ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7149/21 Справа № 215/7330/20 Суддя у 1-й інстанції - Камбул М. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року, ухваленого суддею Камбул М.О. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 22 квітня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ 1/2 частки зі спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, яким просив виділити йому із спільного сумісного майна подружжя 1/2 частку нерухомого майна, а саме: земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0592 г. з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий №:07:115:0214, яка розташована в садівничому товаристві «Колос» в Тернівському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, та визначити за ним право власності на 1/2 частку зазначеної земельної ділянки, оскільки зазначена спірна земельна ділянка була придбана під час перебування з відповідачем у шлюбі, тому є спільним майном подружжя.

Вказав, що з відповідачем по справі перебував у шлюбі з 13.05.2009 по 04.11.2020. Під час шлюбу, а саме 06.05.2014, ними сумісно за спільні грошові кошти було придбано нерухоме майно земельну ділянку під № НОМЕР_1 , площею 0,0592 гектарів, з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий №:07:115:0214, яка розташована в садівничому товаристві «Колос» в Тернівському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки був укладений на ім`я відповідача, та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бикановою І.М., за реєстром №551.

Право власності на вказану земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_2 . Також, при укладанні вищевказаного договору ним була складена заява, якою він надав згоду своїй дружині на купівлю вказаної земельної ділянки.

Таким чином, вважає, що земельна ділянка, яка була придбана за час шлюбу з ОСОБА_2 є спільною сумісною власністю подружжя, тому просив виділити йому із спільного сумісного майна подружжя 1/2 частку вказаного нерухомого майна, та визнати за ним право власності на 1/2 частку зазначеної земельної ділянки.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ 1/2 частки зі спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки задоволені.

Поділено спільне сумісне майно подружжя та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки під №159, площею 0,0592 гектарів, з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий №:07:115:0214, яка розташована в садівничому товаристві «Колос» в Тернівському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального права, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що судом першої інстанції при поділі майна не враховано, що земельна ділянка використовувалась в інтересах сім`ї, але тільки завдяки її зусиллям та її старанній праці щодо утримання ділянки в задовільному стані. Вказує, що Позивач не приймав участі у витратах на управління, утримання та збереження зазначеного майна. Відповідач зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги її доводи з урахуванням обставин, які мають істотне значення для справи щодо зменшення частки Позивача. Наголошує на тому, що суд ухвалив виділити Ѕ частки зі спільного сумісного майна подружжя та визнав право власності на Ѕ частку земельної ділянки за Позивачем та не зробив виділ стосовно її Ѕ частки, тобто не повно та невірно визначив частки, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04.11.2020 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що 13 березня 2009 року складено відповідний актовий запис за № 139, що підтверджується копією рішення Тернівського районного суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області (а.с. 9-10).

Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.05.2014, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бикановою І.М., та зареєстрованого у реєстрі за №551, ОСОБА_2 придбала у власність за 10000 грн., земельну ділянку під №159, площею 0,0592 г. з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий №:07:115:0214, яка розташована в садівничому товаристві «Колос» в Тернівському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7, 8).

Відповідно до п.8 Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.05.2014, покупець ОСОБА_2 повідомила, що придбаває земельну ділянку за сумісні кошти, за згодою чоловіка ОСОБА_1 , справжність підпису на заяві якого засвідчено приватним нотаріусом Криворізького міськнотокругу Бикановою І.М. 06.05.2014, за реєстровим №550 (а.с. 7).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , виходив з того, що спірна земельна ділянка була придбана за час перебування сторін у шлюбі за спільні грошові кошти, що передбачено п.8 Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.05.2014, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, тому необхідно поділити у рівних частинах між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказану земельну ділянку та визнати право власності за позивачем на 1/2 частину земельної ділянки під № НОМЕР_1 , площею 0,0592 гектарів, з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий №:07:115:0214, яка розташована в садівничому товаристві «Колос» в Тернівському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, проте частково погоджується і з доводами Відповідача ОСОБА_2 про те, що суд ухвалив виділити Ѕ частку зі спільного сумісного майна подружжя та визнав право власності на Ѕ частку земельної ділянки за Позивачем та не зробив виділ стосовно її Ѕ частки, тобто не повно та невірно визначив частки сторін.

За правилом ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу

Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із ч.2 та ч.3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Така правова позиція є сталою, та висловлена Верховним Судом, зокрема, у Постанові від 30 січня 2020 року у справі №686/15607/15-ц та Постанові від 17 січня 2020 року у справі №523/9268/15-ц.

Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову, в якій зробив такий правовий висновок:«Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними».

Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5.

Тому, якщо титульним власником спільного майна є лише один співвласник (наприклад, лише на ім`я одного із подружжя у шлюбі придбано та зареєстровано земельну ділянку, житловий будинок чи автомобіль), а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть не визнається чи заперечується, то на підставі норм ст.392 Цивільного кодексу України та приведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацікавлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб`єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин (наприклад, відсутності на це згоди титульного власника) договір про визначення часток в нотаріальному порядку не завжди може бути укладений.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у його постанові від 03 червня 2015 року, критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК(2947-14), ч.3 ст.368 ЦК) (45-15), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом першої інстанції було встановлено,що сторони з 13.03.2009 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 04.11.2020 між ними розірвано.

Також, суд встановив, що 06.05.2014, в період перебування сторін у шлюбі, було укладено Договір купівлі - продажу земельної ділянки, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бикановою І.М., зареєстрований в реєстрі за №551, відповідно до якого на ім`я відповідача ОСОБА_2 , за сумісні кошті та зі згоди чоловіка ОСОБА_1 , придбано земельну ділянку під №159, площею 0,0592 г. з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий №:07:115:0214, яка розташована в садівничому товаристві «Колос» в Тернівському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 7).

Суд першої інстанції, поділивши у рівних частинах між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спірну земельну ділянку, визнав право власності на земельну ділянку тільки за Позивачем на Ѕ її частину, а не за кожним з колишнього подружжя по Ѕ частині, що на думку колегії суддів може в подальшому утруднити виконання судового рішення при оформленні права власності сторін на поділену земельну ділянку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що правильне по суті судові рішення підлягає зміні в частині визнання права власності на земельну ділянку по Ѕ частині за кожним, як за Позивачем так і за Відповідачем.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року викласти в наступній редакції: «Поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки під № НОМЕР_1 , площею 0,0592 гектарів, з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий №:07:115:0214, яка розташована в садівничому товаристві «Колос» в Тернівському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області», за кожним».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: