РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/635/21

Провадження №2/568/826/21

03 листопада 2021 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області в складі:

судді Сільман А.О.

секретаря судового засідання Саган В.В.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ПАТ "Рівнеобленерго" Кочерян В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ТОВ «Рівненська Обласна Енергопостачальна Компанія», Радивилівського РЕМ ПАТ "Рівнеобленерго", ПАТ "Рівнеобленерго",

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Рівненська Обласна Енергопостачальна Компанія» про відшкодування 301324 грн. матеріальної та 200000 грн. моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_2 виконуючи обов`язки працівника ПАТ «Рівнеобленерго», незаконно проник у житловий будинок в АДРЕСА_1 та здійснив протиправні дії по відключенню будинку від електромережі. За даним фактом відкрито кримінальне провадження за ст.. 162 КК України, в якому позивача визнано потерпілим.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 позивачу завдану матеріальну шкоду в сумі 1324 грн., яка полягала в знищенні продуктів харучання та майна позивача.

Крім того, позивач стверджує, що мав намір придбати необхідне електричне обладнання для здійснення господарської діяльності, від реалізації якого отримувати щорічний дохід в сумі 30000 грн. Проте, внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , він позбавлений можливості розвивати сільське господарство.

За таких обставин, просить стягнути з відповідача 300000 грн. неотриманого доходу, який він мав намір отримати від тваринного сільського господарства.

Зазначає, що у зв`язку із втратою електроенергії в господарстві, позивач змушений змінити свій стиль життя, витрачати час на відвідування правоохоронних органів та судів, тоді як планував займатись розвитком сільського господарства. Внаслідок вчинення кримінального проступку, позивач відчував душевні страждання, погіршився його сон та стан здоров`я, а тому, він вимушений був лікуватись.

ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» у відзиві на позовну заяву зазначило, що ОСОБА_2 ніколи не був та на сьогоднішній час не є працівником товариства, а тому позов заявлено до неналежного відповідача. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Радивилівське РЕМ ПАТ «Рівнеобленерго» у відзиві на позов заперечило позовні вимоги та наголосило, що є структурним підрозділом ПАТ «Рівнеобленерго» та не наділений процесуальною дієздатністю, а тому не є належним відповідачем у даній справі.

ПАТ «Рівнеобленерго» у відзиві зазначило, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження факту реальної майнової шкоди позивачу в сумі 1324 грн. Позивачем не доведено спричинених йому збитків у вигляді упущеної вигоди, протиправності дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

На думку відповідача, лише посилання позивача про душевні страждання та погіршення здоров`я без підтверджуючих доказів, не є достатнім для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Стверджує, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він є власником або користувачем будинку, в якому відключено енергопостачання.

Наголосив на тому, що станом на день звернення в суд з даним позовом, відсутні судові рішення, яким визнано неправомірним відключення від електропостачання будинку по АДРЕСА_1 . При цьому, строк позовної давності на звернення в суд з вимогою про визнання неправомірним дії відповідача щодо відключення енергопостачання минув.

Ухвалою від 26.05.21 позовну заяву прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 17.08.21 р. продовжено строк проведення підготовчого засідання, залучено до участі у справі в якості співвідповідача Радивилівське РЕМ ПАТ «Рівнеобленерго».

Ухвалою від 07.09.21 р. залучено до участі у справі, в якості співвідповідача ПАТ «Рівнеобленерго».

Ухвалою від 22.09.21 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 19.10.21 р. відкладено судове засідання на 02.11.21р.

В судовому засіданні від 02.11.21 р. позивач заявив клопотання, в якому просив суд зобов`язати ПАТ "Рівнеобленерго" протягом одного місяця відновити електропостачання до житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Суд зазначає, що подане клопотання по суті є новою самостійною позовною вимогою, яка має інший предмет спору та свій предмет доказування. Оскільки, подане клопотання не пов`язано з розглядом даної справи, суд дійшов висновку, в межах розгляду даної справи, подане клопотання задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задоволити повністю.

ПАТ «Рівнеобленерго» в судовому засіданні заперечило позовні вимоги, просило в позові відмовити.

Третя особа подала заяву про розгляд справи без його участі, заперечує позовні вимоги.

Відповідач 1 та відповідач 2 в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Враховуючи строки розгляду справи, той факт, що відповідачі надали пояснення стосовно позовних вимог у відзиві на позовну заяву, суд визнав за можливе здійснити судовий розгляд без участі відповідачів та третьої особи.

Судом встановлено, що 12 січня 2010 року, приблизно в обідню пору доби, ОСОБА_2 з метою виконання наряду на відключення електроустановки ПАТ "Рівнеобленерго" № , прибув до житлового будинку, що в АДРЕСА_1 , яке належало на праві приватної власності померлому ОСОБА_3 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, діючи умисно, усвідомлюючи, що порушує недоторканість права власності, вважаючи, що в приміщенні відсутні будь-які особи, увійшов, без добровільної згоди власника в середину будинку, де виконуючи свої професійні обов`язки, в кухні здійснив відключення електролічильника обліку електричної енергії типу СО У499, опломбувавши пломбою, тим самим порушив недоторканість житла.

Своїми діями ОСОБА_2 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України.

З ухвали Радивилівського районного суду Рівненської області від 05.06.14 р. у справі № 568/476/14-к вбачається, що станом на січень 2010 р. ОСОБА_4 був належним власником господарства в АДРЕСА_1 , але юридично не оформив своїх спадкових прав.

01.02.10 р. ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Радивилівського р-ну з заявою, в якій повідомив, що працівниками Радивилівської дільниці «Ей-І-Ес Рівнеенерго» в господарстві, яке йому належить, відключено енергопостачання, внаслідок протиправних дій йому завдано шкоду в розмірі 1700 грн.

Постановою Радивилівського РВ УМВС України в Рівненській області від 11.02.10 р. ОСОБА_1 відмовлено в порушенні кримінальної справи по ст.. 194 КК України, за відсутністю складу злочину. З метою відшкодування завданих збитків, рекомендовано звернутись в суд.

22.01.10 р. позивач звернувся до постачальника електроенергії з заявою про відновлення електропостачання у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке було відключено з порушенням норм чинного законодавства.

Листом № 123 від 15.02.2010 р енергопостачальник роз`яснив позивачу, що для відновлення енергопостачання в будинку, йому необхідно звернутись в Радивилівську дільницю товариства для укладення договору про користування електричною енергією.

В березні 2011 р. позивач звернувся з заявою до енергопостачальника про відновлення електропостачання.

В лютому 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до слідчого СВ Радивилівського РВ УМВС України в Рівненській області з заявою, в якій повідомив, що в результаті протиправних дій працівника Радивилівської дільниці «Рівнеобленерго» ОСОБА_2 , йому завдано моральну та матеріальну шкоду в сумі 180000 грн.

03.06.2020 р. позивач звернувся в Демидіський районний суд Рівненської області з заявою, в якій просив зобов`язати енергопостачальника протягом одного місяця відновити електропостачання до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Демидівського районного суду Рівненської області від 19.06.20 р. у справі № 4815/18/20, яка залишена без змін ухвалою Рівненського апеляційного суду від 12.11.20 р., звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України. Закрито кримінальне провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 вину визнав повністю та підтвердив факт, що будучи електромонтером, виконуючи наряд по відключенню електропостачання боржників, не до кінця переконався хто є власником будинку, проник в середину житлового будинку та опломбував електролічильник.

Позивач стверджує, що внаслідок протиправних дій працівника ПАТ «Рівнеобленерго» йому завдано матеріальну шкоду в розмірі 301324 грн., яка складається з 1324 грн. шкоди завданої внаслідок пошкодження пмайна позивача та 300000 грн. неотриманих доходів, які він мав отримати в результаті сіслькогосподарської діяльності.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

У пункті 8 частини другої статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

З матеріалів справи вбачається, що на час вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_2 працював електромонтером Радивилівського РЕМ ПАТ «Рівнеобленерго». 12.01.2010 р. виконуючи наряд по відключенню електропостачання боржників, діючи умисно, усвідомлюючи, що порушує недоторканість права власності, вважаючи, що в приміщенні відсутні будь-які особи, увійшов, без добровільної згоди власника в середину будинку, де виконуючи свої професійні обов`язки, в кухні здійснив відключення електролічильника обліку електричної енергії типу СО У499, опломбувавши пломбою, тим самим порушив недоторканість житла.

Згідно Ухвали суду від 19.06.20 р. у справі № 4815/18/20, ОСОБА_2 факт вчинення ним правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України визнав.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з Радивилівстким РЕМ ПАТ «Рівнеобленерго», який є структурним підрозділом ПАТ "Рівнеобленерго". При виконанні професійних обов`язків протягом робочого часу, ОСОБА_2 вчинив протиправне діяння, яким порушив недоторканість житла ОСОБА_3 .

А відтак, в силу вимог ЦК України, ПАТ «Рівнеобленерго», як роботодавець ОСОБА_2 , має відповідати за шкоду, яка заподіяна неправомірними діями його працівника під час виконання трудових обов`язків.

Постановою Радивилівського РВ УМВС України в Рівненській області від 11.02.10 р. ОСОБА_1 відмовлено в порушенні кримінальної справи по ст.. 194 КК України, за відсутністю складу злочину. З метою відшкодування завданих збитків, рекомендовано звернутись в суд.

Вказана постанова містить відомості, що лейтенантом міліції ДІМ Радивилівського РВ УМВС України в Рівненській області з метою збирання, перевірки та встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, проведено слідчі дії, в результаті яких встановлено, що ОСОБА_2 працюючи електромонтером "Ей-І-ЕС Рівнеенерго" (ПАТ "Рівнеобленерго"), виконуючи наряд на відключення енергопостачання в с. Рідків, відключив енергопостачання і опломбував лічильник в будинку, який належав ОСОБА_1 , ставши на дерев`яний стілець, поломав його. Слідчим встановлено, що загальний збиток, який спричинено ОСОБА_1 становить 1324 грн.

Суд дійшов висновку, що Постановою Радивилівського РВ УМВС України в Рівненській області від 11.02.10 р. підтверджено розмір майнова шкода заподіяну ОСОБА_1 внаслідок дій працівника ПАТ "Рівнеобленерго" під час виконання трудових обов`язків в розмірі 1324 грн.

Враховуючи обставини справи та докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та виною ОСОБА_2 в заподіянні шкоди, а тому позовні вимоги в частині стягнення 1324 грн. підлягають задоволенню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) зроблено висновок, що «відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Тобто підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком не отримання позивачем доходу, на який він розраховував.

Крім того, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Покладення на особу обов`язку відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди можливе тільки за умови реальної можливості одержання доходу особою, яка вважає, що їй завдано шкоди.

Отже, при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов`язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на позивача.

Як вбачається з позовної заяви та правової позиції зайнятої позивачем в даній цивільній справі, він стверджує, що шкода завдана внаслідок неправомірних дій працівника ПАТ «Рівнеобленерго» виразилась в позбавленні його можливості займатися сільськогосподарською діяльністю та отримувати від неї прибуток.

Позивач, заявляючи вимоги про відшкодування упущеної вигоди, не надав суду докази щодо здійснення конкретних заходів для забезпечення отримання доходів, не довів того, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і лише неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Не надано належних доказів на підтвердження того, що саме відключення енергопостачання унеможливило виконання позивачем сільськогосподарської діяльності та призвело до заподіяння йому збитків.

А відтак, суд дійшов висновку про недоведеність факту заподіяння шкоди у вигляді упущеної вигоди, а тому в стягненні 300000 грн. слід відмовити.

Щодо стягнення 200000 грн. моральної шкоди, суд враховує наступне.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Отже, суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Як встановелно судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з ПАТ «Рівнеобленерго». При виконанні професійних обов`язків протягом робочого часу, ОСОБА_2 вчинив протиправне діяння, яким порушив недоторканість житла ОСОБА_3 , а тому, ПАТ «Рівнеобленерго», як роботодавець ОСОБА_2 , має відповідати за шкоду, яка заподіяна неправомірними діями його працівника під час виконання трудових обов`язків.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , суд враховує ступінь вини ОСОБА_2 , який перебував у трудових правовідносинах з ПАТ «Рівнеобленерго», глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок протиправного проникнення у житло.

Позивач наголошує на тому, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому була спричинена моральна шкода, зокрема, у нього були негативні переживання, стан постійної напруги через зміну звичайного способу життя, що було викликано необхідністю захисту порушених прав у суді, витрачанням часу на складання документів для подання до суду та правоохоронних органів і необхідністю докладання додаткових зусиль та додаткових матеріальних витрат для відновлення стану, який існував до порушення його законних прав та інтересів ОСОБА_2 .

Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

З огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, враховуючи тривалість вчинення позивачем дій щодо захисту його порушених прав у суді, у зв`язку з неправомірним діями працівника ПАТ «Рівнеобленерго» під час виконання трудових обов`язків, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 4000 грн., що є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду.

Разом із тим, суд зауважує, що ухвалене у справі рішення, яким зобов`язано ПАТ «Рівнеобленерго» відшкодувати моральну шкоду, та його виконання останнім не перешкоджає пред`явленню регресної вимоги до працівника, винного в її заподіянні.

Щодо позовних вимог позивача до ТОВ "Рівненська Обласна Енергопостачальна компанія" та Радивилівського РЕМ ПАТ "Рівнеобленерго" суд враховує наступне.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Згідно ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Виходячи з положень ЦПК України, відповідачем у справі може бути юридична особа, а не її відокремлений підрозділ.

З матеріалів справи вбчається, що на момент вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_2 працював електромонтером Радивилівського РЕМ ПАТ «Рівнеобленерго».

Разом з тим, суд враховує, що Радивилівське РЕМ ПАТ "Рівнеобленерго" не має статусу юридичної особи, не наділений процесуальною дієздатністю, а є структурним підрозділом ПрАТ "Рівнеобленерго".

Крім того, суд враховує, що ТОВ "Рівненська Обласна Енергопостачальна компанія" створена 02.05.18 р. та з червня 2019 р. надає послуги з постачання електричної енергії, а з 01.01.19 р. є постачальником універсальної послуги з постачання електричної енергії побутовим споживачам та малим неприбутковим споживачам на території Рівненської області, на підставі ліцензії. При цьому, ТОВ "Рівненська Обласна Енергопостачальна компанія" не є правонаступником ПАТ "Рівнеобленерго", ЗАТ "Ей-І-Ес".

З пояснень відповідача 1 вбачається, що ОСОБА_2 ніколи не був працівником ТОВ "Рівненська Обласна Енергопостачальна компанія".

З огляду на викладене, суд зауважує, що зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом обставини справи підтверджують, що спір у позивача існує саме з ПАТ "Рівнеобленерго" з приводу порушення права власності позивача внаслідок неправомірних дій його працівника.

Отже, позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не можуть бути звернені до ТОВ "Рівненська Обласна Енергопостачальна компанія" та Радивилівського РЕМ ПАТ «Рівнеобленерго», яких позивач визначив співвідповідачами у справі.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача до ТОВ "Рівненська Обласна Енергопостачальна компанія" та Радивилівського РЕМ ПАТ «Рівнеобленерго» задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що пзовні вимоги задоволено частково, судові витрати слід покласти на відповідача 3 пропорціно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Рівненська Обласна Енергопостачальна Компанія», Радивилівського РЕМ ПАТ "Рівнеобленерго" про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ПрАТ "Рівнеобленерго" про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволити частково.

Стягнути з ПАТ "Рівнеобленерго" (33013, вул. Князя Володимира, 71, м. Рівне, Рівненська обл., код 05424874) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 1324 грн. матеріальної шкоди та 4000 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ПАТ "Рівнеобленерго" (33013, вул. Князя Володимира, 71, м. Рівне, Рівненська обл., код 05424874) на користь держави 73 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: ТОВ «Рівненська Обласна Енергопостачальна Компанія» (33013, м.Рівне вул.Князя Володимира, 71-б);

Радивилівське РЕМ ПАТ «Рівнеобленерго» (м. Радивилів, вул. Почаївська, 223, Рівненська обл);

ПАТ "Рівнеобленерго" (33013, вул. Князя Володимира, 71, м. Рівне, Рівненська обл., код 05424874)

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 )

Повний текст судового рішення виготовлений 04.11.21 р.

Суддя А.О. Сільман