Справа № 352/506/20
Провадження № 2/352/125/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Шпек В.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представників третьої особи служби у справах дітей Тисменицької міської ради Ходань Л.Л., ОСОБА_5 ,

представника третьої особи служби у справах дітей Єзупільської селищної ради Цюцьмаць Г.О.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, служби у справах дітей Тисменицької міської ради та Єзупільської селищної ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні,-

В С Т А Н О В И В :

28.02.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_6 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у її вихованні.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 05.04.2016 перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна дитина ОСОБА_7 . Спільне життя з відповідачем не склалося, разом вони не проживають, а місце проживання дитини ОСОБА_6 було змінено шляхом фактичного її відібрання. Позивач зазначає, що з того часу відповідач перешкоджає їй спілкуватися із дочкою, у зв`язку із чим вона звернулася до служби у справах дітей Тисменицької районної державної адміністрації. 22.08.2018 Тисменицькою РДА було видано розпорядження про визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_7 , згідно якого їй надано право спілкуватися та брати участь у вихованні малолітньої дитини кожної неділі з 10.00 год. по 18.00 год. Стверджує, що вона має бажання виконувати свій батьківський обов`язок в повній мірі, однак відповідач створює перешкоди у спілкуванні та вихованні дочки.

12.05.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відзив мотивовано тим, що твердження позивача про те, що він чинить перешкоди у відвідуванні дитини нічим не підтверджені. Стверджує, що він створює належні умови для виховання дитини, так як позивач залишила її через поганий психологічний стан. Зазначив, що через два місяці після пологів ОСОБА_1 була госпіталізована в психо-неврологічну лікарню №3 та проходила відповідний курс лікування. Проте після виписки із лікувального закладу до дитини не прийшла, а повернулась проживати в с. Вільшаниця, за місцем проживання своєї матері. Стверджує, що через складну епідеміологічну ситуацію з метою запобігання будь-якому застудному захворюванню дитини, з дочкою з дому у період осінь-зима 2019-2020 не відлучався, а починаючи з березня 2020 перебував на карантині і не допускає будь-яких контактів із особами, які не проживають разом з ними. На його думку, з огляду на дані обставини має право як батько обмежувати контакти із сторонніми особами, в тому числі і з матір`ю - ОСОБА_1 . Вказав, що після стабілізації епідеміологічної ситуації буде сприяти в дотриманні розпорядження Тисменицької РДА №483 від 22.08.2018.

Ухвалою судді від 04.03.2020 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 09.04.2020 відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.06.2020 заяву відповідача про відвід судді Хоминець М.М. задоволено.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану цивільну справу передано судді Гриньків Д.В. 30.07.2020.

Ухвалою судді Гриньків Д.В. від 04.08.2020 цивільну справу прийнято до свого провадження та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області.

Ухвалою суду від 21.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 06.05.2021 у зв`язку із зміною адміністративно-територіального устрою залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, служби у справах дітей Тисменицької міської ради та Єзупільської селищної ради.

Ухвалою суду від 22.06.2021 задоволено клопотання представника відповідача про участь у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 09.07.2021 задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 22.07.2021 задоволено клопотання представника відповідача про допит свідків.

Позивач та її представник в судовому засіданні просили позов задовольнити. Зазначили, що відповідач та його мати, що проживає з ним, не давали їй можливості бачитися з дитиною, через що неодноразово викликала поліцію. Вказали, що перешкоди у спілкуванні із дитиною чиняться позивачу тривалий час, за увесь час після зміни відповідачем місця проживання дочки, бачила її всього декілька разів. Пояснили, що позивача не пускають на подвір`я будинку, де проживає дочка ОСОБА_8 , фіртка закрита, а відповідач на телефонні дзвінки не відповідає. Звернули увагу суду, що у червні 2021 року позивачу вдалось додзвонитись до ОСОБА_6 однак останній вказав, щоб дзвонити до своєї матері ОСОБА_9 . Станом на момент розгляду справи вона не бачиться з дитиною у час, встановлений розпорядженням Тисменицької РДА за №483 від 22.08.2018 та відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дочкою.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову. Вказали, що жодних перешкод у спілкуванні з дочкою ОСОБА_1 не чинить. Відповідач пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на день народження ОСОБА_8 був на роботі, а позивача не допущено до дитини оскільки був оголошений карантин.

Представник третьої особи служби у справах дітей Тисменицької міської ради пояснив, що брав участь у неодноразових виїздах разом з ювенальною превенцією у 2018-2019 роках, дитину ОСОБА_7 матері для спілкування відповідач не надавав, так як їх не допускали на подвір`я домогосподарства або матір ОСОБА_7 повідомляла про відсутність сина разом із ОСОБА_8 . Вказав, що на даний час йому не відома інформація щодо здійснення перешкод відповідачем у спілкуванні ОСОБА_1 із дитиною.

Представник третьої особи служби у справах дітей Єзупільської селищної ради пояснила, що оскільки на засіданні комісії з питань захисту прав дитини відповідач на запитання чи не заперечує щодо участі матері у вихованні дитини ствердної відповіді не дав, то вирішено, що перешкоди у спілкуванні існують. Вказали, що дана служба створена у березні 2021 року, тому всі обставини страви їй невідомо, від ОСОБА_1 надходили звернення щодо визначення місця проживання дитини, а щодо усунення перешкод у спілкуванні позивач до служби не зверталась.

Свідок ОСОБА_10 показала, що є матір`ю відповідача та проживає разом із ним та внучкою ОСОБА_8 . Їй відомо, що ОСОБА_1 два рази приходила з поліцією, та на Різдво 2017 року позивач прийшла та нанесла їй тілесні ушкодження. Вказала, що за останні три місяці позивач приїжджала один раз, однак сина разом із внучкою не було, так як вони поїхали на автобазар, а в подальшому в ляльковий театр. Крім того, сусіди теж повідомляли про один візит ОСОБА_1 . Зимою 2021 року позивач теж приїжджала, однак причину чому не відбулось побачення матері із дитиною не пам`ятає. Зазначила, що внучка ОСОБА_8 спілкується з усіма, її ніхто не обмежує у спілкуванні з людьми. Пояснила, що позивач залишила дитину, і на її думку, ОСОБА_1 перебуває у стані ремісії, що підтверджено довідкою від 2017 року, наданій її сину при виписці позивача. Інші довідки, видані на підтвердження стану здоров`я ОСОБА_1 , є фіктивними. На запитання суду пояснила, що дочці ОСОБА_8 не відомо про маму ОСОБА_1 . Вказала, що телефонного номеру позивача не має, а на дзвінки невідомих абонентів не відповідає. Їй відомо, що сину теж дзвонили з невідомого номера, але він був в той час на роботі. Останній раз на її запрошення позивач прийшла до дитини в 2019 році, однак назвалась цьоткою, дала дитині по шиї, хотіла копнути, принесла із собою 2 йогурти, які забрала із собою додому.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що привозив позивача до дитини, однак ОСОБА_1 стояла біля брами помешкання відповідача, а ОСОБА_12 почала істерику. Крім того такі ж погрози ОСОБА_12 висловлювала і йому через те, що він привозив позивача. Також вказав, що останній раз коли приїхав разом з позивачем, то до них вийшов чоловік сестри ОСОБА_13 , який сказав, що «поламає» ОСОБА_1 . Вказав, що 12-13 разів привозив позивача для побачень із дитиною до домогосподарства відповідача. В цьому році пам`ятає, що їхав із позивачем на початку серпня. Жодного разу, з тих що був присутній, для побачень дитину ОСОБА_1 не надали. Особисто бачив, як відповідач минулого року не допускав позивача до дитини. Був присутнім і коли прибули до домогосподарства ОСОБА_6 . поліція, однак доступу на подвір`я не надано не було. Вказав, що знає позивача давно і в селі вона характеризується з позитивної сторони, будь-яких ознак неадекватності не було.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що їй відомо про народження у сторін по справі дитини. В подальшому з ОСОБА_1 часто не спілкувалась, однак в червні 2017 року позивач подзвонила до неї і повідомила, що відповідач привіз її додому, сказав прибрати і що після цього привезе дитину, однак не привіз. Після цього на весні або літом разом приїхали до відповідача, однак мама ОСОБА_6 виражалась нецензурною лайкою і вигнала із подвір`я. Зазначила, що восени 2018 року теж їхала із позивачем до домоволодіння відповідача, однак знов відбулась конфліктна ситуація. Їй відомо, що під час візиту зимою 2019 року ОСОБА_1 було задано тілесних ушкоджень. Зазначила, що з метою вирішення ситуації звернулась за допомогою до телешоу «Стосується кожного», однак зйомки програми так і не відбулись, так як відповідач із мамою прибувши до м. Києва відмовились від участі у шоу. Вказала, що їхала із позивачем до домоволодіння відповідача 25.02.2021, 01.08.2021 та 29.08.2021, але до дитини її не пустили, кожного разу повторюється одна і та ж ситуація. Вказала, що протягом 6 разів коли їхала із позивачем для спілкування з дочкою жодного разу ОСОБА_1 дитину не надали. Звернула увагу суду, що чула як відповідач повідомив позивачу, що він її використав як сурогатну матір.

Вислухавши думку сторін, їх представників, представників третіх осіб, показання свідків, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач і відповідач є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 19.07.2017 серія НОМЕР_1 (а.с.6).

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що ОСОБА_7 проживає в АДРЕСА_1 , разом із батьком ОСОБА_6 та бабусею ОСОБА_10 .

Згідно із розпорядженням Тисменицької районної державної адміністрації від 22.08.2018 №483 ОСОБА_1 надано право спілкуватися та брати участь у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в неділю з 10:00 год до 18:00 год (а.с.5).

Як вбачається з акту обстеження служби у справах дітей Тисменицької міської ради за №6 від 18.03.2021 у будинку в АДРЕСА_2 , створено всі необхідні умови для повноцінного розвитку дитини. Облаштовано місце для сну та для ігор дитини. Рекомендовано надати матері право виховувати та доглядати дитину (а.с.157).

Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Єзупільської селищної ради від 25.05.2021 вважається за доцільне усунути перешкоди, які є з боку батька ОСОБА_6 , у спілкуванні матері ОСОБА_1 з її малолітньою дочкою ОСОБА_7 , із обов`язковим врахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дитини (а.с.159-161).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта за №06/к від 20.03.2019 ОСОБА_1 перенесла тимчасовий тяжкий психічний розлад у вигляді важких психічних та поведінкових розладів пов`язаних з післяпологовим періодом, депресивно-параноїдний синдром, з приводу якого перебувала на стаціонарному лікуванні з 25.04.2017 до 02.06.2017. На час виписки із стаціонару повністю вийшла з хворобливого стану. На даний час психічною хворобою не страждає. Може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, може брати участь у вихованні дитини. Психічний стан ОСОБА_1 не становить загрози для життя чи здоров`я підекспертної та інших осіб.

Відповідно до наданої на запит суду виписки із медичної карти стаціонарного хворого за №1324/17 ОСОБА_1 перший раз перебувала на лікуванні в ОПНЛ №3 з 25.04.2017 по 02.06.2017. За направленням районного психіатра зверталась на амбулаторний прийом 02.02.2018, видано консультативний висновок з діагнозом: Перенесла важкі психічні та поведінкові розлади, пов`язані з післяпологовим періодом, депресивно-параноїдний синдром. На момент огляду розладів психіки та поведінки не має. 31.01.2019 звернулась повторно, та відповідно до поданої заяви проведено огляд. Скарг на момент огляду не подає. Діагноз: на момент огляду розладів психіки та поведінки не має.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про охорону дитинства», Сімейним кодексом України.

Згідно зі ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Діюче законодавство спрямоване на захист прав батьків щодо спілкування зі своїми дітьми, участі їх у вихованні, і керівним у вирішення спорів з даного питання визначає найвищий інтерес самої дитини.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Дані положення законодавства повністю знайшли відображення і в Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року.

Відповідно до ст. ст. 141, 157 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Стаття 153 СК України передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що мати, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

У матеріалах справи відсутні дані щодо негативного впливу матері на розвиток дитини, наявність такого впливу не підтверджено відповідними доказами.

Відтак, ОСОБА_1 має право на спілкування з дочкою, однак між сторонами склались стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дитиною.

При цьому суд вважає безпідставними твердження відповідача про відсутність перешкод у спілкуванні матері з дочкою, яка проживає з ним, оскільки такі спростовуються встановленими судом обставинами в тому числі показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , висновком комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Єзупільської селищної ради від 25.05.2021.

Крім того, в відзиві на позов сам же відповідач не заперечував той факт, що починаючи з березня 2020 перебував на карантині і не допускав будь-яких контактів із особами, які не проживають разом з ними. На його думку, з огляду на дані обставини має право як батько обмежувати контакти із сторонніми особами, в тому числі і з матір`ю - ОСОБА_1 .

Одночасно, суд зазначає, що свідок ОСОБА_10 теж підтвердила візити позивача до домоволодіння відповідача з метою побачень із дитиною, однак в один із таких випадків літом 2021 сина разом із внучкою не було, так як вони поїхали на автобазар, а в подальшому в ляльковий театр, а зимою 2021 року позивач теж приїжджала, однак причину чому не відбулось побачення матері із дитиною не пам`ятає.

Таким чином, судом встановлено, що розпорядження Тисменицької районної державної адміністрації від 22.08.2018 №483, яким ОСОБА_1 надано право спілкуватися та брати участь у вихованні дочки, відповідач не виконував.

Зважаючи на те, що батько малолітньої ОСОБА_7 , з яким вона мешкає, чинить позивачеві перешкоди у спілкуванні з дочкою, ухиляючись від виконання рішення органу опіки та піклування, яким визначено способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд дійшов висновку про необхідність усунення перешкод матері у спілкуванні з дочкою шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачеві у спілкуванні з дитиною.

За змістом ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Так, суд приймає до уваги, що розпорядженням Тисменицької районної державної адміністрації від 22.08.2018 №483 позивачу надано право спілкуватися та брати участь у вихованні малолітньої дочки в неділю з 10:00 год до 18:00 год.

З матеріалів справи вбачається наявність непорозуміння сторін щодо участі у вихованні дитини. Разом з тим, національні і європейські норми права визначають право дитини, яка розлучається з одним із батьків, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти.

На переконання суду, конфлікти, які виникають між батьками на ґрунті неприязних стосунків, мимовільним свідком яких може бути дитина, спричинять негативний вплив на психоемоційний стан малолітньої дитини та її розвиток.

Таким чином, уникнути впливу на малолітню ОСОБА_8 указаних психотравмуючих факторів можливо шляхом установлення побачень матері з дочкою без присутності батька.

Вік ОСОБА_8 - 4 роки 8 місяців свідчить про досягнення нею певного ступеня розвитку який, дозволяє їй перебувати окремо від батька, але під наглядом дорослої людини певний проміжок часу.

В той же час суд враховує, що внаслідок того, що між сторонами склалися неприязні стосунки, відповідач не надає протягом тривалого часу можливості позивачеві спілкуватися з дитиною, через що ОСОБА_8 повноцінно не сприймає позивача ОСОБА_1 , як матір, а тому перший місяць з метою адаптації дитини такі зустрічі доцільно проводити з батьком, проте в подальшому зустрічі мають бути без присутності останнього, з метою забезпечення їй комфортного та спокійного спілкування.

Такий спосіб участі матері у спілкуванні з дитиною не зашкодить їй, а навпаки дозволить максимально повно урахувати інтереси дитини, повністю відповідатиме можливості дитини у повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток і дасть змогу уникнути будь-якого негативного впливу на її психоемоційний стан.

Враховуючи викладене, на переконання суду, слід визначити такий спосіб участі матері у вихованні та спілкування з дочкою ОСОБА_7 : перший місяць після набрання судовим рішенням законної сили у формі зустрічей в першу та третю суботу місяця з 10:00 години до 18:00 години та другу і четверту неділю місяця з 10:00 години до 18:00 години в присутності батька, а в подальшому, в такий же спосіб однак без присутності відповідача.

Суд зазначає, що визначення зустрічей в меншій кількості і лише за постійної присутності батька, як того просив відповідач, з врахуванням того, що між сторонами склалися неприязні стосунки, не призведе до відновлення теплих стосунків, а також не забезпечить дитині нормального психологічного стану під час таких зустрічей.

Крім того, визначення такого способу участі у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідає віковим потребам малолітньої ОСОБА_8 та будуть відповідати якнайкращим інтересам дитини.

При цьому суд враховує, що позивач має постійне місце роботи, постійне місце проживання в якому створено всі необхідні умови для повноцінного розвитку дитини, позитивно характеризується як за місцем роботи, так і за місцем проживання (а.с. 173-179).

Твердження відповідача щодо перебування позивача в стані ремісії після перенесеної хвороби не підтверджено жодними доказами та спростовується висновком судово-психіатричного експерта за №06/к від 20.03.2019 та наданою на запит суду випискою за №6066 від 15.07.2021 із медичної карти стаціонарного хворого за №1324/17 відповідно до якої на момент огляду ОСОБА_1 розладів психіки та поведінки не має.

Одночасно, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що оскільки дитині в будь-якому випадку важко дається розлука з одним із батьків, то батьки повинні не закріпляти цю розлуку, а шукати інших шляхів порозуміння між собою в інтересах дитини та керуючись почуттям любові до своєї дитини, їх обов`язок підготувати її до таких зустрічей.

Крім того суд зазначає, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Також, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати, які у даній справі становлять 840,80 гривень сплаченого позивачем судового збору, відповідно до приписів ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, відповідно до Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 141, 153, 157, 158, 159 СК України та керуючись ст.ст. 5, 12 - 13, 76-77, 81, 89, 141, 258-268, 280-289, 352-354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, служби у справах дітей Тисменицької міської ради та Єзупільської селищної ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_6 не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити спосіб участі матері ОСОБА_1 у вихованні та спілкування з дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перший місяць після набрання судовим рішенням законної сили у формі зустрічей в першу та третю суботу місяця з 10:00 години до 18:00 години та другу і четверту неділю місяця з 10:00 години до 18:00 години в присутності батька ОСОБА_6 .

В подальшому, після закінчення першого місяця після набрання судовим рішенням законної сили, визначити спосіб участі матері ОСОБА_1 у вихованні та спілкування з дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі зустрічей в першу та третю суботу місяця з 10:00 години до 18:00 години та другу і четверту неділю місяця з 10:00 години до 18:00 години.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 630 (шістсот тридцять) грн 60 коп. судового збору.

Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , с. Вільшаниця, Тисменицький район, Івано-Франківська область,

відповідач: ОСОБА_6 , ідентифікаційний код невідомий, АДРЕСА_1 ,;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування Тисменицької РДА, , вул. Галицька, 17, м. Тисмениця, Івано-Франківська область,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Тисменицької міської ради, код ЄДРПОУ невідомий, вул. Галицька, 17, м. Тисмениця, Івано-Франківська область,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Єзупільської селищної ради, код ЄДРПОУ невідомий, вул. Бандери, 50, смт. Єзупіль, Івано-Франківська область.

Рішення складене в повному обсязі 05.11.2021 року.

Суддя Гриньків Д.В.