Номер провадження: 22-ц/813/6995/21
Номер справи місцевого суду: 505/1015/18
Головуючий у першій інстанції Павловська Г. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.02.2010 року у розмірі 53069,81 грн., мотивуючи це тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 17 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, проте відповідач умов договору не дотримується, у зв`язку із чим станом на 28.02.2018 року останній має заборгованість в сумі 53069,81 грн., яка складається з наступного: 16573,67 грн. заборгованість за кредитом; 29341,19 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4151,63 заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2503,32 грн. - штраф (процентна складова).

Оскільки, відповідач продовжував ухилятись від виконання зобов`язань, позивач був змушений звернутися до суду.

У ході розгляду справи в суді першої інстанції змінено назву позивача з Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» на назву Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Заочним рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2021 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.02.2010 року у розмірі 16573 грн. 67 коп. В іншому відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2021 року в частині відмови у стягненні суми та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що кредит був отриманий у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку, що має відповідне нормативне регулювання та відповідає сучасному стану економіки, розвитку фінансової системи. Крім того, апелянт посилається на необхідність врахування судом практики Верховного Суду у справах № 356/1635/16-ц (постанова від 10.04.2019 року), № 428/2873/17 (постанова від 28.03.2019 року), № 755/2720/16-ц (постанова від 06.02.2018 року), № 666/388/16-ц (постанова від 17.04.2019 року), яка передбачає, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами; приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком, саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин; Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору; посилання на не підписання позичальником умов та правил надання банківських послуг та не ознайомлення з їх змістом, не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин. У зв`язку з цим, банк в апеляційній скарзі ставить питання про надання оцінки доказам у справі, враховуючи правову позицію касаційного суду, а також звертає увагу на висновки Верхового Суду у справах №342/180/17 та №415/5971/17.

Крім того, апелянт наголошує, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, та оскарженим рішенням місцевий суд призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Таким чином, з апеляційної скарги вбачається, що апелянт не погоджується з рішенням суду в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам за користуванням кредитом, за пенею та комісією, а також штрафів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з підстав обґрунтованості вимог позивача щодо стягнення з позичальника тіла кредиту у розмірі 16573,67 грн., у зв`язку з чим такі вимоги задовільнив. Разом з тим, вимоги банку щодо стягнення нарахованих процентів за користування кредитом, пені та комісії, а також штрафів, суд першої інстанції вважав такими, що не підтвердженні належними та допустимими доказами, а тому відмовив в їх задоволенні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що 26.02.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім анкети-заяви, в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг (а. с. 11).

У якості доказів по справі до вказаної анкети-заяви банк додав розрахунок заборгованості, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» із зазначенням характеристик для кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 12-36).

За розрахунком банку, заборгованість відповідача по кредиту станом на 28.02.2018 року складає 53 069,81 грн., та складається із наступного: 16 573,67 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 29 341,19 грн. заборгованість по процентами за користування кредитом, 4151,63 грн. заборгованість по комісії, в т.ч. нарахованої комісії, 3003,32 грн. заборгованість по штрафам (а. с. 8-10).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції позивачем до матеріалів справи також додано письмові докази, а саме: виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 станом на 04.05.2020 року за період з 26.10.2011 року по 20.11.2019 року, з якої вбачається вчинення операцій по картковому рахунку відповідача із зазначенням дати операції, номеру картки, суми операції та залишок коштів після операції (а. с. 51-54); довідку АТ КБ «Приватбанк» про видачу ОСОБА_1 кредитних карток у зв`язку з підписанням між ним та банком кредитного договору (а. с. 56); довідку АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а. с. 55).

Також банком додатково надано до суду витяг з Умов та правил надання банківських послуг та внутрішньобанківський наказ про внесення змін в договірну базу по платіжним карткам, договірну базу по споживчому кредитуванню і в депозитні договори (а. с. 60-69).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, на правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитедавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З наданих позивачем до суду письмових доказів, зокрема з копії анкети-заяви від 26.02.2010 року, розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.02.2010 року та випискою руху коштів по картковому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , беззаперечно вбачається, що між сторонами склалися фактичні кредитні правовідносин.

Проте, у анкеті-заяви, яка підписана позичальником, відсутні умови договору про розмір процентної ставки за користування кредитом в межах строку кредитування та після спливу такого строку, а також відсутні умови встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та її конкретного розміру.

Між тим, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» із зазначенням характеристик для кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold», та редакції витягів з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на які банк посилається як на підстави та підтвердження своїх вимог, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Тобто, матеріали справи не містять підтверджень «поза всяким сумнівом», що саме надані банком редакції витягів з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» та саме такий розмір процентів за прострочення тіла кредиту і саме такий розмір пені та штрафів було погоджено з позичальником.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що вказано й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у провадженні № 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю у п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень Умов і Правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Такі висновки відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, та застосування судом першої інстанції вказаних правових висновків повністю узгоджується із обставинами цієї справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що районним судом правильно встановлено обставини справи під час вирішення питання щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» 29341,19 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4151,63 заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2503,32 грн. - штраф (процентна складова).

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції судової практики Верховного Суду в аналогічних справах, зокрема у справах №356/1635/16, №428/2873/17, №755/2720/16 та №666/388/16, колегією суддів відхиляються, оскільки відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. В даному випадку такою є правова позиція Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17, а наведена банком у апеляційній скарзі практика Верховного Суду України щодо дійсності Умов і Правил таких висновків не спростовує та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосується конкретних судових справ і сформована раніше ніж правова позиція Великої Палати, яка має узагальнююче значення та сформована пізніше.

Щодо посилання апелянта на постанову Верховного Суду у справі №415/5971/17, то апеляційний суд зауважує, що за відкритими даними Єдиного державного реєстру судових рішень цивільна справа №415/5971/17 судом касаційної інстанції не переглядалася, а наведена позивачем цитата викладена у мотивувальній частині постанови Луганського апеляційного суду від 19 серпня 2019 року, висновки якого не є обов`язковими для колегії суддів при розгляді даної цивільної справи.

Твердження апелянта, що оскаржуване рішення суду призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави, апеляційним судом не приймаються до уваги, виходячи з наступного.

Дійсно судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, притаманні кредитним.

Вимоги про стягнення процентів Банком заявлені з посиланням на розмір процентної ставки, передбаченої Умовами та Правилами, а також Довідкою про умови кредитування, які не підписані позичальником.

Тобто Банком не доведено про домовленість щодо розміру процентної ставки, яку Банк застосовує при здійсненні розрахунку процентів за користування кредитом.

Оскільки фактично Банком не доведено про домовленість між сторонами про розмір процентної ставки за користування кредитом, суд першої інстанції вірно застосував правову позицію Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.

З вимогами про стягнення процентної ставки на рівні облікової процентної ставки в межах строку кредитування, який в даному випадку відповідає строку дії кредитних карт і обмежується останнім днем жовтня 2013 року, Банк не звертався і відповідний розрахунок процентів із застосування облікової ставки НБУ до позову не додавав.

Так само зі змісту заявленого позову не вбачається заява Банком вимог про стягнення процентів за прострочення повернення тіла кредиту з підстав ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Враховуючи наведене у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для обчислення процентів на рівні облікової процентної ставки в межах строку кредитування у відповідності до ст. 1048 ЦК України та процентів за прострочення повернення тіла кредиту з підстав ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Отже, доводи апелянта не спростовують висновків суду про відсутність доказів, які вказували б на узгодження між сторонами істотних умов договору щодо нарахування процентів, пені та штрафів.

Таким чином наведені в апеляційній скарзі доводи спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами, в цілому зводяться до переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в порядку ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова