Номер провадження: 22-ц/813/6803/21
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого Цюри Т.В.

суддів Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири, в якому просила стягнути з відповідача вартість матеріальної шкоди в розмірі 64 195 гривень, на оплату послуг експерта 5000 гривень; моральну шкоду у розмірі 5000 гривень та сплачений судовий збір у розмірі 1536,80 гривень (матеріальна та моральна шкода).

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 , а відповідачка ОСОБА_3 є власницею квартири АДРЕСА_2 в тому ж будинку. 17.09.2019 року ії квартиру було затоплено. Згідно з актом комісії КП ЖКС «Порто-Франківський», виробнича дільниця № 4 від 18.09.2019 р., причиною затоплення була деформація колби фільтру грубого очищення в квартирі відповідачки. Згідно з вищезазначеним актом ій завдано таку майнову шкоду: На кухні сліди замокання на стелі площею 4,2 кв.м., видно плями на багеті по периметру, тріщини на стику гіпсокартону на стелі, залиті світильники і люстра ва кухні. Площа замокання стіни на кухні становить 12 м.п.; На стелі кухні видно сліди залиття площею 9,4 кв. . і на багеті сліди площею 0,5 м.п; У санвузлі видно сліди замокання на стелі (вагонка) площею 7,5 кв.м., а також на підлозі відійшла плитка від заснування (15 шт). На швах між плитками проявилася тріщина площею 2,5 м.п. Залиті світильники; В одній житловій кімнаті видно сліди замокання на стелі 5, 04 кв.м.; У другій кімнаті видано відшарування фарби від стелі площею 1 кв.м.; У коридорі здувся паркет площею 1 кв.м. Цей акт повністю відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», в ньому наведені: дата та місце складання акту; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося затоплення; подія, що трапилася; наслідки затоплення, а також причини затоплення. Внаслідок затоплення ії квартира потребує термінового поточного ремонту, оскільки мешкати в ній стало неможливо.

Згідно з Висновком будівельно-технічного експертного дослідження № 41/2019 від 03.10.2019 р., складеним експертом ФОП ОСОБА_4 , вартість проведення ремонту ії квартири становить 59 195,00 (п`ятдесят дев`ять тисяч сто дев`яносто п`ять гривень) грн.. За проведення експертизи нею було сплачено 5000 (п`ять тисяч) грн, що підтверджується відповідною квитанцією та рахунком.

Факт завданої шкоди підтверджується даними Акту комісії ЖКС «Порто-Франківський», виробнича дільниця № 4 від 18.09.2019 р. та Висновком експерта ФОП ОСОБА_4 № 41/2019 від 03.10.2019 року. Причинний зв`язок між шкодою та поведінкою (бездіяльністю) відповідачки можна прослідкувати через недбале відношення до утримання колби грубого очищення в квартирі АДРЕСА_2 , отже через бездіяльність заподіяна матеріальна шкода у вигляді затоплення ії квартири.

Відповідачка добровільно відшкодовувати завдану шкоду не бажає незважаючи на ії звернення, тому єдиним способом захисту ії порушених прав є звернення до суду щодо відшкодування майнової шкоди. Розмір завданої відповідачкою матеріальної шкоди становить 64 195 (шістдесят чотири тисячі сто дев`яносто п`ять) гривень: 59 195,00 грн. витрати на ремонт + 5000 грн. на оплату послуг експерта. Крім того, неправомірними діями відповідачки ій завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації довелось переїхати на орендовану квартиру, внаслідок чого це зайняло додатковий час, гроші та нерви.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2021 року у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 (а.с. 19).

Позивачка просить стягнути матеріальну та моральну шкоду, яка заподіяна 17 вересня 2019 року відповідачкою, в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить ій на праві приватної власності.

Згідно акту обстеження КП ЖКС «Порто-Франківський» від 18 вересня 2019 року, квартири АДРЕСА_3 , яка розташована на четвертому поверсі фасадного флігеля. В результаті обстеження виявлено наступне: при виході на місто виявлено, що в результаті аварійної ситуації виникла при деформації колби фільтра грубої очистки в квартирі АДРЕСА_2 , розташована на мансардному поверсі відбулось залиття квартири АДРЕСА_3 . В квартирі АДРЕСА_3 на кухні сліди замокання на стелі площею 4,2 кв.м., видно плями на багеті по периметру, тріщини на стику гіпсокартону на стелі, залиті світильники і люстра ва кухні. Площа замокання стіни на кухні становить 12 м.п.; На стелі кухні видно сліди залиття площею 9,4 кв. . і на багеті сліди площею 0,5 м.п; У санвузлі видно сліди замокання на стелі (вагонка) площею 7,5 кв.м., а також на підлозі відійшла плитка від заснування (15 шт). На швах між плитками проявилася тріщина площею 2,5 м.п. Залиті світильники; В одній житловій кімнаті видно сліди замокання на стелі 5, 04 кв.м.; У другій кімнаті видано відшарування фарби від стелі площею 1 кв.м.; У коридорі здувся паркет площею 1 кв.м (а.с. 10).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність доказів, що залиття квартири позивачки відбулося саме через винні недбалі дії відповідачки, що дає підстави для висновку про відсутність складу правопорушення, яке може бути підставою для задоволення позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. ст. 322, 323 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ризик такого знищення чи випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Положеннями ч. 1 ст. 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Фактичною підставою для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачене законом. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В зазначеній нормі міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов`язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність).

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільним-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного-процесуального судочинства, дає підстави для висновку про те, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. Разом із тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Виходячи з цього, особа, яка вимагає відшкодування збитків (як грошової оцінки матеріальної шкоди), повинна довести факт заподіяння збитків (шкоди), розмір понесених збитків, (шкоди) безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями особи, яка спричинила збитки (шкоду), та самими збитками (шкодою). А відповідач має довести, що такі збитки (шкода) завдані не з його вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно із п. 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства ?0; 76 від 17 травня 2005 року, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт.

Відповідно до додатку 4 до п. 2.3.6 Правил акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) складається комісією у складі: головного інженера виконавця послуг, голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика), представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету; в якому описується, що трапилось і які наслідки (що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено; з зазначенням причини залиття, аварії, що трапилась на системі ЦО, ГВС; акт повинен містити висновки і рекомендації комісії (надаються висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін.); члени комісії повинні підписати акт та з актом повинні бути ознайомлені мешканці квартир, які його також підписують.

В акті мають бути зазначені такі відомості: 1) дата складання акта (число, місяць, рік); 2) прізвища, ініціали та посади членів комісії; 3) дата настання залиття; 4) адреса квартири; 5) опис того, що трапилося (що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено); 6) чітко зазначені причини залиття; 7) висновки і рекомендації комісії про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін.; 8) підписи членів комісії та тих хто ознайомлений з актом.

Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином наданий позивачем Акт комісії ЖКС «Порто-Франківський», виробнича дільниця № 4 від 18.09.2019 р. та Висновок експерта ФОП ОСОБА_4 № 41/2019 від 03.10.2019 року, які встановлюють факт залиття квартири ОСОБА_1 відповідачем та нанесені їй матеріальні та моральні збитки.

На вказані посилання апелянта, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, дослідивши наявний в матеріалах справи акт обстеження від 18.09.2019 р., апеляційний суд встановив, що він складений з порушенням вимог пункту 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

Як вбачається з наданого акту обстеження від 18.09.2019 року, КП ЖКС «Порто-Франківський» при обстеженні квартири АДРЕСА_3 та складанні акту мешканці квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 не були присутні, акт складений за їх відсутності, при цьому комісія провела огляд пошкоджень лише в приміщенні квартири позивачки. Також, позивачами не зазначено та не надані докази, що на обстеження квартири АДРЕСА_3 запрошувались мешканці квартири АДРЕСА_2 , та представниками ділянки вчинялись будь-які дії щодо забезпечення присутності відповідача в такому обстеженні та складанні акті, а акт від 18.09.2019 також таких відомостей не містить. Також відсутні відомості щодо дати настання залиття, повної адреси квартир (будинок, вулиця, місто не зазначені); висновки і рекомендації комісії про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін.

Таким чином апеляційний суд вважає, що зазначені порушення при складанні вказаного акту обстеження призводить до втрати таким документом його юридичної сили, а отже й доказового значення для справи, оскільки при вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, що з наданого Акту комісії ЖКС «Порто-Франківський», виробнича дільниця № 4 від 18.09.2019 р. не вбачається.

03 жовтня 2019 року Судовим експертом Чорною Ю.П. за заявою ОСОБА_1 наданий висновок № 41/2012 будівельно-технічного експертного дослідження, згідно якого надані наступні висновки:

1.У результаті виконаного візуально-інструментарного обстеження експертом були виявлені характерні пошкодження від залиття в приміщеннях квартири АДРЕСА_1 .

2.Висновок про причину залиття квартири АДРЕСА_1 , ґрунтується на підставі наданої замовником документації, а саме Акту обстеження від 18.09.2019 року, складеного КП ЖКС «Порто Франківський! У відповідності до якого причиною залиття квартири АДРЕСА_1 є аварійна ситуація, яка виникла при деформації колби фільтра грубого очищення в квартирі АДРЕСА_2 , розташованої на мансардному поверсі.

3.Для усунення пошкоджень, спричинених залиттям приміщень квартири АДРЕСА_1 , необхідно виконати перелік ремонтно-будівельних робіт, який викладений у кошторисі. Розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 складає 59 195 гривень.

Дослідивши вказаний висновок експерта, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що він не містять доказів неправомірних дій відповідача ОСОБА_3 щодо залиття квартири АДРЕСА_1 .

В оскаржуваному рішенні суду, місцевий суд зазначив, що позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів про те, що відповідачка ОСОБА_3 на відповідній правовій підставі дійсно фактично проживає у квартирі АДРЕСА_4 , у тому числі і на дату залиття квартири позивачки.

Суд зазначив, що такі дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В поданій апеляційній скарзі представник апелянта ОСОБА_2 просить апеляційний суд взяти до уваги такий доказ, як довідку з реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.02.2021 року, яку він долучив до апеляційної скарги та яка підтверджує, що відповідач ОСОБА_3 , є власником квартири АДРЕСА_5 з якої відбулось залиття квартири АДРЕСА_6 , що належить на праві власності позивачу.

Уважно дослідивши наданий представником апелянта доказ до апеляційної скарги, апеляційний суд встановив, що представником апелянта надані відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

Апеляційний суд зазначає, що вказані відомості не можуть бути прийняті судом в якості доказу у справі, оскільки стосуються зовсім іншої квартири, а саме АДРЕСА_7 , яка належить відповідачу на праві власності, оскільки об`єктом розгляду у вказаній справі є саме квартира АДРЕСА_4 , з якої на думку ОСОБА_1 відбулося затоплення її квартири.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що належних та допустимих доказів на підтвердження наявності вини ОСОБА_3 у завданні позивачу шкоди, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку суду не надано.

Інших доводів щодо незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного судового рішення апеляційна скарга не містить.

За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 01.11.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда