03.11.21
Провадження 2/235/1954/21
Справа 235/6198/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 листопада 2021 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Філь О.Є.

за участю секретаря судового засідання Придворової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 30 серпня 2021 року звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначила, що в період з 05 серпня 2013 року по 29 вересня 2020 року вона працювала у Приватному акціонерному товаристві «Центральна збагачувальна фабрика «Росія», була звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Але відповідач розрахунок в день звільнення з нею не здійснив, тому позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 40812,28 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення з 30 вересня 2020 року по дату ухвалення рішення у справі з розрахунку середньоденного заробітку 468,37 грн, що станом на день написання позову 27.08.2021 року складає 107256,73 грн.

30 серпня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є.

31 серпня 2021 року ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

07 вересня 2021 року позивачка усунула недоліки позовної заяви.

08 вересня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, а також витребувано у відповідача докази у справі.

05 жовтня 2021 року відповідач на виконання ухвали суду про витребування доказів надав наступні документи: довідку про заборгованість по заробітній платі, довідку про розмір середньоденної заробітної плати, копію наказу про прийняття на роботу та копію наказу про припинення трудового договору.

В судове засідання позивачка не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та згоду на розгляд справи в заочному порядку.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В зв`язку з неявкою в судове засідання представника відповідача суд проводить розгляд справи в заочному порядку.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню за наступних підстав:

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала в трудових правовідносинах з відповідачем Приватним акціонерним товариством «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» з 05 серпня 2013 року по 29 вересня 2020 року, була звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується копіями наказів про прийом на роботу та про припинення трудового договору (а.с. 56-57).

Згідно довідці № 409 від 29.09.2021 року, яка видана відповідачем, ПрАТ «ЦЗФ «Росія» має заборгованість перед позивачкою по виплаті заробітної плати в розмірі 35677,64 грн (а.с. 50).

Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 31 січня 2020 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ. Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства. Позивачем надано суду всі належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, які відповідач не зміг спростувати.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд дійшов висновку про доведеність наявності заборгованості по заробітній платі позивачці ОСОБА_1 в розмірі 35677,64 грн, що підтверджується довідкою № 409 від 29.09.2021 року (а.с. 50).

Враховуючи, що заборгованість по заробітній ОСОБА_1 на день розгляду справи не виплачена, то позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають частковому задоволенню в розмірі 35677,64 грн з утриманням з цієї суми податків й інших обов`язкових платежів.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно правового висновку, який викладено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Суд дійшов висновку про те, що затримка розрахунку сталася саме з вини відповідача.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями статті 117 КЗпП обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Проте відповідач не вжив заходів щодо проведення остаточного розрахунку з позивачем, на день постановлення рішення заборгованість складає 35677,64 грн.

Враховуючи викладене, середній заробіток за весь період затримки розрахунку за період з 30 вересня 2020 року (наступний день після звільнення) по 03 листопада 2021 року (день постановлення рішення суду) складає 46311,72 грн, виходячи з наступного розрахунку: середньоденна заробітна плата позивача складає згідно довідці на а.с. 51 169,64 грн, кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні за період з 30 вересня 2020 року по 03 листопада 2021 року складає 273 днів, отже середній заробіток за час затримки розрахунку складає 169,64 грн Х 273 робочих днів = 46311,72 грн.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн з позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також 908,00 грн на користь держави з позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про оплату праці», ст. ст. 116, 117 КЗпП України, керуючись ст.ст. 259, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 35677,64 грн (тридцять п`ять тисяч шістсот сімдесят сім гривень 64 коп.) з утриманням з цієї суми податків й інших обов`язкових платежів, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 46311,72 грн (сорок шість тисяч триста одинадцять гривень 72 коп.)з утриманням з цієї суми податків й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн., на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення складено 3 листопада 2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Центральна збагачувальна фабрика «Росія»», , місцезнаходження: Донецька область, Покровський район, с. Михайлівка, вул. Степова, 49.

Суддя: