ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6475/21 Справа № 192/1847/20 Головуючий у першій інстанції: Кітов О. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай»» на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай»» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 31 грудня 2017 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21011» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі с.Павлівка-с.Квітуче (Войкове), на території Солонянського району Дніпропетровської області, поблизу повороту на с. Пропашне, побачив пішохода ОСОБА_1 , який лежав на проїзній частині дороги. Водій ОСОБА_2 застосував гальмування, але наїзду на пішохода не уникнув, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Пішохід ОСОБА_1 був госпіталізований в хірургічне відділення Дніпропетровської обласної лікарні ім. І.І. Мечнікова та у подальшому проходив тривале лікування. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ» д.р.н. НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» за полісом №АМ0866226. По факту зазначеного ДТП було порушено кримінальне провадження №0000001, яке було внесене 01.01.2018 року до ЄРДР. 11 липня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування витрат на лікування у розмірі 75064,54 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 9758,56 грн., відшкодування витрат за перебування на стаціонарному лікуванні у розмірі 4906,66 грн., відшкодування витрат пов`язаних з стійкою втратою працездатності у розмірі 115200,00 грн. Однак, відповідач виплатив лише частину страхового відшкодування у розмірі 102464,88 грн. від розміру завданої шкоди. Тому позивач просив стягнути на його користь з відповідача 97535,12 грн. невиплаченого страхового відшкодування.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2021 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай»» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 97535,12 грн. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1681,80 грн.

В апеляційній скарзі ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай»», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с. 106-124, 133).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 31 грудня 2017 року близько 01 год. 40 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21011» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись в зі швидкістю 20 км/год по автодорозі с.Павлівка-с.Квітуче (Войкове), на території Солонянського району Дніпропетровської області, поблизу повороту на с. Пропашне, побачив пішохода ОСОБА_1 , який лежав на проїзній частині дороги; водій ОСОБА_2 застосував гальмування, але наїзду на пішохода не уникнув, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (а.с. 7-8).

З копії постанови про закриття кримінального провадження від 16.01.2019 вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000001 від 01.01.2018 року за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 7-8).

Згідно копії Довідки до акту огляду МСЕК від 25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 встановлена перша група інвалідності та він потребує постійного стороннього регульованого догляду (а.с. 11).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №Э9289 від 09.02.2019 року та № Э3502 від 22.05.2019 виданої КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.І.І. Мечнікова» ОСОБА_1 46 днів перебував на лікуванні з діагнозом: політравма. Закрита травма живота, численні розриви 7,8 сегментів печінки. (31.12.2017 лапаратомія, тампонування ран печінки. Ревізія, дренування зачеревного простору. Санація, дренування черевної порожнини, 05.01.2018 видалення тампонів з ран печінки. Релапаратомія, ретампонування розривів печінки, санація, дренування черевної порожнини, 09.01.2018 релапаратомія, видалення тампонів, дренування черевної порожнини). Відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку ІІ ст., ЗПСМТ, переломо-вивих Д4-Д5 хребців. Компресійний перелом тіла Д5. Забій м`яких тканин лівого колінного суглоба, садно лівої стопи. Закрита травма грудної клітки, злам руків`я грудини (а.с. 73-74, 75-76).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ - 2101» номер НОМЕР_1 , на дату дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» за полісом №АМ0866226, відповідно до якого ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 200000,00 грн., а за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 грн., франшиза - 2000,00 грн. (а.с. 9, 65).

Позивач звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» із заявою про виплату страхового відшкодування від 11.07.2019 року, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування в межах страхового ліміту в загальному розмірі 204929,76 грн., а саме відшкодування витрат на лікування у розмірі 75064,54 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 9758,56 грн., відшкодування витрат за перебування на стаціонарному лікуванні у розмірі 4906,66 грн., відшкодування витрат пов`язаних з стійкою втратою працездатності у розмірі 115200,00 грн. (а.с. 5).

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , відзиву на позовну заяву вбачається, що ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ» виплатила в користь позивача страхове відшкодування в загальному розмірі 102464,88 грн.

Крім того, з відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач визнав законними та обґрунтованими вимоги позивача на суму 204929,76 грн., які являють собою регламентну виплату, проте, посилаючись на п. 36.3 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", поділив відшкодування наполовину та виплатив відшкодування шкоди в розмірі 102464,88 грн., вважаючи, що відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є дві особи: водій ОСОБА_2 та пішохід ОСОБА_1 (а.с. 58-64).

Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена життю та здоров`ю особи в результаті дії транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) та Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження №61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження №61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18).

У справі, що розглядається, не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_1 або непереборної сили.

Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, відповідно до полісу№АМ0866226, становить 200000,00 грн, тому відповідно до положень пунктів 9.1, 9.4 ст. 9, пункту 22.1 ст. 22, пункту 27.5 ст. 27 Закону, розмір належних ОСОБА_1 виплат обмежується страховою сумою.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2017 рік", розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становив: з 1 січня - 3200 гривень.

Згідно п. 26.2 ст.26 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі. (3200 х 36 = 115200,00 грн.).

Відшкодування за перебування на стаціонарному лікуванні підлягає на підставі п.24.2 ст.24 Закону. Відповідно до виписок із медичних карт, позивач перебував на стаціонарному лікуванні 46 днів (106,66 грн. Х 46 = 4906,36 грн.).

Згідно ст.24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

На підтвердження витрат на лікування позивачем долучені чеки на загальну суму 75064,54 грн. (а.с. 11 зворот 23).

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши отримання ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді 31 грудня 2017 року тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого останній проходив тривале лікування та в подальшому йому було встановлено першу групу інвалідності; приймаючи до уваги недоведеність того, що вказана ДТП трапилась внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_1 або непереборної сили; встановивши також виплату відповідачем частини страхового відшкодування в сумі 102464,88 грн., - колегія приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди в сумі 97535,12 грн., що є різницею між виплаченою страховою компанією сумою коштів та лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю (200000,00 грн. - 102464,88 грн.).

Суд також зауважує, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина 2 статті 1193 ЦК України).

Пунктом 4.14 Правил дорожнього руху встановлено, що пішоходам забороняється, зокрема:

а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;

ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху.

Посилання апелянта на те, що розмір відшкодування повинен бути зменшений через наявність грубої необережності потерпілого, не підтверджується належними та допустимими доказами.

Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження від 16.01.2019 року вбачається, зокрема, що потерпілий ОСОБА_1 у момент ДТП 31.12.2017 року лежав на проїзній частині дороги (а.с. 7-8). При цьому, належних, допустимих та достатніх доказів щодо алкогольного чи наркотичного сп`яніння позивача, які б зумовили перебування його на проїзній частині дороги в момент ДТП, суду не надано, клопотань про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколом судового засідання.

Згідно пояснень представника позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 19 жовтня 2021 року, позивач не пам`ятає чому він знаходився у момент ДТП 31.12.2017 року на проїзній частині дороги.

При цьому, постановою про закриття кримінального провадження від 16.01.2019 року не встановлено обставин та причин того, чому потерпілий ОСОБА_1 31.12.2017 року лежав на проїзній частині дороги; суду не надано доказів щодо свідомого перебування позивача на проїзній частині дороги під час ДТП.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, колегія дійшла до висновку про наявність підстава для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай»» залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова