Єдиний унікальний номер 722/216/20
Номер провадження 2/722/10/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Унгуряна С.В.

секретаря Ткач Н.П.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокиряни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Твердушкін Руслан Дмитрович про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на житловий будинок,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_5 звернувся в суд із вказаним вище позовом.

Посилався на те, що в 2013 році, після смерті своєї мами, він успадкував належний їй житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

19.05.2018 року його було затримано працівниками поліції за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Ухвалою Сокирянського районного суду в справі №722/678/18 від 21.05.2018 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Чернівецька установа виконання покарань (№33)».

Під час обрання судом запобіжного заходу в залі суду була присутня його дочка ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_2 , які знаючи, що санкція статті 187 КК України, за якою йому було оголошено підозру, передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, запропонували підписати довіреність, в якій він дає право своєму зятю ОСОБА_2 укласти договір дарування та подарувати від його імені своїй дружині, яка є його дочкою, житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що він перебував у стані страху та розпачу, оскільки міг потрапити до місць позбавлення волі та позбутись належного йому на праві приватної власності майна, а саме житла, яке отримане у спадок від матері, відповідач та його дружина цим скористались та вмовили працівників поліції, які в той час виконували ухвалу суду та перевозили його до СІЗО, заїхати до нотаріальної контори приватного нотаріуса Твердушкіна Р.Д.

В приміщенні нотаріальної контори він швидко підписав довіреність, яку не мав змоги навіть прочитати.

Вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області в справі №722/1124/18 від 18.10.2018 року його було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і призначено покарання у виді одного року позбавлення волі.

Повернувшись з місць позбавлення волі, 18.06.2019 року він дізнався, що відповідач та його дружина хочуть продати будинок, чим порушать його права.

Вважає, що відповідач, скориставшись його пригніченим станом, ввів його в оману, внаслідок чого він підписав довіреність та втратив право на належне йому майно.

Окрім цього позивач вважає, що нотаріус Твердушкін Р.Д. знав, що в момент підписання довіреності, він перебував під слідством, а тому не мав права посвідчувати такий правочин.

Посилаючись на норми статей 230, 232, 233 ЦК України просив визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 29.05.2018 року №1063 та визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та пояснив суду, що після вчинення злочину та затримання його працівниками поліції був доставлений до Сокирянського районного суду для обрання міри запобіжного заходу.

В той день він був в пригніченому стані, оскільки донька та працівники поліції йому повідомили, що санкція статті, яка йому інкримінується, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна.

Коли він перебував в залі суду до нього підійшов відповідач ОСОБА_2 , який є його зятем, та сказав йому, що він домовився з нотаріусом про підписання довіреності на розпорядження належним йому будинком, інакше не уникнути його конфіскації.

Він погодився на цю пропозицію, однак лише з тією метою, щоб донька та її дитина там зареєструвалася, що в подальшому було би перешкодою для його конфіскації.

Приїхавши з працівниками поліції до нотаріуса Твердушкіна Р.Д., якого він давно знав, останній роз`яснив йому його права і наслідки укладення договору доручення. Після цього нотаріус прочитав йому довіреність та дав на підпис.

В момент підписання довіреності в приміщенні перебував він, його зять відповідач ОСОБА_2 , двоє працівників поліції та нотаріус. Будь-якого тиску на нього ніхто з присутніх не вчиняв.

Вважає, що договір дарування слід визнати недійсним, оскільки відповідачі ввели його в оману.

При цьому позивач зазначив, що будь-яких претензій до дій нотаріуса немає, оскільки останній діяв в межах закону.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. При цьому відповідач повідомив, що ще до вчинення позивачем злочину, останній обіцяв подарувати один з належних йому будинків своїй доньці ОСОБА_3 , оскільки остання займалась їх переоформленням в порядку спадкування.

21.05.2018 року під час перебування ОСОБА_1 в приміщенні Сокирянського районного суду, перед судовим засіданням останній сам його закликав на розмову і попросив його та доньку піти до нотаріуса домовитись про посвідчення довіреності на розпорядження належним йому будинком.

В подальшому, позивач, без будь-якого тиску, в приміщенні нотаріальної контори підписав на його ім`я довіреність для укладення договору дарування належного йому будинку з ОСОБА_3 , що ним і було зроблено.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечувала та зазначила, що її батько, позивач ОСОБА_1 , успадкував після смерті свої матері два житлових будинки. Через деякий час вони з батьком домовилися, що вона здійснить оформлення спадщини за власні кошти, а батько за це подарує їй один з будинків. Згодом, вони звернулися до приватного нотаріуса Твердушкіна Р.Д. для оформлення спадщини.

Проте, 21.05.2018 року до неї зателефонувала мама та повідомила що її батька затримала поліція у зв`язку із вчиненням ним злочину.

Приїхавши з чоловіком до райвідділу поліції, вона зустрілася з своїм батьком, який перебуваючи в поліцейському авто, почав просити її про допомогу та сказав що їй необхідно піти до нотаріуса ОСОБА_6 , якого він давно знає, щоб останній посвідчив довіреність на розпорядження належного йому майна, адже санкція статті, яка йому інкримінується, передбачає його конфіскацію.

Коли працівники поліції привезли до нотаріуса її батька, останній спочатку хотів зробити довіреність саме на неї, проте нотаріус роз`яснив йому, що в такому разі вона не зможе оформити договір дарування, фактично подарувавши будинок сама собі.

В подальшому, нотаріус детально роз`яснив ОСОБА_1 зміст довіреності та надав її для ознайомлення та підписання батькові.

Батько перечитав довіреність та підписав її. При цьому, він був в спокійному стані, будь-якого тиску на нього ніхто не вчиняв.

29.05.2018 року в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Твердушкіна Р.Д. між нею та її чоловіком ОСОБА_2 був укладений договір дарування житлового будинку.

Третя особа приватний нотаріус Твердушкін Р.Д. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та зазначив, що з позивачем ОСОБА_1 знайомий давно. Після смерті його матері, в 2014 році він заводив та вів спадкову справу. В 2018 році ОСОБА_1 також звертався до нього з проханням закінчити процес оформлення спадщини. Оскільки у нього не було всієї суми для здійснення розрахунку за надані нотаріальні послуги, він приходив з своєю донькою ОСОБА_3 , яка мала здійснити оплату.

21.05.2018 року до нього звернулась донька ОСОБА_1 ОСОБА_3 і повідомила йому, що її батько вчинив злочин, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна. ОСОБА_3 також вказала, що батько обіцяв їй подарувати належний йому будинок, однак через вчинення злочину його можуть конфіскувати, у зв`язку з чим запитала чи може він посвідчити довіреність на розпорядження вказаним майном. При цьому зазначила, що обов`язковим пунктом довіреності має бути зобов`язання зареєструватися в будинку їй та її сину.

Коли працівниками поліції був доставлений позивач ОСОБА_1 , він чітко усвідомлював, що останній затриманий, підозрюється у скоєнні злочину, а тому може перебувати в стані неусвідомлення значення вчинюваних ним дій.

Тому, після зустрічі з позивачем, він декілька раз пересвідчився чи усвідомлює ОСОБА_1 значення своїх дій, і переконавшись в цьому, розпочав процедуру оформлення довіреності.

ОСОБА_1 перебував в кайданках, однак був спокійний та чітко все усвідомлював.

Будь-яких підстав відмовити ОСОБА_1 у здійсненні нотаріальних дій, у відповідності до ст.49 Закону України «Про нотаріат» у нього не було.

Надавши ОСОБА_1 для ознайомлення текс довіреності, останній її перечитав та підписав.

Після цього, він посвідчив довіреність та зареєстрував її в реєстрі.

Згодом, 29.05.2018 року він посвідчив укладений між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір дарування житла, тобто відповідач виконав повноваження, надані йому довірителем.

ОСОБА_6 також зазначив, що підготовку до оформлення договору дарування спірного будинку він розпочав ще за два тижні до видачі ОСОБА_1 довіреності, на прохання останнього та його доньки ОСОБА_3 .

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18.06.2020 року зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсною довіреності на представництво інтересів.

Рішенням Сокирянського районного суду від 05.02.2021 року, зміненого постановою Чернівецького апеляційного суду від 06.05.2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсною довіреності на представництво інтересів відмовлено.

Ухвалою Сокирянського районного суду від 16.06.2021 року поновлено провадження у даній справі.

Заслухавши думку учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті суд вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судом встановлено, що 21.05.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір доручення, за результатом чого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Твердушкіним Р.Д., була посвідчена довіреність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на уповноваження ОСОБА_2 , подарувати на умовах за його розсудом, належний ОСОБА_1 на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 , його доньці ОСОБА_3

29.05.2018 року між ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 , на підставі довіреності, посвідченої Твердушкіним Р.Д., приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області 21.05.2018 року за реєстровим №1002 та ОСОБА_3 укладеного договір дарування житлового будинку, за яким дарувальник подарував, а обдаровуваний прийняв в дар належний ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 .

Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно частини 1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

У відповідності до частин 1,4 ст.720 ЦК України сторонами у договорі дарування можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальна громада.

Договір дарування від імені дарувальника може укласти його представник. Доручення на укладення договору дарування, в якому не встановлено імені обдаровуваного, є нікчемним.

За змістом частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Частиною третьою статті 238 ЦК України передбачено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

За змістом зазначеної норми закону необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою є: 1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і іншої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; 2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) вчинення представником дій в межах наданих йому повноважень.

Верховний Суд України в пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

В ухвалі Верховного Суду України від 28 травня 2009 року по справі № 6-6639вов09 зроблено висновок про те, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 необхідним є встановлення у діях представника наступного складу цивільного правопорушення: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною, спрямованої на настання негативних наслідків і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя, така домовленість має бути зловмисною і спрямована проти інтересів довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Для задоволення позовних вимог за статтею 232 ЦК України необхідно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. Таким чином має бути доведена і домовленість з боку іншої сторони правочину.

Критерій «зловмисності» не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя.

Такі правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.08.2020 року в справі №6м38/2324/14-ц.

Так, в ході розгляду даної справи, зокрема з пояснень сторін встановлено, що позивач ОСОБА_1 мав намір подарувати спірний будинок своїй доньці ОСОБА_3 , у зв`язку з чим звертався разом з нею до приватного нотаріуса Твердушкіна Р.Д. з проханням здійснити підготовку для укладення та оформлення відповідного договору дарування.

Волевиявлення позивача ОСОБА_1 на дарування будинку відповідачу ОСОБА_3 підтверджують також надані ним та відповідачами пояснення щодо уникнення додаткового покарання за вчинений злочин у виді конфіскації майна.

Окрім цього, як вбачається з тексту наданої ОСОБА_1 довіреності, останній наділив відповідача ОСОБА_2 повноваженнями укласти договір дарування виключно з його донькою ОСОБА_3 , а не на власний розсуд з будь-якою іншою третьою особою.

Наведені обставини виключають наявність будь-якої злочинної змови між відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 .

Також судом не встановлено жодних негативних наслідків для довірителя, оскільки відповідачем ОСОБА_2 були вчинені виключно всі дії, визначені виданою ОСОБА_1 довіреністю, що не може бути підставою для визнання договору дарування недійсним.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про введення позивача в оману, шляхом злочинної змови відповідачів, ОСОБА_1 надано суду не було.

Безпідставним також є посилання представника позивача адвоката Ясінської Я.О., викладені в позовній заяві, щодо порушення нотаріусом норм чинного законодавства при посвідченні оспорюваної довіреності та відповідно договору дарування, оскільки в судовому засіданні встановлено, що посвідчуючи довіреність приватний нотаріус Твердушкін Р.Д. діяв у відповідності до вимог ст.49 Закону України «Про нотаріат» та інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», будь-яких порушень у вчиненні ним нотаріальних дій судом не встановлено.

Окрім цього, в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначив, що нотаріус Твердушкін Р.Д. під час посвідчення виданої ним довіреності діяв у відповідності до норм закону та не порушив будь-яких його прав.

Враховуючи викладене суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.16, 202, 203, 215, 232, 237, 238, 717, 720 ЦК України, ст.49 Закону України «Про нотаріат», ст.ст.4-6, 13, 48, 51, 76-81, 83, 141, 158, 175, 258-259, 268, 273, 280-284, 354-356 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Твердушкін Руслан Дмитрович про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на житловий будинок відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В.Унгурян

Повне судове рішення складено 04.11.2021 року