КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 1005/7140/2012
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційними скаргами Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області в складі судді Семенюти О.Ю., постановлену в м. Бориспіль 12 липня 2021 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані», заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року заявник ТОВ «Файненс Компані» звернувся до суду зі скаргою на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, просив поновити строк на звернення зі скаргою, визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. від 31 грудня 2015 року у виконавчому провадженні № 39548943 про повернення виконавчого листа № 2/359/104/2013 та зобов`язати відділ відновити виконавче провадження, продовжити дії щодо виконання рішення за виконавчим листом.

Посилався на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2013 року задоволено позов ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів на земельну ділянку. Будучи правонаступником банку, ТОВ «Файненс Компані» звернулося до суду з заявою про заміну стягувача у цій справі, яку задоволено ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2021 року.

В подальшому, набувши статусу стягувача у виконавчому листі та в зв`язку з відсутністю відомостей щодо виконавчого провадження, заявник звернувся до Департаменту ДВС з запитом щодо надання актуальних відомостей щодо виконавчого провадження, на який отримав відповідь листом від 01 червня 2021 року, що постановою від 31 грудня 2015 року виконавчий документ було повернуто стягувачу.

Вважав, що повернення виконавчого документа стягувачу відбулось в результаті неправильного тлумачення норм матеріального права державним виконавцем, а саме що земельна ділянка боржника не могла бути відчужена.

Вказував, що має право на поновлення строку оскарження постанови, оскільки банк не передавав заявнику жодних відомостей про виконавче провадження при укладенні договору про відступлення прав вимоги, і оскільки заявник отримав статус стягувача у виконавчому провадженні внаслідок постановлення відповідної ухвали суду 12 травня 2021 року, а про актуальний стан виконавчого провадження дізнався лише 01 червня 2021 року, отримавши відповідь з виконавчої служби.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року поновлено ТОВ «Файненс Компані» строк на звернення зі скаргою на постанову державного виконавця, скаргу задоволено, визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. від 31 грудня 2015 року у виконавчому провадженні № 39548943 про повернення виконавчого листа № 2/359/104/2013 та зобов`язано державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/359/104/2013.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що державний виконавець діяв у відповідності до норм чинного законодавства та в рамках вимог закону, оскільки звернення стягнення мало відбуватися на земельну ділянку боржника з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, в той час як відповідно до розділу Х Земельного кодексу України не допускалася купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок з таким цільовим призначенням.

Вказував, що виконавче провадження № 39548943 було знищено за закінченням терміну зберігання.

Наголошував, що заявником пропущено строк на оскарження постанови державного виконавця, прийнятої 31 грудня 2015 року.

Боржник ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , також не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність і необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року.

Посилалася на те, що суду під час прийняття оскаржуваної ухвали було відомо про відкриття апеляційного провадження 17 червня 2021 року, предметом якого є оскарження ухвали Бориспільського міськрайонного суду по заміні стягувача у виконавчому провадженні, а також 08 липня 2021 року було направлено апеляційну скаргу на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року про видачу дублікатів виконавчих документів та поновлення строку для пред`явлення їх виконання.

Вказувала, що недійсність правочинів щодо відступлення банком прав вимоги на користь ТОВ «Файненс Компані» переглядається у господарському суді м. Києва в справі № 910/3945/21.

Зазначала, що 31 грудня 2014 року ПАТ «Омега Банк» відступив право вимоги за цим кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит», яке в подальшому перейшло до ТОВ «ФК «Локо» за договором від 23 серпня 2016 року, і цей договір не визнавався недійсним. Всі правочини між ТОВ «ФК «Локо», ТОВ «Баррен», ТОВ «Альта-Град» щодо передачі права вимоги є чинними, не скасованими та несуть юридичні наслідки.

Суд першої інстанції не врахував дану обставину, на врахував, що заява ТОВ «Файненс Компані» про заміну сторони виконавчого провадження була передчасною та не підлягала задоволенню, крім того, як вбачається з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження № 39548943 є завершеним, а ПАТ «Омега Банк» - ліквідоване, відтак відсутні підстави для задоволення ТОВ «Файненс Компані» щодо заміни стягувача, водночас, суд першої інстанції не застосував норм п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Наголошувала, що нею на сьогоднішній день повністю виконані зобов`язання за кредитним договором, про що з належним кредитором укладено договір про врегулювання заборгованості від 02 грудня 2020 року, який надано представником апелянта до суду першої інстанції, однак суд першої інстанції не застосував норм п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто заміна стягувача була незаконною.

Вважала, що видача ТОВ «Файненс Компані» дублікатів виконавчих документів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання була незаконною та передчасною.

Вказувала, що суд першої інстанції безпідставно поновив пропущений строк на оскарження постанови державного виконавця, прийнятої у 2015 році. Якщо припустити, що попередній кредитор не звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права, а також те, що заявник набув право вимоги на підставі договору від 07 березня 2019 року, можна дійти висновку про те, що десятиденний строк на оскарження постанови державного виконавця закінчився в 2019 році. Крім того, навіть враховуючи той факт, що ТОВ «Файненс Компані» звертався з заявою про заміну стягувача в рамках даної справи ще 15 лютого 2021 року, то все одно строк на оскарження пропущений. Заявник мав можливість направити адвокатський запит у виконавчу службу ще в 2019 році після придбання права вимоги, його бездіяльність впродовж двох років не є підставою для поновлення процесуального строку у будь-який момент часу.

Від заявника ТОВ «Файненс Компані» надійшов відзив на апеляційні скарги, в яких заявник просив залишити їх без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційних скарг є безпідставними, ґрунтуються на довільному тлумаченні приписів чинного законодавства України та надуманих обставинах, а ухвала прийнята відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права та внаслідок повно і всебічно з`ясованих обставин, а відтак є законною і обґрунтованою.

Наводив детальні спростування доводів обох апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 31 січня 2008 року ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_3 уклали іпотечний договір № 1095-Ф/ІП-3, за умовами якого іпотекодавець як майновий поручитель передає предмет іпотеки на забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця, що випливають з кредитного договору № 1095-Ф від 31 січня 2008 року, укладеного між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_1 . Предметом іпотеки є земельна ділянка, кадастровий номер :03:001:008, загальною площею 2,6901 га., розташовану за адресою Київська область, Бориспільський район, територія Іванківської сільської ради, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 18 травня 2006 року (серія ЯГ № 215942), виданого Бориспільською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 53 (а. с. 28 - 33 т. 1).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2013 року в справі № 1005/7140/2012 за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки позов задоволено, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 1095-Ф в сумі 2737304,15 доларів США, що еквівалентно 21877903,43 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, кадастровий номер :03:001:008, загальною площею 2,6901 га., розташовану за адресою Київська область, Бориспільський район, територія Іванківської сільської ради, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 18 травня 2006 року (серія ЯГ № 215942), виданого Бориспільською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 53, реалізувавши предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», початкова ціна для реалізації предмету іпотеки становить 261195,80 долари США, що еквівалентно 1319038,79 грн. (а. с. 11 - 14 т. 1).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2021 року частково задоволено заяву ТОВ «Файненс Компані» та замінено стягувача ПАТ «Омега Банк» у виконавчих листах від 06 червня 2013 року № 2/359/104/2013, 1005/7140/2012, виданих Бориспільським міськрайонним судом Київської області у справах за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, на ТОВ «Файненс Компані» (а. с. 15 - 18 т. 1).

На а. с. 19 - 23 т. 1 знаходиться копія листа Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 01 червня 2021 року, направлено на адвокатський запит в інтересах ТОВ «Файненс Компані» про те, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 39548943 з виконання виконавчого листа № 2/359/104/2013 від 16 липня 2013 року, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області; 31 грудня 2015 року державним виконавцем у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення.

На а. с. 24 - 27 т. 1 знаходиться викопіювання з ВП-спецрозділу щодо виконавчого провадження № 39548943, із якого вбачається, що підставою повернення виконавчого документа стягувачу постановою від 31 грудня 2015 року є відсутність можливості примусової реалізації земельної ділянки з цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства в процедурі виконавчого провадження, п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

На а. с. 111 - 113 наявна копія договору про врегулювання заборгованості, укладеного 02 грудня 2020 року ТОВ «Баррен» та ОСОБА_1 , згідно якого сторони підтверджують, що основний борг позичальника (заборгованість з повернення кредитних коштів) за кредитним договором є погашеним в частині вартості предмета іпотеки всього на загальну суму 14965000 грн. і позичальник бере на себе зобов`язання до 26 лютого 2021 року сплатити власними коштами на поточний рахунок кредитора суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 6400000 грн.; сторони погодили, що враховуючи сприяння позичальника в процесі звернення стягнення на предмет іпотеки та зобов`язання до 26 лютого 2021 року сплатити 6400000 грн., частина (залишок) заборгованості зобов`язання позичальника з повернення заборгованості за кредитним договором в сумі 312903 грн. припиняється шляхом прощення боргу (анулювання) кредитором за його самостійним рішенням; підписанням даного договору кредитор відмовляється від будь-яких позовних заяв та претензій до позичальника з питань, що стосуються кредитного договору, а позичальник в свою чергу відмовляється від будь-яких позовних заяв та претензій до кредитора з питань, що стосуються даного договору.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Крім того, до відзиву на апеляційні скарги ТОВ «Файненс Компані» надано копії рішень судів у справі № 910/10364/16 та роздруківки з ЄДРСР постанов Верховного Суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з викладеного, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, та оскільки клопотання про прийняття нових доказів ТОВ «Файненс Компані» не заявлено, не надано докази неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, суд апеляційної інстанції на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України позбавлений процесуальної можливості прийняти зазначені документи як належні та допустимі докази та надати їм відповідну оцінку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Таким чином, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2021 року у справі № 1005/7140/2012 замінено стягувача ПАТ «Омега Банк» на ТОВ «Файненс Компані», останнє набуло права звернення до суду зі скаргою на рішення державного виконавця в порядку, встановленому ст. 447 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність у заявника такого права з огляду на оскарження нею в апеляційному порядку ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2021 року про заміну стягувача у виконавчому провадженні, ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року про видачу дублікату виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, а відтак передчасність звернення ТОВ «Файненс Компані» з даною скаргою і задоволення її судом першої інстанції, якому було відомо про оскарження ОСОБА_1 зазначених ухвал, не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом.

Як встановлено судом, постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2021 року про заміну стягувача у виконавчих листах залишена без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення.

З урахуванням чинності ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2021 року про заміну стягувача у виконавчому провадженні відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині незаконності договору № 1 про відступлення прав вимоги, укладеного між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Файненс Компані»; в частині відсутності факту визнання недійсним договору відступлення прав вимоги від 23 серпня 2016 року між ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент» та ТОВ «ФК «Локо», в частині завершення виконавчого провадження № 39548943, в частині незастосування Бориспільським міськрайонним судом Київської області при постановленні ухвали про заміну стягувача на ТОВ «Файненс Компані» п. 3, 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», в частині виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 1095-Ф від 31 серпня 2021 року на користь неналежного кредитора, в частині чинності правочинів між ТОВ «ФК «Локо», ТОВ «Баррен», ТОВ «Альта-Град» щодо передачі прав вимоги, відсутності у заявника оригіналів документів, які підтверджували б право вимоги до позичальників та їх поручителів, а також загалом в частині незгоди ОСОБА_1 з ухвалами Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2021 року про заміну стягувача та від 03 червня 2021 року про видачу дублікатів виконавчих документів та поновлення строку на пред`явлення їх до виконання.

Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що правовідносини у виконавчому провадженні не допускають правонаступництва, а виконавче провадження підлягає закінченню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з ліквідацією ПАТ «Омега Банк».

Разом із тим, поновлюючи заявнику ТОВ «Файненс Компані» строк на звернення зі скаргою на постанову головного державного виконавця від 31 грудня 2015 року, суд першої інстанції виходив із того, що заявник дізнався про існування оскаржуваної постанови лише 01 червня 2021 року із листа Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; ПАТ «Омега Банк» за результатами укладення договору № 1 відступлення прав вимоги від 07 березня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І., ТОВ «Файненс Компані» не було передано жодних документів щодо виконавчого провадження № 39548943, в тому числі і постанови про відкриття виконавчого провадження, і лише після заміни сторони у виконавчому провадженні № 39548943 ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2021 року у справі № 1005/7140/2012 представник ТОВ «Файненс Компані» отримав право звернутися до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для отримання відомостей щодо цього виконавчого провадження.

Апеляційний суд не може погодитися із даними висновками, погоджуючись із доводами апеляційних скарг Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 щодо пропуску заявником строку, встановленого ст. 449 ЦПК України, виходячи із наступного.

Так, в скарзі заявник зазначав, що про існування оскаржуваної постанови дізнався 01 червня 2021 року із листа Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (постанова Верховного Суду від 27 липня 2019 року в справі № 672/379/14-ц (провадження № 61-11204св19).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункт 34 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьев проти України» за заявами № 17160/06 та N 35548/06).

Доступ до суду, як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (пункт 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 червня2021 року у справі № 361/1335/20 (провадження № 61-15507св20).

Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку на оскарження постанови державного виконавця, необхідно виходити з фактичних обставин справи, поведінки заявника, який послідовно вживав дії з оскарження дій, бездіяльності та рішень державних виконавців, особливості правозастосовчої практики з питань розгляду такої категорій справ.

Пропорційність є однією зі складових верховенства права. Цей принцип спрямований на встановлення розумного балансу між необхідними у демократичному суспільстві випадками обмеження прав людини і легітимною метою такого обмеження.

Перевіряючи причини пропущення процесуального строку на оскарження дій, бездіяльності чи рішень державного виконавця, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний з принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком.

Верховний Суд в своїх постановах виходить з того, що у питанні поновлення процесуального строку необхідно враховувати баланс інтересів стягувача і боржника, вирішити питання якому принципу надати перевагу: принципу правової визначеності чи принципу забезпечення права на судовий захист, оскільки обидва принципи є елементами принципу верховенства права (постанова Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 127/2-200/2004 (провадження № 61-16384св19).

Разом із тим, поновлюючи ТОВ «Файненс Компані» строк на звернення зі скаргою, суд першої інстанції фактично погодився із доводами заявника про те, що попереднім кредитором ПАТ «Омега Банк» не передавалося йому жодних документів щодо виконавчого провадження № 39548943, не перевіривши цих обставин і не встановивши, якими доказами це підтверджується, та не врахував баланс інтересів стягувача і боржника.

Відповідні акти приймання-передачі документів за договором про відступлення права вимоги, або будь-які інші докази, якими би підтверджувався обсяг документів, переданих на виконання договору № 1 про відступлення прав вимоги від 07 березня 2019 року, в матеріалах справи відсутні, а отже обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими, фактично є недоведеними.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що неоскарження попереднім кредитором ПАТ «Омега Банк» (уповноваженою особою на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Омега Банк» в його інтересах) постанови головного державного виконавця від 31 грудня 2015 року за таких обставин не може виправдовувати пропуск відповідних процесуальних строків, оскільки фактично покладає надмірний тягар на боржника, а враховуючи, що ТОВ «Файненс Компані» не позбавлене можливості в подальшому відступити права вимоги до боржника третім особам, таким чином продовжує можливість звернення наступних кредиторів із скаргами на дії або рішення державного виконавця на необмежений період в часі.

Апеляційний суд враховує, що згідно рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В даному випадку, оскільки первісним кредитором ПАТ «Омега Банк» не було вжито всіх заходів, щоб з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у справі за власним позовом і вчасно оскаржити постанову державного виконавця в разі незгоди з нею, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення пропущеного строку і новому кредитору ТОВ «Файненс Компані», якому в березні 2019 року передано право вимоги від первісного кредитора.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання ТОВ «Файненс Компані» про поновлення десятиденного строку для подання скарги на рішення державного виконавця, пропущеного більше ніж на п`ять років, оскільки поновлення цього строку є неспівмірним із строком, встановленим законом, суперечитиме принципу правової визначеності та порушуватиме баланс інтересів стягувача і боржника, а отже воно було задоволене судом першої інстанції безпідставно.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року у справі № 1005/7140/2012 було задоволено заяву ТОВ «Файненс Компані» про видачу дублікатів виконавчих документів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання, на дані обставини посилався боржник ОСОБА_1 і вони не заперечуються ТОВ «Файненс Компані».

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною і обґрунтованою, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з аналізу наведених вимог закону, скарга на рішення державного виконавця підлягає залишенню без розгляду з підстав, передбачених ст. 126, 377 ЦПК України, в зв`язку з пропуском строку її подання, встановленого ст. 449 ЦПК України, та відсутністю поважних причин для поновлення цього строку.

За таких обставин апеляційна скарга Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 - задоволенню, а ухвала суду відповідно до ст. 377 ЦПК України - скасуванню, в зв`язку з пропуском строку подання скарги, встановленого ст. 449 ЦПК України, та відсутністю поважних причин для поновлення цього строку, з залишенням скарги на рішення державного виконавця без розгляду.

З урахуванням наведеного апеляційним судом не можуть бути оцінені доводи апеляційної скарги Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо правомірності дій державного виконавця при винесенні постанови від 31 грудня 2015 року, як такі, що стосуються розгляду скарги по суті.

Керуючись ст. 367, 374, 377, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову.

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані», заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2021 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.