Справа № 395/1053/16-ц
Провадження № 2/392/438/21
У Х В А Л А

04 листопада 2021 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Березія Ю.А.,

при секретарі Кальній М.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Запорожця М.Ф.,

розглянувши в підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору

Новомиргородська районна державна нотаріальна контора,

Новомиргородська дільниця Обласного комунального підприємства "Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації",

ОСОБА_3 ,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спорі

Новомиргородська міська рада Кіровоградської області

про виділ в натурі 1/2 частки будинку та усунення перешкод у виділі та приватизації 1/2 частки земельної ділянки для обслуговування будинку з господарськими будівлями та спорудами,

В С Т А Н О В И В :

Відповідач ОСОБА_2 надіслала до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Клопотання мотивовано тим, що майно, яке просить виділити позивач, а саме 1/2 частку будинку по АДРЕСА_1 (квартира АДРЕСА_2 ), приміщення будинку 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 2-7 та підсобні приміщення погріб "В" і сарай "Д" не існувало з 2006 року, крім кімнати 2-7 площею 29,7 кв. м, яка входила до складу інших приміщень, що придбала мати відповідача ОСОБА_4 у громадянки ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 7.05.2001 року, реєстраційний № 609.

Відповідач зазначила, що у свідоцтві про право на спадщину за законом, яке видане ОСОБА_1 нотаріусом 24.03.2015 року, записана 1/4 частка такого майна як гараж під літерою "Ж", огорожа № 3 та вимощення І, ІІ, що належали спадкодавцеві ОСОБА_6 на підставі договорів купівлі-продажу від 26.11.1980 року за реєстрами № 1141 та № 1143.

Відповідач вказала, що у цих договорах купівлі-продажу такого майна як гараж, огорожа та вимощення немає, тому спадкодавець ОСОБА_6 не була власником такого нерухомого майна, а тому позивач не могла його успадкувати після смерті матері.

Відповідач стверджує, що таке майно як гараж, огорожу та вимощення побудувала мати відповідача ОСОБА_4 в 2000-2002 роках.

Відповідач зазначила, що аналогічним чином у свідоцтві про право на спадщину за законом, яке видане ОСОБА_3 24.03.2015 року, записана 1/4 частка такого майна як гараж, огорожа та вимощення, що начебто належали померлому батькові ОСОБА_7 на підставі договорів купівлі-продажу від 26.11.1980 року за реєстрами № 1141 та № 1143, але вказане майно не було предметом купівлі-продажу за укладеними договорами, тому спадкодавець ОСОБА_7 не був його власником, а ОСОБА_3 не була спадкоємцем зазначеного майна.

Відповідач вказала, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а гараж, огорожа і вимощення були побудовані в 2000-2002 роках.

В обгрунтування своїх вимог щодо закриття провадження у справі відповідач ОСОБА_2 послалася на постанову Верховного Суду від 4.11.2020 року в цій справі, якою скасовано переднє рішення судів першої та апеляційної інстанції і направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 7.07.2021 року в справі № 395/332/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом скасовано рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 6.09.2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 10.12.2019 року і направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції, з посиланням на порушене право ОСОБА_2 , оскільки власником майна, яке вказане в свідоцтвах про право на спадщину за законом, виданих на ім`я ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , була ОСОБА_4 , після смерті якої спадщину прийняла ОСОБА_2 .

Відповідач звернула увагу і на інші висновки, які зазначені в постанові Верховного Суду за наслідками касаційного розгляду справи.

Відповідач зазначила, що Верховним Судом розглядається справа № 395/853/19 за позовом ОСОБА_2 до Новомиргородської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно (гараж); на теперішній час відносно державного нотаріуса Заліпського В.О. внесено відомості до ЄРДР за № 0000053 від 4.02.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365-2, ч. 1 ст. 366 КК України.

Відповідач звернула увагу на обставини, які викладені в уточненій позовній заяві від 13.07.2021 року: позивач ОСОБА_1 за власні кошти відбудувала з фундаменту частину будинку, якою користується її сім`я; сіни 1-1, комора 1-2, коридор 1-3 не добудовані (споруджено фундамент, стіни і тимчасове покриття).

Зазначені обставини відповідач оцінює як такими, що позивач погоджується з тим, що на момент відкриття спадщини не існувало майно, яке вона отримала.

У судовому засіданні відповідач та її представник підтримали клопотання, посилаючись на вищевикладені обставини.

Позивач висловила заперечення з приводу закриття провадження у справі, посилаючись на те, що відповідач і її представник помилково тлумачать фактичні обставини, заявляючи такі ж клопотання і в інших провадженнях.

Клопотання відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з приписами статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб, оскільки при цьому між сторонами не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

За змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України закриття провадження у справі, якщо відсутній предмет спору, можливо лише в судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого провадження, оскільки згідно зі статтею 200 ЦПК України, а саме її частиною четвертою, закриття провадження у справі на стадії підготовчого провадження може бути лише з двох підстав - відмова від позову або укладення мирової угоди.

Крім того, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Подібний висновок зазначив Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року в № 456/647/18 та у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц.

Відповідно до матеріалів справи позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 26.08.2016 року.

17 серпня 2021 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 щодо надання експертом Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Шевченко І.І. письмових роз`яснень висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 29.03.2018 року № 1158/1159/17-27 та висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 29.03.2018 року № 1160-1162/17-27.

На виконання ухвали суду експертом 8 вересня 2021 року направлено письмові роз`яснення з поставлених питань.

У відповіді на восьме питання експерт зазначила, що під час проведення судової будівельно-технічної експертизи від 29.03.2018 року № 1158/1159/17-27 житловий будинок по АДРЕСА_1 перебував у задовільному стані та використовувався за цільовим призначенням в якості житлового будинку, про що зазначено в дослідницькій частині висновку (арк. 5).

Наведені факти вказують на те, що на момент пред`явлення позову ОСОБА_1 про поділ житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою предмет спору був і є на теперішній час, оскільки і позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердила наявність неврегульованих питань щодо поділу будинку та земельної ділянки.

Тому, суд вважає помилковою думку відповідача та її представника щодо наявності обставин для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Керуючись статтями 259, 260 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Відповідачеві ОСОБА_2 відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

суддя