Справа № 135/557/21
Провадження № 2/135/213/21
РІШЕННЯ

іменем України

20.10.2021 Ладижинський міський суд Вінницької області в складі: судді Корнієнка О.М.,

з участю секретаря судових засідань Міронової Ю.М.,

позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області, про позбавлення батьківських прав.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ладижинського міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області, про позбавлення батьківських прав. В позові зазначила, що у них з відповідачем є троє неповнолітніх дітей, які проживають з нею та знаходяться на її утриманні, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.03.2017 по справі №135/145/17-ц з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів його доходу. Відповідач ОСОБА_3 питанням виховання та розвитку своїх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не займається, ухиляється від їх виховання уже тривалий період, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Тому, просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , позицію якої підтримав її представник адвокат Дудін Л.В., позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Позивач додатково пояснила, що відповідач вже тривалий час не бере жодної участі у вихованні та утриманні дітей, нічим не допомагає. Має велику заборгованість по аліментам, яка почалась із березня 2021 року. Відповідач негідно поводиться, тому вона не може давати йому дітей. Також повідомила, що вони тривалий час разом проживали. Але в 2016 році відповідач пішов з сім?ї. Через певний час вони вдруге одружились, проживали разом. Але відповідач ображав її, застосовував силу, набрався боргів. В лютому відповідач знову пішов з сім?ї, залишивши її з дітьми. Він не цікавиться дітьми, в школі не цікавиться їх навчанням, не ходить на батьківські збори,не проводить з ними дозвілля.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав. Пояснив, що він хоче бачитись із дітьми, але позивач йому не дає. Діти теж кажуть, що мати їм забороняє взагалі щось брати від нього, налаштувала їх проти нього. Він проводив час з дітьми, брав участь в їх вихованні, раніше ходив до церкви, із сином був в спортзалі, в 2019 році ходив з синами на рибалку. Позивач йому сказала до дітей не підходити, бо буде скаржитись в поліцію. Вказав, що заборгованість по аліментах дійсно існує, але в значній мірі виникла через те, що він хворів, тому не міг працювати. Телефонував до дітей, але його номер заблокували, вважає, що на цьому наполягала мати дітей.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ладижинської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу без їх участі.

Вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення дітей, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, суди у всіх діях щодо дітей повинні приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до змісту ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхнім бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дитиною, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 20.09.2006 року дитина та її батьки мають право встановлювати та підтримувати регулярні контакти один з одним.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України, зокрема п.2 ч.1 ст.164 СК України, визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батьків так і для дитини (ст.166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.57,58).

У п.100 справи «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (як приклад, рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).

Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.

Як роз`яснено у п. 15,16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Дана правова позиція також викладена у постановах Верховного суду №661/4038/17 від 21.08.2019 та №592/14785/18 від 21.08.2019.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

Неповнолітні діти: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання особи виданих відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади від18.05.2021.

На підставі рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.03.2017 з ОСОБА_3 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що вбачається з копії виконавчого листа №135/145/17-ц виданого 28.03.2017.

З копії рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради №197 від 29.07.2021 та висновку органу опіки та піклування Ладижинської міської ради від 29.07.2021 виданого виконавчим комітетом Ладижинської міської ради №21-08-1666 від 17.08.2021 вбачається, що орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області зробив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

Із виписок з медичної карти хворого ОСОБА_3 , консультативних висновків лікарні та лікарняних листів видно, що він хворів в квітні - серпні 2021 року, проводились операції, певні періоди перебував на стаціонарному лікуванні.

З довідки Ладижинської міської філії Вінницького обласного центру зайнятості № 194 від 15.09.2021 видно що ОСОБА_3 зареєстрований як безробітній з 26.07.2021 року.

Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків №163 від 16.09.2021, виданих Ладижинською ДПІ видно, що ОСОБА_3 отримував заробітну плату в січні - квітні 2021 року в філії «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика».

На вимогу позивача судом також з?ясовано думку дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з даного спору. Діти вказали, що в них із батьком склались погані відносини, пояснили це тим, що він залишив їх проживати з матір?ю, а сам пішов жити в інше місце. ОСОБА_7 вказав, що батько іноді телефонував до нього, до того як він змінив номер, напевно хотів з ним поговорити, але він не хотів, тому не відповідав на дзвінок. ОСОБА_5 вказав, що в січні 2021 батько приходив до них додому коли не було матері, приносив подарунки, питав як справи і пішов.

Враховуючи думку дітей, які були запрошені в судове засідання ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , пояснення відповідача ОСОБА_3 під час судового розгляду, суд встановив, що відповідач іноді спілкувався зі своїми дітьми та рідко цікавився ними, та певним чином бажав брати участь у їх вихованні, заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Однак, відповідач не вживає активних дій, спрямованих на проявлення інтересу до дітей, отримання інформації про їх життя. При цьому, пояснення відповідача про те, що він побоюється, що позивач викличе поліцію не є обґрунтованою перешкодою для спілкування з дітьми та проявлення інтересу до їх життя.

Суд оцінивши висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 30.10.2019, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає необхідним відхилити його та вважає такий висновок недостатньо мотивованим, оскільки в ньому належним чином не обґрунтована необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, що не суперечить ч.6 ст.19 СК України.

Окрім цього, судом у судовому засіданні встановлено, що позивач певним чином не хоче, що відповідач наближався до дітей, про що сама і зазначила в судовому засіданні, просивши відповідача залишити їх сім?ю в спокої.

Враховуючи викладене суд не бачить жодних переваг для дітей у випадку позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , не стане краще від того, що діти втратять батька, який вказує, що бажає їх утримували та виховувати.

З метою захисту якнайкращих інтересів дітей суд визнає за доцільне збереження їх зв`язків із батьком - ОСОБА_3 ..

Відповідно до п. 18 Постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Враховуючи досліджені судом докази, суд вважає, що підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 немає. При цьому, оскільки батько не вживає достатніх заходів для спілкування з дітьми та піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, тому суд вважає необхідним попередити відповідача про необхідність зміни його ставлення до виховання дітей.

На підставі ст. 29 ЦК України, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 8-12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.7, 19 ч.6, 150, 164-166,189,181 СК України, керуючись ст. 6-16,141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області, про позбавлення батьківських прав -відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити своє ставлення до виховання і утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Покласти на орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено 29.10.2021.

Суддя