Провадження номер 2/741/476/21
Єдиний унікальний номер 741/811/21
РІШЕННЯ

іменем України

28 жовтня 2021 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

за участю секретарів судового засідання Сокирки Є.В., Олійник Ю.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Носівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Носівської міської ради про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Носівської міської ради про стягнення аліментів на утримання дітей.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 10 жовтня 2008 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачем по АДРЕСА_1 .

За рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 21 липня 2014 року шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Носівського районного управління юстиції, актовий запис № 77, було розірвано.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2014 року у справі № 741/246/13-ц було стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітної плати (доходу) на утримання спільних неповнолітніх дітей та 20 березня 2014 року було видано відповідний виконавчий лист.

Оскільки отримувані відповідачем аліменти використовуються для задоволення, в першу чергу, своїх потреб, а діти продовжують перебувати на утриманні позивача, який задовольняє їх потреби у їжі, одязі, взутті, культурному та інтелектуальному розвитку та піклується про побут дітей, створив умови для їх нормального гармонійного розвитку, навчання, відпочинку, облаштував окрему кімнату тощо, просив суд винести рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочок: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 26 липня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав повністю, пояснив, що він разом з двома доньками та колишньою дружиною ОСОБА_2 проживає в будинку АДРЕСА_1 , хоча відповідач зареєстрована в селі Козари Носівського району. На підставі рішення Носівського районного суду від 24 лютого 2014 року у справі № 741/246/13-ц 20 березня 2014 року було видано виконавчий лист та починаючи з 03 лютого 2014 року безперервно з його пенсії проводиться утримання 1/3 частини на утримання неповнолітніх дітей. Попри сплату аліментів позивач продовжує й в інший спосіб утримувати та дбати про своїх дітей, в чому могла пересвідчитись комісія Носівської міської ради, в той час як ОСОБА_2 отримані аліменти фактично використовує для задоволення своїх потреб.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, вважає його надуманим. Зазначила, що починаючи з лютого 2014 року вона отримує аліменти на утримання двох неповнолітніх доньок, які використовує за цільовим призначенням в їх інтересах. Наразі виникли тимчасові труднощі з отриманням аліментів, що акумулюються на рахунку в банку, які пов`язані з необхідністю отримання нею паспорту нового зразка. Діти забезпечені всім необхідним.

Представник третьої особи служби у справах дітей Носівської міської ради Пустовгар І.І. зазначила, що позов підлягає до часткового задоволення, тобто присудження до стягнення аліментів на дітей, однак суд має визначити хто буде їх сплачувати. Службою у справах дітей Носівської міської на підставі заяви ОСОБА_1 проводилось обстеження умов проживання його сім`ї, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та було складено акт від 29 червня 2021 року. У ході обстеження діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили, що їх мама ОСОБА_2 проживає разом з ними та отримані аліменти витрачає на них.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 10 жовтня 2008 року, який був розірваний на підставі рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 21 липня 2014 року (справа № 741/171/14-ц) (а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9, 10).

Згідно копії довідки Носівської міської ради від 18 червня 2021 року позивач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_7 , 2009 р.н. та ОСОБА_6 , 2007 р.н.

У відповідності до Акту обстеженння умов проживання від 29 червня 2021 року, проведеного за заявою ОСОБА_1 , санітарно-гігієнічні умови проживання по АДРЕСА_1 потребують покращення. За вказаною адресою проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 12).

З копії листа Носівського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області від 23 вересня 2021 року № 8272/19.1332 вбачається, що у відділі перебуває на виконанні виконавчий лист № 741/246/13 від 20.03.2014, виданий Носівським районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.02.2014 року і до досягнення дочками повноліття (а.с. 39).

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 цього Кодексу визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181, ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.

Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Таким чином, з аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина.

Ухвалою Носівського районного суду від 28 жовтня 2021 року не прийнято до розгляду та повернуто позивачу уточнену позовну заяву, в якій порушувалось питання про припинення стягнення аліментів по виконавчому листу № 741/246/13 від 24 лютого 2014 року, виданого Носівським районним судом Чернігівської області з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , а також про стягнення аліментів на утримання дочок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

У ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Згідно ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Судом встановлено, що стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно по виконавчому листу № 741/246/13 від 24 лютого 2014 року, виданого Носівським районним судом Чернігівської області, не припинялось. Виконавчий лист перебуває на виконанні Носівського районного відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області.

Доказів того, що відповідач ОСОБА_2 припинила піклуватися про дочок, приймати участь у їх вихованні та утриманні, витрачає отримані кошти в якості аліментів не за потребами дітей, позивачем не надано.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 181 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 2, 10-13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Носівської міської ради про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 03 листопада 2021 року.

Суддя А.О. Крупина