Справа № 703/4175/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Бойко Л.М.

за участю

представника позивача Квітко Р.В.

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Каплуна В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Смілаенергопромтранс» до ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Смілянська міська рада та ОСББ «Кременчуцьке-10», про стягнення боргу з оплати послуги з постачання теплової енергії та штрафних санкцій

встановив:

18 грудня 2020 року ТОВ «Смілаенергопромтранс» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь 13076 гривень 86 копійок боргу з оплати послуги з постачання теплової енергії та 2102 гривні 00 копійок судового збору, а всього 15178 гривень 86 копійок.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є добросовісним постачальником теплової енергії у будинок, в якому знаходиться квартира відповідача за адресою: АДРЕСА_1 . Нарахування оплати послуги здійснені відповідачу за тарифами, затвердженими постановою НКРЕКП №1101 від 09 червня 2016 року та рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №461 від 18 жовтня 2017 року. Відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії згідно ст.1 Закону України «Про теплопостачання» та має особовий рахунок споживача № НОМЕР_1 . Оскільки відповідач споживає надані послуги, не відмовився від них у законному порядку, відтак згідно ст.205, 901-903 ЦК України, договір про надання послуг з постачання теплової енергії між сторонами фактично відбувся (конклюдентний договір). Додатковим підтвердженням існування між сторонами фактичних договірних відносин є те, що з 15 лютого 2016 року до 31 грудня 2016 року діяв договір №1 про реструктуризацію заборгованості з оплати житлово-комунальної послуги. Відповідач повинен оплачувати послугу щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, проте свої обов`язки споживача не виконує. Відповідач заборгував на день звернення до суду за період з лютого 2016 року по листопад 2020 року 13076 гривень 86 копійок.

05 грудня 2018 року позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу на відповідача щодо стягнення боргу у сумі 5809 гривень 92 копійки (період: лютий 2016 року - жовтень 2018 року). 01 березня 20219 року позивач отримав судовий наказ від 27 грудня 2018 року, який 14 березня 2019 року надав для виконання до Смілянського МВ ДВС. 17 листопада 2020 року Смілянський МВ ДВС направив постанову за місцем роботи відповідача про стягнення з неї боргу із заробітної плати. Внаслідок цього 23 листопада 2020 року відповідач звернувся до суду з заявою про поновлення пропущеного строку та скасування судового наказу, яка ухвалою суду від 24 листопада 2020 року була задоволена, оскільки відповідач фактично проживає з сім`єю у м. Черкаси. Про дану ухвалу позивач дізнався лише 11 грудня 2020 року, коли отримав її поштовим зв`язком, в зв`язку з чим звернувся до суду з даною позовною заявою.

18 січня 2021 року ухвалою судді Кирилюк Н.А. відкрито провадження у вказаній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу роз`яснено право на надання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву ТОВ «Смілаенергопромтранс», в якій зазначила, що предметом позову є заборгованість за теплопостачання, яке подавалося (можливо) в будинок АДРЕСА_2 . Вказаний будинок є гуртожитком та належить Смілянській міській раді. Оскільки вона працювала в Шевченківській транспортній прокуратурі, як молодий спеціаліст, що не мала власного житла, мала право на його отримання, в зв`язку з чим звернулася до житлового відділу Смілянської міської ради, де її поставили у чергу на житло та вона зареєструвала місце свого проживання в кімнаті АДРЕСА_2 . З часу реєстрації в гуртожитку вона жодного дня не проживала і не проживає у вказаній кімнаті, оскільки стан гуртожитку є таким, що унеможливлює проживання в ньому, а тим більше з дітьми. Хто проживає в кімнаті їй невідомо, хоча за наявною в неї інформацією, кімнатою користується хтось із жителів гуртожитку. Звертає увагу, що відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, споживачі зобов`язані сплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Оскільки вона не проживала та не проживаю у вказаному гуртожитку, послугу з теплопостачання вона не отримувала, в зв`язку з чим не повинна сплачувати за них. Також зазначила, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом 18 грудня 2020 року, враховуючи строк позовної давності, вимоги можуть охоплювати лише період з 18 грудня 2017 року по 18 грудня 2020 року. При цьому, вважає, що необхідно врахувати, що нарахування за попередній місяць відбуваються в наступному місяці, тобто за грудень 2017 року нарахування відбулися в січні 2018 року. Згідно розрахунку боргу по особовому рахунку№ НОМЕР_1 з оплати послуги з постачання теплової енергії станом на грудень 2017 року нарахована заборгованість 3646 гривень 52 копійок. Таким чином, вказана сума виходить за межі строку позовної давності та не повинна братися до уваги судом при проведенні розрахунку заборгованості. В зв`язку з викладеним просила застосувати до вимог позивача строк позовної давності та вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, у вказаному відзиві відповідач ОСОБА_3 просила суд залучити до участі у справі в якості третіх осіб на стороні відповідача Смілянську міську раду та ОСББ «Кременчуцьке-10».

30 березня 2021 року позивачем ТОВ «Смілаенергопромтранс» до суду подано відповідь на відзив відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву, відповідно до якого, позивач вважає викладені у відзиві твердження відповідача хибними та необґрунтованими. Так, дійсно, незареєстровані житлові приміщення будинку, де зареєстрована відповідач, належать до комунальної власності. Але, згідно ст.68 ЖК УРСР вона повинна, як відповідальний наймач за ордером виконавчого комітету Смілянської міської ради від 26 червня 2008 року №0053, своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідач не була позбавлена права на своє житло за місцем реєстрації, а тому й відсутні підстави для вселення інших сторонніх осіб. Більше того, її сусіди по під`їзду у розмові з працівниками абонентського відділу позивача повідомили, що житло ціле, зачинене і ніхто в ньому не проживає а лише зрідка навідується відповідач або хтось із членів її сім`ї. Можливість або неможливість проживання у квартирі залежить від бажання наймача. Крім того, позивач вважає, що відповідач спотворює зміст постанови Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, стверджуючи, що не проживання у квартирі звільняє від обов`язку оплати спожитої теплоенергії, оскільки у даній постанові зазначено, що споживачі житлово-комунальної послуги зобов`язані її оплачувати, не залежно від наявності чи відсутності письмового договору, якщо фактично користувалися нею. Доказами фактичного споживання відповідачем теплової енергії є двосторонні акти позивача з управителем будинку про подачу теплової енергії кожного опалювального сезону, які розпочинаються та завершуються згідно рішень виконавчого комітету Смілянської міської ради. При цьому, від відповідача за спірний період не надходило жодної претензії щодо ненадання або неякісного надання послуги. На цей час відповідач продовжує отримувати надану послугу, не відмовився від неї у законному порядку та лише збільшив борг. Також позивач вважає, що у даному випадку відсутні підстави для застосування строку позовної давності, з підстав, які зазначені у позовній заяві, в частині звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, звернення його до примусового виконання та скасування за заявою відповідача. Крім того, якщо суд вирішить застосувати строк позовної давності, то станом на 01 грудня 2017 року борг відповідача становив не 3646 гривень 50 копійок, а 2982 гривні 48 копійок, про що зазначено у відповідному розрахунку. Також заперечував проти залучення до участі у справі третіх осіб.

За клопотанням відповідача, ухвалою суду від 31 березня 2021 року до участі у даній справі залучено в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Смілянську міську раду та ОСББ «Кременчуцьке-10», яким роз`яснено право на подання до суду пояснень щодо позову.

16 квітня 2021 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи Смілянської міської ради щодо позову, в яких зазначено, що 06 липня 2007 року ОСОБА_4 , було видано ордер №0035 на жилу площу - кімнату АДРЕСА_3 , на підставі ордеру відповідач набула право на заняття жилого приміщення гуртожитку. 01 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, після чого відповідач змінила прізвище на « ОСОБА_5 ». 12 червня 2008 року відповідач звернулася із заявою щодо обміну кімнати №3 на кімнату АДРЕСА_4 . Розпорядженням міського голови №165 від 17 червня 2008 року «Про обміну кімнатами в гуртожитку по АДРЕСА_2 » погоджено такий обмін та переселено відповідача в кімнату АДРЕСА_5 . 26 червня 2008 року ОСОБА_3 видано ордер №0053 на жилу площу: кімнату АДРЕСА_4 , на підставі якого відповідач набула право на зайняття жилого приміщення та була зареєстрована у вказаній кімнаті. Зазначений ордер у встановленому законом порядку недійсним не визнавався та не скасовувався. Відповідач з відповідними заявами до органу місцевого самоврядування щодо відмови від зайняття вказаної кімнати в гуртожитку не зверталась. З огляду на викладені у позовній заяві обставини слідує, що спірні правовідносини виникли між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг і споживачем - фізичною особою, яка на законних підставах користується житловою площею та не стосуються прав та обов`язків Смілянської міської ради. Для того, щоб скористатися правом на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період відсутності споживача (до 01 травня 2019 року), споживач мала подати особі, що нараховує плату, відповідну письмову заяву, а також відповідні документи, що підтверджували б її відсутність. Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, якими б відповідач повідомила позивача та орган місцевого самоврядування (у віданні якого знаходиться гуртожиток) про її відсутність за місцем реєстрації в гуртожитку, чи відмову від зайняття жилої площі, що свідчить про те, що зайнята відповідачем кімната не є вільною та унеможливлює вселення у вказане приміщенні інших осіб. З урахуванням викладеного, Смілянська міська рада вважає, що позовні вимоги ТОВ «Смілаенергопромтранс» до ОСОБА_3 є обґрунтовані, оскільки приміщення кімнати АДРЕСА_4 , перебуває у користуванні відповідача на достатній правовій підставі, вона зареєстрована у кімнаті, є наймачем квартири, а тому є такою особою, яка користується об`єктом нерухомого майна, між позивачем та відповідачем існують фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплати за надані такі послуги.

На підставі розпорядження керівника апарату Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 липня 2021 року №166, повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддями вказана цивільна справа передана на розгляд судді Ігнатенко Т.В.

Ухвалою судді Ігнатенко Т.В. від 22 липня 2021 року дану цивільну справу за вказаним позовом прийнято до свого провадження та, в зв`язку зі зміною складу суду, вирішено розгляд справи по суті проводити повторно.

Представник позивача ТОВ «Смілаенергопромтранс» Квітко Р.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з наведених у позовній заяві та відповіді на відзив підстав. Крім того зазначив, що розрахунок боргу відповідача за надану послугу здійснено у відповідності до наявної у позивача інформації щодо площі кімнати АДРЕСА_4 . Відомості щодо площі вказаної кімнати були передані позивачу попереднім надавачем відповідної житлово-комунальної площі. Технічна документація, яка підтверджує площу вказаної кімнаті у позивача відсутня, відповідачем така документація не надавалася. При цьому, будь-яких претензій щодо невірного нарахування суми коштів, які підлягали сплаті за надані позивачем відповідачу послуги, останньою не висловлювалося. Крім того, просив прийняти до уваги, що жодні штрафні санкції, в зв`язку з несплатою відповідачем боргу за надану послугу, позивачем відповідачу не нараховувалися. У назві позовної заяви помилково зазначено щодо стягнення штрафних санкцій.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Бердник В.В. у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив у їх задоволенні відмовити у повному обсязі з наведених у відзиві на позов підстав. Крім того, просив застосувати у даній справі строки позовної давності. Вважає, що житлово-комунальну послугу, яка надається позивачем до кімнати в гуртожитку, яка є комунальною власністю, та в якій зареєстрована, але не проживає відповідач, повинна оплачувати Смілянська міська рада та в жодному разі не відповідач з яким не укладалося договорів щодо надання таких послуг. При цьому, з врахуванням норм Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою КМУ від 20 червня 2018 року №498, вважає, що на відповідача не покладається обов`язок сплати послуги з постачання теплової енергії. Також стверджує, що позивачем невірно розраховано борг відповідача, оскільки в ордері на житло площа кімнати є меншою, ніж у розрахунку боргу, який наданий позивачем. Повідомив, що самостійно борг відповідача, який, на його думку, відповідає дійсності, не розраховував, оскільки відповідач не визнає позовні вимоги через неотримання послуг, які надаються позивачем.

Представник третьої особи ОСББ «Кременчуцьке-10» Каплун В.М. у судовому засіданні підтримав позицію відповідача та пояснив, що ОСББ «Кременчуцьке-10» існує близько року, а він є його керівником. Будинок АДРЕСА_2 є гуртожитком, в якому приблизно 9 кімнат належить Смілянській міській раді, серед яких і кімната № 15 . Хто саме проживає та зареєстрований у вказаній кімнаті йому невідомо. Вважає, що оскільки власником вказаної кімнати є Смілянська міська рада, яка і приймає участь у загальних зборах ОСББ, відтак і за житлово-комунальні послуги має сплачувати міська рада.

Представник третьої особи Смілянської міської ради Возний С.І. у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просить розгляд справи проводити без його участі та врахувати позицію щодо спору, викладену у поясненнях третьої особи Смілянської міської ради від 16 квітня 2021 року.

Суд, заслухавши доводи сторін, пояснення третьої особи, врахувавши письмові пояснення третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, згідно ст.58 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Судом встановлено, що 26 червня 2008 року ОСОБА_3 , на підставі розпорядження міського голови від 17 червня 2008 року №165-р (обмін кімнатами), отримала ордер на жилу площу в гуртожитку №0053, відповідно до якого, їй надано право на зайняття з сім`єю з 1 чоловіка жилої площі в гуртожитку по АДРЕСА_1 , розміром 12,1 кв.м. (а.с.76).

Як вбачається з копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Смілянським МВ УМВС України в Черкаській області 07 листопада 2007 року на ім`я ОСОБА_3 , остання з 27 червня 2008 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно довідки №16-11/661 від 16 квітня 2021 року Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Смілянської міської ради, за адресою: м. Сміла, вул. Кременчуцька, буд.10, кім.15, з 27 червня 2008 року зареєстрована ОСОБА_3 , де на даний час зареєстрована і її дитина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на 16 квітня 2021 року за даною адресою інші зареєстровані особи відсутні (а.с.77).

Відповідно до письмових пояснень представника третьої особи Смілянської міської ради, останній стверджує та це не заперечується сторонами, гуртожиток по АДРЕСА_2 , перебуває у віданні Смілянської міської ради. При цьому, вищевказаний ордер у встановленому законодавством порядку недійсним не визнавався та не скасовувався, відповідач з відповідними заявами до органу місцевого самоврядування щодо відмови від зайняття кімнати АДРЕСА_4 , не зверталась.

Правомірність вселення та користування відповідачем ОСОБА_3 житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_4 , сторонами не оспорюється.

Як роз`яснено у п.10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 Житлового кодексу), норми яких розповсюджуються і на гуртожитки, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст.6 ЖК УРСР, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Частиною 4 статті 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

У постанові від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц (провадження № 61-37646 св18) Верховний Суд зробив висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК України та вказав, що збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У постанові від 04 листопада 2015 року у справі №6-1166цс15 Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки правовий режим гуртожитків, жилі приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняний до правового режиму жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми статей 71,72 ЖК України.

Однак, як встановлено під час судового розгляду, відповідач ОСОБА_3 такою, що втратила право користування кімнатою АДРЕСА_4 , у судовому порядку не визнавалася, з даної кімнати не виселялася, з власної ініціативи продовжує бути зареєстрованою разом зі своєю дитиною у даній кімнаті, що унеможливлює її передачу Смілянською міською радою у користування будь-яким іншим особам.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з дня отримання вищевказаного ордеру на жилу площу, тобто з 26 червня 2008 року, по даний час відповідач ОСОБА_3 є наймачем кімнати № 15 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок чого використовує її, як своє та її дитини зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, що свідчить про користування даною кімнатою саме відповідачем, а не будь-якою іншою особою.

Згідно Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року №84, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 липня 2015 року за №778/27223 (далі - Положення), яке набрало чинності 19 серпня 2015 року та втратило чинність 02 січня 2019 року, тобто було чинним частину спірного періоду, гуртожитки за своїм призначенням поділяються на два види: для проживання окремих осіб (жилі приміщення перебувають у користуванні кількох осіб, які не перебувають між собою в сімейних відносинах); для проживання сімей (жилі приміщення, що складаються з однієї чи кількох кімнат, перебувають у відособленому користуванні однієї сім`ї).

Відповідно до п.7 розділу III Положення, особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у зв`язку з проживанням у гуртожитку. Розмір плати за проживання в гуртожитку визначається в договорі найму жилого приміщення в гуртожитку відповідно до розрахунку, затвердженого власником гуртожитку. У договорі найму жилого приміщення в гуртожитку також визначається порядок здійснення розрахунків між власником гуртожитку та особою, що проживає в гуртожитку. Розмір плати за житлово-комунальні послуги визначається відповідно до встановлених уповноваженим органом цін/тарифів на такі послуги.

З врахуванням викладеного, мешканці гуртожитків (як для проживання окремих осіб, так і для проживання сімей) оплачують вартість комунальних послуг, послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також інші послуги (якщо вони надаються за згодою мешканців гуртожитку та оплачуються на договірних засадах).

Відповідно до п.7 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року №498 (надалі - Примірне положення), чинний з 26 червня 2018 року, користування жилою площею здійснюється: у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера.

Згідно п.10 Примірного положення, наймачі жилої площі в гуртожитку та члени їх сімей, які проживають разом з ними, мають право, зокрема, на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством.

Відповідно до п.11 Примірного положення, наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом;

Згідно п.15 Примірного положення, особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору.

Плата за проживання у гуртожитку включає:

витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами);

інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі).

Однак, будь-яких доказів укладення між відповідачем ОСОБА_3 та Смілянською міської радою, у віданні якої перебуває вищевказаний гуртожиток, договору, яким передбачено сплату відповідачем Смілянській міській раді плати за проживання в даному гуртожитку, а також оплати такого проживання, матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що сплата відповідачем ОСОБА_3 житлово-комунальних послуг, які їй надаються у зв`язку з проживанням у гуртожитку, відбувається на договірних засадах з установою, організацією, підприємством, які надають відповідні житлово-комунальні послуги.

Таким чином, доводи відповідача ОСОБА_3 та її представника про те, що житлово-комунальні послуги, які надаються відповідачу в зв`язку з її користуванням кімнатою в гуртожитку, повинні оплачуватися власником гутожитку, тобто Смілянською міською радою, є безпідставними.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Згідно ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків; 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ТОВ «Смілаенергопромтранс» є надавачем комунальної послуги з централізованого опалення в м. Сміла Черкаської області.

Рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області від 18 жовтня 2017 року №461 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та теплову енергію для ТОВ «Смілаенергопромтранс» вирішено встановити ТОВ «Смілаенергопромтранс» тарифи для населення на послугу з централізованого опалення для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії у сумі 53 гривні 99 копійок за 1 кв.м. (з ПДВ) (а.с.12).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг являється фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 є споживачем комунальної послуги з постачання теплової енергії, яка надається за адресою: АДРЕСА_1 , має особовий рахунок № НОМЕР_1 та вказана послуга надається відповідачу позивачем ТОВ «Смілаенергопромтранс».

Так, відповідач ОСОБА_3 з жовтня 2015 року по листопад 2021 року включно отримувала послугу з постачання теплової енергії, яку надавало ТОВ «Смілаенергопромтранс», що підтверджується актами про подачу теплової енергії від 15 жовтня 2015 року, від 26 жовтня 2016 року, від 26 жовтня 2017 року, від 29 жовтня 2018 року, 31 жовтня 2019 року та 02 листопада 2020 року, складених представниками ТОВ «Смілаенергопромтранс», за участю представника благоотримувача, відповідно до яких, 18 жовтня 2015 року, 22 жовтня 2016 року, 24 жовтня 2017 року, 26 жовтня 2018 року, 31 жовтня 2019 року та 26 жовтня 2020 року, в зв`язку з початком опалювального сезону у м. Сміла, було подано теплову енергію споживачу за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13-16).

При цьому, будь-яких письмових доказів, які свідчать про відмову відповідача ОСОБА_3 від отримання вищевказаної житлово-комунальної послуги у спірний період, матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Обов`язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п.30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Таким чином, обов`язок укласти договір законодавець покладає саме на споживача, який отримує житлово-комунальні послуги.

Згідно ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі №642/2858/16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року №712/8916/17 (14-448цс19).

Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц зазначив, що питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

Договором №1 про реструктуризацію заборгованості з оплати житлово-комунальної послуги від 15 лютого 2016 року, укладеного між ТОВ «Смілаенергопромтранс» та споживачем ОСОБА_3 , яка є наймачем та має особовий рахунок № НОМЕР_1 , передбачено, що теплопостачальник надає боржнику розстрочку у погашенні заборгованості з оплати спожитої послуги з централізованого постачання теплової енергії, що утворилася станом на 15 лютого 2016 року в сумі 2889 гривень 79 копійок на строк до 31 грудня 2016 року (а.с.9).

Як вбачається з розрахунку боргу по особовому рахунку № НОМЕР_1 з оплати послуги з постачання теплової енергії, відповідачем ОСОБА_3 умови вищевказаного договору реструктуризації виконані у повному обсязі у грудні 2016 року, а саме сплачено заборгованість у сумі 2900 гривень 00 копійок (а.с.8).

Зазначені обставини відповідачем та її представником не заперечуються та визнаються.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_3 до грудня 2016 року включно визнавався факт користування житлово-комунальною послугою, яка надається позивачем ТОВ «Смілаенергопромтранс» до кімнати, яка знаходиться у користуванні відповідача та в якій на даний час вона разом зі своєю дитиною зареєстрована, а також, що вона є споживачем даної послуги, незважаючи на те, що як стверджує вона та її представник, а також це підтверджується матеріалами справи, з часу реєстрації в кімнаті № 15 в гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , до даного часу у даній кімнаті фактично не проживала та не проживає.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відносини, які існували між відповідачем та позивачем щодо отримання та сплати житлово-комунальної послуги в період з січня 2017 року по листопад 2020 року включно, є аналогічними відносинам, які існували з цих же підстав до грудня 2016 року.

Будь-яких доказів, які свідчать про те, що у кімнаті АДРЕСА_4 , відсутні або не працюють радіатори опалення, а також, що до вказаної кімнати не подається тепло, матеріали справи не містять та відповідачем не надані.

Сам по собі факт добровільного не проживання відповідача у кімнаті, яка перебуває на законних підставах у її користуванні, як наймача, та у якій вона зареєстрована разом зі своєю дитиною, не свідчить про не користування нею житлово-комунальною послугою, яка надається до вказаної кімнати позивачем ТОВ «Смілаенергопромтранс» та не звільняє її від обов`язку сплати за надану таку послугу.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, між позивачем та відповідачем наявні фактичні договірні відносини щодо надання відповідної житлово-комунальної послуги - теплопостачання, за особовим рахунком № НОМЕР_1 , а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги.

При цьому, та обставина, що кімната в гуртожитку не належить на праві приватної власності відповідачу не впливає на правовідносини, які виникли між сторонами щодо оплати послуг з теплопостачання.

Згідно ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до п.25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Як вбачається з розрахунку боргу по особовому рахунку № НОМЕР_1 з оплати послуги з постачання теплової енергії, позивачем ТОВ «Смілаенергопромтранс» нараховано відповідачу ОСОБА_3 заборгованість по оплаті послуги з постачання теплової енергії за період з лютого 2016 року по листопад 2020 року включно, з врахуванням сплачених споживачем сум, яка становить 13076 гривень 86 копійок (а.с.8).

Наданий позивачем ТОВ «Смілаенергопромтранс» розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_3 за послуги з постачання теплової енергії, останньою та її представником не спростований, є логічним, послідовним.

Натомість доводи представника відповідача про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним доказом, оскільки він здійснений з врахуванням площі кімнати 12,4 кв.м., а не площі 12,1 кв.м, яка зазначена в ордері на житлову площу, що надана відповідачу, є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу суду, оскільки стороною відповідача не надано власного розрахунку заборгованості, який спростовує розрахунок заборгованості, наданий позивачем, а ордер на житлову площу не є технічним документом, на підставі якого можливо встановити дійсну площу вказаної кімнати.

Будь-яких доказів, на підставі яких суд має об`єктивну можливість встановити невідповідність розрахунків позивача щодо заборгованості відповідача, матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Однак, доказів сплати відповідачем вищевказаної заборгованості за надану позивачем послугу з постачання теплової енергії відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Смілаенергопромтранс» та наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії, що утворилась за період з лютого 2016 року по листопад 2020 року включно у сумі 13076 гривень 86 копійок.

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем у відзиві на позов та представником відповідача під час судового розгляду було заявлено клопотання про застосування у даній справі строків позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц, від 07 серпня 2019 року у справі №2004/1979/12).

Згідно приписів ч.1-3 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №663/2070/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17, провадження № 14-448цс19, висловила позицію про те, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі».

Таким чином, строк позовної давності у даній справі необхідно обраховувати з дня звернення позивача суду з позовом, а саме з 18 грудня 2020 року.

Враховуючи, що розрахунковим періодом для оплати послуг з постачання теплової енергії є календарний місяць, плата за послуги, з врахуванням п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, відтак з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг.

Отже, позивач, звернувшись до суду 18 грудня 2021 року, пропустив позовну давність до платежів за період з лютого 2016 по листопад 2017 року включно на суму 2982 гривні 48 копійок.

Згідно ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Смілаенергопромтранс» підлягають частковому задоволенню, а саме у сумі 10094 гривні 38 копійок.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжного доручення №21653 від 16 грудня 2020 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 1925 гривень 80 копійок.

Крім того, згідно ч.2 ст.164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви ТОВ «Смілакомунтеплоенерго» судом було видано судовий наказ про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості з оплати послуги з постачання теплової енергії, який скасовано за заявою ОСОБА_3 .

При цьому, відповідно до платіжного доручення №11977 від 03 грудня 2018 року, при зверненні ТОВ «Смілаенергопромтранс» до суду з заявою про видачу вищевказаного судового наказу, було сплачено судовий збір у сумі 176 гривень 20 копійок.

Таким чином, в загальному ТОВ «Смілаенергопромтранс» сплачено судовий збір у сумі 2102 гривні 00 копійок.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги ТОВ «Смілаенергопромтранс» підлягають частковому задоволенню, відтак, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду, пропорційно до суми задоволених судом вимог.

Так, 10094 гривні 38 копійок відповідає 77,19% від заявленої ціни позову - 13076 гривень 86 копійок, отже саме такий відсоток від сплаченого позивачем судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача (77,19% від 2102 гривень становить 1622 гривні 53 копійки).

Керуючись ст.4, 9, 7, 12, 13, 76-78, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 279, 282, 284, 288-289, 354 ЦПК України,

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Смілаенергопромтранс» до ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Смілянська міська рада та ОСББ «Кременчуцьке-10», про стягнення боргу з оплати послуги з постачання теплової енергії та штрафних санкцій - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смілаенергопромтранс», адреса: 20705, Черкаська область, м. Сміла, вул. Василя Стуса, 41, , заборгованість з оплати послуги з постачання теплової енергії у сумі 10094 (десять тисяч дев`яносто чотири) гривні 38 (тридцять вісім) копійок та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1622 (одна тисяча шістсот двадцять дві) гривні 53 (п`ятдесят три) копійки, а всього - 11716 (одинадцять тисячі сімсот шістнадцять) гривень 91 (дев`яносто одна) копійка.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Смілаенергопромтранс», адреса: 20705, Черкаська область, м. Сміла, вул. Василя Стуса, 41, .

Відповідач - ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Третя особа - Смілянська міська рада Черкаської області, адреса: 20701, Черкаська область, м. Сміла, вул. Незалежності, 37, .

Третя особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кременчуцьке-10», адреса: 20701, Черкаська область, м. Сміла, вул. Кременчуцька, буд.10, .

Повний текст рішення складено 08 листопада 2021 року о 16 годині 00 хвилин.

Головуючий Т.В. Ігнатенко