Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3210/16-ц Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Лісової Т.С.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в м.Житомирі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 04 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Адамович О.Й.

у цивільній справі №296/3210/16-ц за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом. Просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 142719 доларів США у гривневому еквіваленті на день винесення рішення суду. В обґрунтування поданого позову зазначало, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір від 04.06.2008р. №284/24-149, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 60000 доларів США, який потрібно повернути до 03.06.2033р. зі сплатою 14,5% річних. Всупереч умов укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 кредитного договору відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконувала. У зв`язку з чим станом на 17 лютого 2016 року, у ОСОБА_1 перед банком виникла заборгованість по кредиту в загальній сумі 142719 доларів США, в т.ч.: борг по кредиту 65661,07 доларів США, 62433,78 доларів США. борг по відсотках, 1399,98 доларів США пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 13225,01 доларів США пеня за несвоєчасно повернення відсотків, що загалом в гривневому еквіваленті становить 3856261,28 грн. Борг відповідач не погашає у добровільному порядку, що змусило банк звернутись до суду із вказаним позовом.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 04 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04.06.2008р. №284/24-149 - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Альфа-Банк» просить вказане рішення суду скасувати в частині відмови позивачу в задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідачки 36 047,09 доларів США і 395 164,40 грн. та ухвалити нове рішення суду про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідачки 36 047,09 доларів США та 395 164,40 грн. А також апелянт просить змінити мотивувальну частину рішення суду, вказавши в якій частині відмовляється у задоволенні позовних вимог за пропущеним строком позовної давності, а в якій частині відмовляється в задоволенні позовних вимог за передчасністю. А також виключити висновки суду першої інстанції з приводу тиску працівників банку на відповідачку при написанні нею заяв. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що суд першої інстанції неправомірно застосував строк позовної давності, оскільки останній платіж по кредитному договору був здійснений 02.12.2009 року, а позовна заява подана у 2016 році, то позивачем пропущений строк позовної давності, про який заявляла відповідачка. Кінцевою датою погашення кредиту згідно умов кредитного договору є 03.06.2033 року. Вважає, що передбачене умовою кредитного договору право кредитора вимагати дострокового виконання зобов`язань не є зміною кінцевої дати виконання зобов`язань, воно є початком для процедури зміни кінцевої дати виконання зобов`язань, при умові направлення відповідної дострокової вимоги позичальнику. І лише тоді, як у подальшому позичальник не виконає відповідну вимогу протягом 30-ти календарних днів з дати її отримання змінюється кінцева дата погашення кредиту до всіх зобов`язань. Проте, відповідач та суд першої інстанції помиляється у своїх твердженнях, що до всієї суми заборгованості має бути застосовано позовну давність. Так, позовна давність може бути застосована лише до частини чергових платежів, після яких минуло більше 3-х років до дати подачі позову. Крім того, мотивувальна частина рішення суду містить хибні висновки суду, що позовна давність має бути застосована до всієї суми позову за пропущеним строком позовної давності.

Апелянт вважає, що безпідставною є позиція суду, що представники банку будь-яким чином тиснули на відповідача. Так, суд підтримав бездоказові твердження відповідачки, що вона підписала заяву щодо врегулювання заборгованості під тиском представників банку. А тому, віддаючи перевагу припущенням, суд першої інстанції порушив принцип рівності сторін у процесі.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04 червня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений кредитний договір №284/24-149 (а.с.10-12, 44-46).

Відповідно п.1.1 кредитного договору кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 60000,00 доларів США, зі сплатою 13,5% річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в додатку №1 до цього договору, що є його невід`ємною його частиною.

Пунктом 1.1.1 кредитного договору сторони погодили графік погашення кредиту. Зокрема, погашення кредиту мало здійснюватися шляхом сплати по 250 доларів США до 10 числа кожного місяця починаючи з липня 2008 року (останній платіж в червні 2008 року).

Згідно п.1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику на наступні цілі: придбання нерухомості.

Відповідно п. 2.2 кредитного договору моментом надання кредиту вважається день видачі позичальнику готівкових коштів в сумі кредиту безпосередньо з позичкового рахунку позичальника.

Пунктом 2.3 кредитного договору моментом повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту, нарахованих процентів, комісій та можливих пені і штрафних санкцій, визначених цим договором, якщо інше не випливає з умов цього договору.

Згідно п. 2.4 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму фактичної заборгованості за кредитом у валюті кредиту за методом факт/360. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Відповідно п.2.4.1 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється, щомісячно, в останній робочий день поточного місяця (за винятком місяців в яких надається та остаточно погашається кредит) за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця (включно).

Пунктом 2.4.4 кредитного договору проценти, нараховані на прострочену заборгованість за кредитом вважаються простроченими процентами.

Згідно п. 2.4.5 кредитного договору сплата процентів здійснюється щомісячно у валюті наданого кредиту на рахунок № НОМЕР_1 в ЖО АКБ «Укрсоцбанк» не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним місяцем, в якому нараховані проценти, а також день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Пунктом 3.2.3 кредитного договору передбачено, що кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій у разі: затримання позичальником сплати кредиту та/або процентів щонайменше на 30 календарних днів або перевищення сумою простроченої заборгованості суми кредиту більше як на 10 процентів; або несплати позичальником в терміни, встановлені цим договором більше однієї виплати по кредиту, яка перевищує 5 процентів загальної суми Кредиту; або якщо позичальник протягом трьох робочих днів від дати отримання вимоги кредитора про надання додаткових засобів забезпечення виконання зобов`язання, згідно з п. 3.2.2. цього договору, не надасть таких засобів (шляхом укладення відповідного договору) або запропоновані засоби не влаштують кредитора; або якщо позичальник не погодиться із запропонованим розміром процентів, згідно з п. 2.7 цього договору; або якщо обставини визначені п. 5.1 цього договору, будуть діяти протягом більше як одного місяця.

Згідно пунктів 3.3.4, 3.3.7, 3.3.8 кредитного договору позичальник зобов`язаний: суворо дотримуватися положень цього договору, а також договорів, визначених 1.3,1.1.3 та 3.3.5 цього договору; сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 1.1, 2.4, 2.9 цього договору та комісії в розмірах та в порядку, передбачених цим договором; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1, .2.4. цього договору.

Згідно п. 4.1. кредитного договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4, 2.9 цього договору, комісій, передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1, 3.2.3, 3.3.14 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно п.4.1.1 кредитного договору нарахування неустойки (пені) здійснюється щоденно з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та/або нарахованими процентами до моменту сплати зазначеної заборгованості, але не більше одного року з моменту виникнення цієї заборгованості.

Пунктом 4.5 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8. цього договору, протягом більше, ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Відповідно до п. 7.3 кредитного договору договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Додатковою угодою №1 від 21.11.2008 року сторони внесли зміни до договору кредиту №284/24-149, зокрема, виклали в новій редакції п. 1.1 кредитного договору. А саме зазначили, що кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове використання на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 60000,00 доларів США, зі сплатою 14.5% річних, з порядком погашення заборгованості за кредитом згідно графіку погашення, який є невід`ємною складовою частиною цього договору, сплатою процентів та кінцевим терміном повернення заборгованості до 03.06.2028 року, на умовах, визначених договором (а.с.13, 54).

Додатковою угодою №2 від 22.07.2009 року сторони внесли зміни до договору кредиту №284/24-149, виклали в новій редакції п. 1.1 кредитного договору. А саме зазначили, що кредитор надає позичальнику у тимчасове використання грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 66411,07 доларів США, зі сплатою 14,5 відсотків річних та з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості до 06.06.2033 року на умовах, визначених договором.

Також було викладено в новій редакції пункт 1.1.1 кредитного договору, згідно якого сторони погодили графік погашення кредиту. Зокрема, погашення кредиту мало здійснюватися шляхом сплати по 235 доларів США до 10 числа кожного місяця починаючи з липня 2008 року (останній платіж 03 червня 2033 року). Також виклали в новій редакції п. 1.2 договору, а саме зазначили, що кредит надається позичальнику на наступні цілі та в наступному порядку: частина кредиту в розмірі 60000,00 дол. США на придбання нерухомості житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу №2939748 від 04.06.08р., укладеного з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; частина кредиту в розмірі 6411,07 дол. США на реконструкцію.

Пунктом 3 сторони домовились, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів визначених п.п. 2.4.1 договору, та/або кредиту, як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник, в свою чергу, зобов`язаний достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти, можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення кредитора (а.с.14,55).

Ухвалою від 05 лютого 2020 року залучено до участі у справі в якості позивача Акціонерне товариство «Альфа-Банк», як правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (а.с.141-142).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск строку позовної давності та з цих підстав відмовив у задоволенні позову.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.

Так, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За правилом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Заперечуючи проти позову, відповідач 04.03.2020 р. подала до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, у якій зазначено, що остання сплата щомісячного платежу за кредитним договором від 04 червня 2008 року №284/24-149 здійснена відповідачем 02 грудня 2009 року. Вказане вбачається також із розрахунку банку (таблиця погашення нарахованих відсотків а.с. 6).

З позовом ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду в квітні 2016 року.

Проте, застосовуючи строк позовної давності та відмовляючи у стягненні з цих підстав заборгованості за весь період кредитування, судом не враховано наступне.

У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

При цьому дострокова вимога у споживчому кредитуванні наступає лише після направлення вимоги кредитора про дострокове виконання зобов`язань та у випадку невиконання відповідної вимоги боржника ( постанова ВП ВС від 26.05.2020 року у справі №638/13683/15-ц).

Разом з тим, в даній справі відсутні докази про направлення Банком такої вимоги позичальнику.

У зв`язку з наведеним помилковими є висновки суду щодо пропуску строку позовної давності за весь період кредитування.

Так, із врахуванням викладених правових висновків Верховного Суду та тих обставин, що із даним позовом Банк звернувся до суду у квітні 2016 року, позовна давність сплила за платежами до квітня 2013 року.

Разом з тим, за період з квітня 2013 року до звернення до суду заборгованість по тілу кредиту становить 8225 долларів США, що вбачається із наданого Банком розрахунку.

Апеляційна скарга не містить вимог щодо стягнення заборгованості за період з березня 2016 року по червень 2033 року. Тому із врахуванням положень ст.367 ЦПК апеляційний суд питання про стягнення заборгованості за цей період не вирішує.

Сума нарахованих за спірний період відсотків становить 27822,09 долларів США, що підтверджено розрахунком Банку та відповідачем не спростовано.

Крім того, обрахований позивачем розмір пені відповідає умовам договору та узгоджується з вимогами закону. Нарахована Банком пеня в межах річного строку не перевищує розмір заборгованості за кредитом. А тому відсутні законні підстави для її зменшення, про що зазначав представник відповідача.

За наведених обставин та відповідно до положень п.1 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Крім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК відшкодуванню за рахунок відповідача підлягають витрати позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 04 червня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 047,09 доларів США, 395 164,40 грн. пені та 30505,94 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 04.11.2021 року.