Провадження № 2/522/6799/21
Справа № 522/9224/21
28 жовтня 2021 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участю секретаря судового засідання Бойко А.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
Позивач 24.05.2021 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики у розмірі 35 400 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату подання позову становить 971 984,88 грн. та судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.05.2019 року до позивача звернувся ОСОБА_2 з проханням позичити йому 15 000 доларів США, позивач позичив, адже добре знав відповідача, за умовою щомісячних виплат відсотків 40% річних, термін погашення 31.12.2019 року. Відповідач напис розписку і отримав гроші. З того часу, відповідач сплачував щомісячно 500 доларів США. 28.11.2019 року, відповідач знову звернувся до позивача з проханням позичити йому грошові кошти у сумі 10 000 доларів США. Відповідач знову написав розписку. Після оформлення другої розписки відповідач сплачував по 800 доларів щомісячно. У серпні 2020 року відповідач припинив сплату грошових коштів.
Ухвалою суду від 26.05.2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову.
Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 11.06.2021 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 20.07.2021 року.
У підготовчому засіданні 20.07.2021 року відкладено розгляд справи на 26.08.2021 року, з метою належного сповіщення відповідача.
Ухвалою суду від 20.07.2021 року повернуто заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.
В результаті проведених підготовчих дій, у підготовчому засіданні 26.08.2021 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 28.10.2021 року.
У судове засідання 28.10.2021 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку.
Від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за її відсутні, позовні вимоги підтримала.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за відсутності заперечень позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 20.05.2019 року написав розписку про те, що він взяв у ОСОБА_1 у борг 15 000 доларів США під 40% річних, зі строком повернення 31.12.2019 року.
25.11.2019 року ОСОБА_2 склав розписку про отримання від ОСОБА_1 в борг 10 000 доларів США під 40% річних, зі строк повернення 31.03.2020 року.
28.04.2021 року адвокат Кудрінська Ю.Є. діючи в інтересах ОСОБА_1 направила лист-вимогу на адресу ОСОБА_2 про необхідність сплати основної суми боргу у розмірі 15 000 доларів США та відсотків у розмірі 9 030 доларів США. Лист повернувся не врученим відповідачу з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відтак, представник позивача вказує у позові про повернення відповідачем по 500 доларів щомісячно суми позики після отримання першого боргу, втім просить стягнути борг у повному об`ємі 25 000 доларів США та відсотки в розмірі 10 400 доларів США. Доказів повернення ОСОБА_2 щомісячно частини запозичених коштів суду не представлено.
Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика отримана, відповідно до розписок, в доларах, тому стягненню підлягають кошти у відповідній валюті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18 також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі №373/2054/16-ц.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що відповідають законодавству України, ОСОБА_2 доказів зворотного не надав.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За звернення до суду з позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 9 719,84, що підтверджується квитанцією від 19..05.2021 року та квитанцією від 04.06.2021 року.
За таких обставин, зважаючи, що позов підлягає задоволенню, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 9719,18 грн.
ОСОБА_1 18.05.2021 року уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Кудрінської Юлією Євгенівною.
18.05.2021 року ОСОБА_1 сплатив Кудрінській Ю.Є. 13 900 грн., про що свідчить квитанція №03/1805.
70 грн. витрачено на відправлення листа-вимоги відповідача Спецкур`єром.
Вимоги про стягнення судових витрат є також мотивованими, тому підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) борг за договором позики та відсотки за користування позикою у розмірі 35 400 (тридцять п`ять тисяч чотириста) доларів США, що по курсу НБУ станом на день ухвалення рішення складає 933 498 (дев`ятсот тридцять три тисячі чотириста дев`яносто вісім) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 01.11.2021 року.
Суддя В.Я.Бондар