Дата документу 02.11.2021 Справа № 331/1171/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/1171/21 Головуючий у 1 інстанції: Солодовніков Р.С. Провадження № 22-ц/807/2469/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Кочеткової І.В.

Кримської О.М.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Астаф`єва Геннадія Владленовичана рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19квітня 2021 року у справі за позовом ПРАТ «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 12 березня 2021 року звернулось ПРАТ «Страхова компанія «УНІКА» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що за договором про добровільне страхування наземного транспорту «КАСКО» № 009045/4605/0000129 від 12 грудня 2019р. було виплачено страхове відшкодування страхувальнику за пошкоджений відповідачем автомобіль Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 12859,33 гривень, частину з яких в сумі 7460,02 гривень позивачу відшкодувала ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» за договором обов`язкового страхування, укладеним з відповідачем. Позивач просить на підставі ст.ст. 993, 1166, 1188,1194 ЦК України стягнути з відповідача 5 399,31 грн. як різницю між сплаченимним страховим відшкодуванням та повернутою страховиком відповідача сумою. Вирішити питання сплати судових витрат.

Відповідач в судовому засіданні в ході розгляду справи заперечував проти задоволення позову, зазначивши у відзиві, що він є неналежним відповідачем, оскільки його відповідальність застрахована в СК «Арсенал Страхування» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому страхова виплата повинна стягуватись зі страхової компанії.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19квітня 2021 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПРАТ «Страхова компанія «УНІКА» сплачене страхове відшкодування в сумі 5 399,31 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн.

У апеляційній скарзі відповідача в особі адвоката Астаф`єва Г.В. на вказане рішення зазначається, що судом не враховано, що боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди, тому він є неналежним відповідачем. Просить за цими підставами скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позову повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що, оскільки страховиком відповідача було компенсовано йому лише частину страхового відшкодування за мінусом фізичного зносу у сумі 7460,02 грн., то решту суми має відшкодувати винуватець ДТП за приписами статті 1194 ЦК України, що було правильно встановлено судом, і тому обгрунтовано задоволено позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких згідно з приписами ч. 6 статті 19 ЦК України належать нескладні справи та справи з ціною позову, що не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 09 червня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Skoda», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача і автомобіля марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 липня 2020 року у справі № 335/5204/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП і притягнуто до адміністративної відповідальності. Постанова суду набрала законної сили 14 липня 2020 року (а.с. 4).

Згідно змісту ч.6 ст.82 ЦПК постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди діяли договори страхування, які були укладені сторонами зазначеного ДТП.

Так, за договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №009045/4605/0000129 від 12 грудня 2019 року, укладеним ОСОБА_2 з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА», страховик прийняв на себе ризики щодо автомобілю марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , зокрема, щодо відшкодування заподіяної шкоди у випадку настання ДТП. Особливістю договору є умови, визначені в п.1.2.11, відповідно до якого відшкодування збитків здійснюється без врахування зносу деталей, що замінюються при ремонті.

В той же час, між ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» і ОСОБА_1 діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом №АО/4343708 (а.с. 8, 20, 51), яким застрахована відповідальність відповідача перед третіми особами за шкоду, заподіяну майну, із лімітом відповідальності 130 000 гривень.

10.06.2020 страхувальник автомобіля марки «Volkswagen» за договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 009045/4605/0000129 від 12 грудня 2019 року звернувся до свого старховика із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку, після чого позивач на підставі: акту огляду транспортного засобу № 00358556 (дефектна відомість) від 10 червня 2020 року, ремонтної калькуляції № 00358556 від 11 червня 2020 року, страхового акту № 00358556 від 15 червня 2020 року та додатку, відповідно до умов договору добровільного страхування «КАСКО» здійснив страхове відшкодування страхувальнику за пошкоджений автомобіль в розмірі 12859,33 гривень.

21 серпня 2020р. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування» за полісом №АО4343708 компенсувало страхове відшкодування позивачу в сумі 7 460,02 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 44050059 (а.с. 21).

Позивач вважав, що решту виплаченого страхового відшкодування у сумі 5 399,31 грн. має сплатити відповідач як винуватець ДТП, тому просив суд у позовній заяві стягнути цю суму з відповідача на свою користь.

Задовольняючи цей позов повністю, суд керувався приписами ст.ст. 22, 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст.ст. 993, 1194 ЦК України та виходив із того, що саме на винуватця ДТП покладається обов`язок з відшкодування непокритого його страховиком залишку страхового відшкодування, який останній має сплатити страховику потерпілої особи.

В скарзі ОСОБА_1 з цим не погоджується, вказуючи, що страхова сума, обумовлена у його полісі за матеріальну шкоду, не перевищена визначеним потерпілому страховим відшкодуванням, а тому на нього не може бути покладено обов`язок замість страховика, у якого він застрахував свою цивільну відповідальність, щодо її відшкодування позивачу.

Дослідивши вказані доводи скарги, колегія дійшла наступного.

Згідно статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування шкоди, заподіяної третій особі при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі пошкодження транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 1194 ЦК, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкодим і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно із положеннями ст. 993 ЦК, ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Суд встановив, що різниця між виплаченим страховим відшкодуванням позивачем своєму страхувальнику та частковою компенсацією йому цих витрат страховиком відповідача виникла через те, що за договором майнового страхування ТЗ «КАСКО» відновлюваний ремонт проводиться без врахування фізичного зносу деталей, що замінюються, в той час як за полісом відповідача фізичний знос враховується. Тому виплата страховика в особі ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» не покрила всіх витрат ПРАТ «СК «УНІКА», що і є підставою для стягнення цієї різниці з винуватця ДТП.

Суд першої інстанції також послався у таких своїх висновках на правову позицію, висловлену Верховним Судом у складі судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.10.2018р. у справі № 686/17155/15-ц, у якій підтримано правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, згідно з яким правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту безпосередній винуватець.

Між тим, стягуючи визначену позивачем суму як таку різницю, яку визначив лише шляхом математичної дії: 12 859,33 грн. - 7 460,02 грн. = 5 399,31 грн., суд не перевірив, який процент зносу було встановлено, чим він підтверджений, тобто не пересвідчився, чи настала відповідальність відповідача у цій справі замість його страховика.

З наявної у справі ремонтної калькуляції вбачається, що заміні підлягали спойлер бампера за ціною 2101 грн., кришка бампера за ціною 246,64 грн., дифузор бампера за ціною 6004,95 грн., з урахуванням малоцінних деталей на загальну суму 9 539,64 грн. ( а.с. 16). Але фізичний знос у калькуляції вирахований не був.

В матеріалах справи відсутній будь-який звіт автотоварознавця, акт чи розрахунок страховиком в особі ПРАТ «СК «Арсенал Страхування», згідно з яким було визначено суму фізичного зносу замінюваних деталей при відновлювальному ремонті автомобілю потерпілого «Volkswagen». А само лише платіжне доручення № 44050059 про виплату на користь ПРАТ «СК «УНІКА» суми у розмірі 7 406,02 грн. не може свідчити про те, що решта невиплаченої суми - це є сума фізичного зносу деталей.

Згідно з п. 7.38 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспорт-них засобів» значення Ез (коефіцієнт фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складових та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: для легкових КТЗ виробництва країн СНГ 5 років, для інших легкових КТЗ 7 років, а у пункті 7.39 визначені винятки із цього правила: а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний); б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)); в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ; г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики; ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики.

Наступними пунктами Методики унормовано: п 7.40 - якщо під час відновлення були використані нові складники іншої модифікації КТЗ взамін пошкоджених (розукомплектованих), значення процента їх фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю; п. 7.41 - значення коефіцієнта фізичного зносу, який підлягає усуненню, не може перевищувати 0,7; для складників КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років значення ЕЗ приймається рівним 0,7; для КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років у випадку виконання капітального ремонту КТЗ впродовж двох років до дати оцінки ЕЗ підлягає розрахунку за формулою (13) і його значення приймають не менше 0,5.

Отже, коефіцієнт фізичного зносу визначається за Методикою з урахуванням багатьох чинників та може мати значення від 0 до 0,7, що є суттєвим розбігом для сум відшкодування.

З наданого договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 009045/4605/0000129 від 12.12.2019р. вбачається, що автомобіль «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , 2017 року випуску, придбаний водієм ОСОБА_2 у 2019р. Тому за походженням автомобілю як іноземного випуску, за строком експлуатації на момент ДТП терміном лише у три роки, фізичний знос замінюваних деталей мав дорівнювати «0», якщо не будуть встановлені критерії, передбачені п. 7.39 Методики.

Позивач, вмотивовуючи свої вимоги до винуватця ДТП щодо стягнення частини страхового відшкодування тим, що його страховик не відповідає за фізичний знос, не надав доказів про фізичний знос замінюваних деталей автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , та яку суму це складає від загального розміру страхового відшкодування, оскільки тільки в цьому розмірі має відповідати винуватець ДТП. Замість цього лише здійснив математичну дію з відрахування від загального визначеного ним розміру страхового відшкодування сплачену йому страховиком відповідача виплату.

Відтак, зібраними у справі матеріалами не доводяться позовні вимоги до винуватця ДТП. Та у такому разі позивач може пред`явити свої вимоги до страховика в особі ПРАТ «СК «Арсенал Страхування», оскільки ліміт відповідальності за майнову шкоду за полісом відповідача розміром страхового відшкодування не перевищено.

Зважаючи на все вище наведене, колегія визнає спроможною скаргу відповідача, оскільки вважає, що заявлений позов до нього є недоведеним. Тому відповідно до приписів пп. 3, 4 ч.1 статті376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню із прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Приймаючи нову постанову про відмову в задоволенні позову, колегія відповідно до

вимог статті 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат у справі, які

у зв`язку з відмовою в позові слід стягнути з позивача на користь відповідача в повному

обсязі.

Так, відповідачем за подання апеляційної скарги на рішення у цій справі сплачено судовий збір в сумі 3405 грн.: первісно при поданні апеляційної скарги 1362 грн. ( а.с. 71), на виконання ухвали апеляційного суду 2403 грн. ( а.с. 78), яка підлягає компенсації йому за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19квітня 2021 року у цій справі скасувати.

Прийняти постанову про відмову в задоволенні позову ПРАТ «СК «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування у зв`язку з його недоведеністю.

Стягнути з ПРАТ «СК «УНІКА» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3405 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 02 листопада 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Кримська О.М.