Номер справи 623/3801/19
Номер провадження 2/623/44/2021
РІШЕННЯ

іменем України

02 листопада 2021 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - Герцов О. М.

з участю: секретаря - Рзаєвої І.С., Ардашевої Я.В.

позивача - відповідача: ОСОБА_1

відповідача- позивача: ОСОБА_2

представника позивача-відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача - позивача: ОСОБА_4

представника органу опіки та піклування: Бойко М.С., Прокопчук І.В., Мартинової Т.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Ізюмської міської ради Харківської області про визначення місця проживання дитини та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області про визначення місця проживання дитини,-,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом про визначення місця проживання його сина ОСОБА_5 з ним, посилаючись на те, що позивач постійно займається розвитком дитини, дбає про його здоров`я та відпочинок, про його гармонійне життя. Своє звернення до суду викликано інтересами дитини, та відношенням відповідачки ОСОБА_2 до дитини та її діями.

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання дитини, де просила суд визначити місце проживання її сина ОСОБА_5 з нею за місцем її проживання. Зазначила, що син постійно мешкав з нею, мав все необхідне для гармонійного розвитку дитини та навчання, мав підтримку та любов зі сторони матері та своїх близьких рідних. Також повідомила суд, що ОСОБА_1 бажаючи помститися їй з особистих мотивів, заявив, що докладе зусиль щоб помститися забрати сина до себе.(а.с.43-44 том 1).

17 серпня 2020 року ОСОБА_2 надала до суду заяву про зміну предмету зустрічного позову, де просила розглядати справу за наступними зустрічними позовними вимогами: Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 разом з нею матір`ю ОСОБА_2 . Відібрати у ОСОБА_1 дитину ОСОБА_5 та повернути дитину матері ОСОБА_2 . Стягнути з ОСОБА_1 на її користь судовий збір. (а.с.242-243 том 1).

Позивач - відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 просили відмовити.

Відповідач - позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали свою зустрічну позовну заяву та заяву про зміну предмету зустрічного позову, просили її задовольнити. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просили відмовити, оскільки вимоги є необґрунтованими та такими що не відповідають дійсності.

Представники третьої особи в судовому засіданні вказали про доцільність проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір"ю.

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заслухавши сторін у страві, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_5 , що підтверджено свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 11 січня 2019 року видане Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №82. (а.с.6 том 1).

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області 623/3841/18 від 27 листопада 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.8 том 1).

З 30.10.2019 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Мацокіною Н.О., зареєстровано в реєстрі за №1993.(а.с.27-30 том 1).

Відповідно до довідки сільського голови Бригадирівської сільської ради Жернового В.М., від 25.11.2019 року встановлено, що дитина ОСОБА_5 дійсно проживає з травня 2018 року у будинку АДРЕСА_2 , де мешкає його мати ОСОБА_2 (а.с.47,48 том 1).

Завідувачем ІДНЗ №12 ОСОБА_8 надано інформацію на запит адвоката Мальцевої Г.Ю. від 19.11.2019 року, де повідомлено, що ОСОБА_5 відвідує навчальний заклад №12 з 16.11.2017 року. Після оформлення дитини до закладу найчастіше сина приводив та забирав батько, а станом на листопад 2019 року - батько, мати, дідусь і бабуся(зі сторони матері). У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до педагогів з проханням не віддавати дитину батькові, оскільки останній довго не повертає сина додому, в наслідок чого мати хвилюється.(а.с.50 том 1).

30 грудня 2019 року, 27 січня 2020 року, 22 травня 2020 року, 01 червня 2020 року ОСОБА_2 зверталася до поліції із заявою про те, що її колишній чоловік ОСОБА_1 чинить перешкоди у спілкуванні із сином та відмовляється повертати дитину до матері. За результатами розгляду заяви сторонам конфлікту роз`яснено, що для вирішення питання по суті потрібно звернутися з цивільним позовом до суду.(а.с.146,147, 165,166,167,168,216, 229,230,231,232 том 1).

Головою районної державної адміністрації Шамрай Л. надано висновок органу опіки та піклування при Ізюмській райдержадміністрації про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір`ю, де вирішено вважати недоцільним зміну місця реєстрації та проживання малолітнього ОСОБА_5 , оскільки мати ОСОБА_2 належним чином виконує батьківські обов`язки, має самостійний дохід, своєю поведінкою не завдає шкоди здоров`ю та розвитку дитини.(а.с.67 том 1).

Психологом ФОП ОСОБА_9 надано психологічний висновок щодо дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де зазначено, що дитина потребує спілкування з обома значущими дорослими: як з батьком, так і з матір`ю. У ході проведення психологічного дослідження на дитину не було вчинено чи виявлено ознак психологічного тиску з боку батьків, фахівця чи інших осіб.(а.с.206-211 том 1).

Психологом ОСОБА_10 надано висновок експерта №2020/09/21 від 21.09.2020 року на вимогу ОСОБА_1 надати висновок з ким доцільно проживання його сина ОСОБА_5 , де вказано, що з психологічної точки зору постійне проживання і виховання неповнолітнього ОСОБА_5 доцільно разом з його батьком ОСОБА_1 (а.с.5-11 том 2).

Свідок ОСОБА_11 повідомила суд, що працювала вихователем у дитячому садку №12, який відвідував ОСОБА_5 . Була свідком того факту, що дитину приводив до садка та забирав батько, відвідував батьківська збори. Свідком конфліктних ситуацій між батьками ОСОБА_5 не була.

Свідок ОСОБА_12 , який є родичем ОСОБА_1 , вказав, що бачив, як хлопчик тягнеться до батька. Знає, що ОСОБА_5 з ним мешкає.

Рідна сестра ОСОБА_1 - ОСОБА_14 повідомила суд, що утримував дитину батько. Була свідком того, що ОСОБА_5 відмовлявся від телефонної розмови з матір`ю.

Сусіди сім`ї ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у судовму засіданні повідомили суд, подружжя ОСОБА_17 були добрими сусідами, нарікань на них не було. Останнім часом після розлучення бачили, що ОСОБА_5 мешкає тільки з батьком, який займається його вихованням.

Товариш сім`ї ОСОБА_2 у судовому засіданні повідомив суд, що ОСОБА_1 сприяє тому, щоб ОСОБА_5 спілкувався з матір`ю. Був свідком того, що дитина більш прихильна до батька ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні повідомила суд, що є головою батьківського комітету, вказала на той факт, що до школи ОСОБА_5 приводить та забирає батько ОСОБА_1 , сплачує платежі теж батько. На святі першого дзвоника були присутні і мати і батько ОСОБА_5 .

ОСОБА_21 , який є батьком ОСОБА_2 , у судовому засіданні повідомив суд, що конфліктні ситуації у сім`ї доньки ОСОБА_2 з чоловіком почалися з того часу, як ОСОБА_5 потрапив до лікарні, а батько відмовився надавати кошти на лікування. Як наслідок ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про стягнення аліментів з батька. Вказав, що після розлучення донька приїхала з сином ОСОБА_5 до нього жити. Був свідком того, як ОСОБА_1 забрав сина ОСОБА_5 з садка, без згоди матері ОСОБА_2 , та їй дитину не повернув.

Свідок ОСОБА_24 , який є сусідом батьків ОСОБА_2 у судовому засіданні, вказав, що був свідком того, що ОСОБА_2 з сином мешкала у батьків, піклувалася разом з батьками про сина. Свідком конфліктних ситуацій між батьками ОСОБА_5 не був. Вказав, що вже більше року ОСОБА_5 не живе у родині дідуся.

Свідок ОСОБА_25 у судовому засіданні повідомила суд, що вона є сусідкою ОСОБА_2 в с.Бабенкове де мешкають її батьки. Вже близько як півтора року дитину ОСОБА_5 по сусідству не бачить. Бабуся з дідусем сказали, що онука забрав батько. Була свідком конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , під час якого останній не хотів, щоб ОСОБА_2 їхала разом з ним та сином до лікарні. Зазначила, що батька ОСОБА_1 бачила рідко, в основному вихованням дитини займалася мама ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_28 у судовому засіданні повідомила суд, що знає подружжя ОСОБА_17 ще до того як вони були сімейною парою. Повідомила суд, що вона працювала у піцерії «Старе місто», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були клієнтами закладу. Бачила спочатку що ОСОБА_5 приводив батько, а потім бачила декілька разів як приводила мати ОСОБА_2 . Разом з обома батьками дитину не бачила. Свідком будь-яких конфліктів між сторонами не була.

Судом були досліджені електронні докази: диск CD R 700 mb, на якому містяться спільні фото ОСОБА_2 за останні місці року(серпень, вересень 2020 року) з дитиною ОСОБА_5 та телефонні записи розмов; диск DVD RV 4,3 GB, на якому містяться відео на підтвердження зустрічей ОСОБА_2 із дитиною ОСОБА_5 у кафе «Старе місто».

В судовому засіданні було встановлено, що мати не заперечувала проти зустрічей батька з сином і не створювала перешкод у спілкуванні батька з дитиною, надаючи батьку можливість спілкуватися з дитиною.

Розглядаючи заявлені сторонами вимоги, як за первісним так і за зустрічним позовом щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4).

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

У своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

З урахуванням наведених положень закону та встановлених судом обставин тривалості проживання малолітньої дитини з матір`ю - ОСОБА_2 , визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідає першочерговому врахуванню інтересів дитини.

Під час розгляду справи доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 з матір`ю була також доведена поданими до суду доказами, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання малолітнього сина з матір`ю чи негативно впливали на його виховання та розвиток.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із матір`ю за місцем проживання яких створено всі умови для гармонійного розвитку дитини.

Доказів того, що мати якимось чином перешкоджає батьку спілкуватись з дитиною та вчиняє якісь перешкоди для зустрічі батька з дитиною в процесі досить тривалого розгляду справи не здобуто.

Оцінивши зібрані у справі докази, з огляду на встановлені обставини та вищенаведені положення національного та міжнародного сімейного законодавства, суд вбачає підстави для визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю.

При цьому суд враховує, що проживання дитини з матір`ю не призведе до істотного порушення прав батька, оскільки відповідно до закону той з батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на безперешкодне спілкування з дитиною і зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Таким чином, враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечить інтересам дитини, а батько ОСОБА_1 не сприяє всебічному та рівному спілкуванню дитини з матір`ю та іншими членами сім`ї дитини, що негативно впливає на розвиток дитини та фактично позбавляє дитину нормальних зв`язків із сім`єю, суд, з врахуванням окремого проживання батьків дитини, віку дитини, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 ,, які підлягають задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого обґрунтування, оскільки судом були встановлені негативні факти впливу на розвиток дитини.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 судом задоволені у повному обсязі, судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з зустрічною позовною заявою у розмірі 1609 гривень 20 копійок (а.с.42, 241 том 1) підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 29 ЦК України, ст.ст. 2-14, 76-83, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, ст.ст. 19, 141, 157, 160-161 СК України, відповідно до ст.ст. 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», суд,

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Ізюмської міської ради Харківської області про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити у повному обсязі.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відібрати у ОСОБА_1 дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернути дитину матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 судовий збір у розмірі 1609 гривень 20 копійок.(одна тисяча шістсот дев`ять гривень 20 копійок.)

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня проголошення повного рішення.

Суддя: О.М. Герцов

Повний текст рішення складено 04 листопада 2021 року.