00 грн.; 05.09.2018 року отримані аліменти в розмірі 2000, 00 грн.; 05.12.2018 року отримані аліменти в розмірі 2900, 00 грн. (а.с. 86-87)

Суд приймає до уваги вказані письмові докази, та приходить до висновку, що боржником ОСОБА_1 було сплачено аліментів за період з січня 2018 року по грудень 2018 року включно на загальну суму 21200,00 грн. (а.с. 82-85)

При цьому не враховує копії розписок від 01.10.2018 року та 01.11.2018 року на аркуші справи 88, виконаних ОСОБА_3 , відповідно до якої останній повідомляє, що отримав від батька аліменти у розмірі 2000,00 грн. та 2500,00 грн. відповідно, та вважає їх належним доказом, оскільки вказані розписки виконані неповнолітньою особою.

Згідно копії розписки, виконаної від імені ОСОБА_6 рукописним текстом 05.01.2019 року отримані аліменти в розмірі 2000, 00 грн.

При цьому не враховує копії розписок від 01.02.2019 року та 01.02.2019 року на аркуші справи 89 (зворотній бік), виконаних ОСОБА_3 , відповідно до якої останній повідомляє, що отримав від батька аліменти у розмірі 3000,00 грн. та 2500,00 грн. відповідно, та вважає їх належним доказом, оскільки вказані розписки виконані неповнолітньою особою.

Суд приймає до уваги як доказ сплати аліментів банківські квитанції від 02.05.2019 року на суму 2505,00 грн., від 01.07.2019 року на суму 2500,00 грн., від 01.08.2019 року на суму 2500,00 грн. та вважає їх належним доказом сплати аліментів. (а.с. 90)

При цьому не враховує копії інших банківських квитанцій на аркуші справи 90 та вважає їх неналежними доказами, оскільки з вказаних квитанцій не можливо встановити за який період були здійснені платежі, хто є платником, хто є одержувачем та яке призначення платежу.

Таким чином суд вважає, що належними та допустимими доказами доведено, що ОСОБА_1 було сплачено аліментів за період з січня 2019 року по грудень 2019 року включно на загальну суму 9505,00 грн. (а.с. 82-85)

Згідно копії розписки, виконаної від імені ОСОБА_6 рукописним текстом 05.01.2020 року отримані аліменти в розмірі 2500, 00 грн. (а.с. 91)

Суд приймає до уваги як доказ сплати аліментів банківські квитанції від 01.04.2020 року на суму 2500,00 грн. (а.с. 91 зворотній бік); від 01.10.2020 року на суму 2500,00 грн.; від 02.11.2020 року на суму 2100,00 грн.; від 01.12.2020 року на суму 2500,00 грн. та вважає їх належним доказом сплати аліментів. (а.с. 92 а.с. 92 зворотній бік)

При цьому не враховує копії інших банківських квитанцій на аркуші справи 91 (зворотній бік) та вважає їх неналежними доказами, оскільки з вказаних квитанцій не можливо встановити за який період були здійснені платежі, хто є платником, хто є одержувачем та яке призначення платежу. Також суд не враховує розписку від 14.03.2020 року на аркуші справи 91, виконану ОСОБА_3 , відповідно до якої останній повідомляє, що отримав аліменти від ОСОБА_7 у розмірі 2500,00 грн. та вважає їх належним доказом, оскільки вказана розписка виконана неповнолітньою особою.

Таким чином суд вважає, що належними та допустимими доказами доведено, що ОСОБА_1 було сплачено аліментів за період з січня 2020 року по грудень 2020 року включно на загальну суму 12100,00 грн. (а.с. 91-92)

Суд приймає до уваги як доказ сплати аліментів банківські квитанції від 02.02.2021 року на суму 2500,00 грн.; від 02.04.2021 року на суму 2500,00 грн. (а.с. 93 зворотній бік)

Суд не враховує як доказ сплати аліментів за 2021 рік копії банківських квитанцій на аркушах справи 93 та вважає їх неналежними доказами, оскільки з вказаних квитанцій не можливо встановити за який період були здійснені платежі, хто є платником, хто є одержувачем та яке призначення платежу. Також суд не враховує розписку від 01.05.2021 року на аркуші справи 94, виконану ОСОБА_3 , відповідно до якої останній повідомляє, що отримав аліменти від ОСОБА_7 у розмірі 2500,00 грн. та вважає їх належним доказом, оскільки вказана розписка виконана неповнолітньою особою.

Таким чином суд вважає, що належними та допустимими доказами доведено, що ОСОБА_1 було сплачено аліментів за період з лютого 2021 року по квітнень 202 року включно на загальну суму 2500,00 грн. (а.с. 93 зворотній бік)

Суд також приймає до уваги показання свідків, які були допитані в судовому засіданні, а саме ОСОБА_8 , який пояснив, що є батьком боржника ОСОБА_7 , також зазначив, що аліментні зобов`язання виконувались ОСОБА_9 систематично, останній є моряком, та у той час коли ОСОБА_10 перебував у черговому рейсі, аліменти від його імені сплачував він за сина.

Окрім того в судому засіданні дав пояснення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Який пояснив, що батько аліменти сплачував систематично та претензій до батька з приводу сплати аліментів не має.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні заяви посилаючись на те, що усі квитанції написані від імені ОСОБА_11 , а її прізвище згідно паспорту ОСОБА_12 .

Суд критично ставиться до вказаних доводів оскільки під час розгляду заяви ОСОБА_2 підтвердила, що її дошлюбне прізвище ОСОБА_11 , крім того, в матеріалах справи містяться документи: у свідоцтві про народження НОМЕР_1 ОСОБА_3 , в якому батьком зазначений ОСОБА_10 , а матір`ю зазначена ОСОБА_13 у паспорті ОСОБА_9 наявний штамп про укладення ним 17.10.2009 року шлюбу з громадянкою ОСОБА_13 .

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Під час розгляду заяви судом установлено, що з ОСОБА_7 присуджено на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 800 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно розрахунку заборгованості, загальна сума аліментів, яка підлягала стягненню з ОСОБА_7 з 14.07.2014 року по 05.05.2021 року складає - 74880,67 грн. (а.с. 78)

При цьому судом встановлено, що документально підтверджено сплату аліментів боржником ОСОБА_9 на загальну суму 78.400 грн.

Отже, враховуючи що обов`язок боржника ОСОБА_7 відсутній у зв`язку з його повним виконанням, суд вважає, що дублікат виконавчого листа у справі №495/5170/14-ц виданий Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 25.07.2014 року, згідно якого вирішено стягувати з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський Одеської області на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 800 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 має бути визнаним таким, що не підлягає виконанню.

Стосовно заперечень, поданих адвокатом Садовським В.Є. відповідно до яких останній зазначає, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити у зв`язку з тим, що заявник мав звернутися в порядку оскарження рішень, дій, або бездіяльності державного виконавця, що передбачений розділом VII ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити наступне.

28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Суд вважає, що спосіб захисту свого права, обраний заявником, не заборонений законом та відповідає положенням ч.ч. 1,2 ст. 432 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що заява адвоката Сороколета Станіслава Івановича, яка подана в інтересах ОСОБА_7 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню оскільки під час розгляду справи встановлено, що .

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву адвоката Сороколета Станіслава Івановича, яка подана в інтересах ОСОБА_7 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати дублікат виконавчого листа у справі №495/5170/14-ц виданий Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 25.07.2014 року, згідно якого вирішено стягувати з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський Одеської області на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 800 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.О. Боярський