Єдиний унікальний номер 225/1934/21
Номер провадження 22-ц/804/2552/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року

м. Бахмут

справа № 225/1934/21

провадження № 22-ц/804/2552/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

при секретарі Цимбал Д.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Торецька міська військово-цивільна адміністрація Бахмутського району Донецької області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмут цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 06 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування (суддя Соляник А.В.), ухваленого в приміщенні суду в місті Торецьк Донецької області,

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом до Щербинівської селищної ради міста Торецька Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування.

Позов мотивовано тим, що на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 30 вересня 1960 року батькові позивача ОСОБА_2 , надано в постійне безстрокове користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку.

Оформивши всі необхідні документи ОСОБА_2 розпочав будівництво, яке було остаточно завершене у 1962 році і останній оселився у ньому зі своєю родиною та розпочав його експлуатацію для власного проживання та на правах власника здійснював володіння, користування та розпорядження своїм майном.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, після його смерті відкрилась спадщина на майно, що належало спадкодавцю на праві власності, до складу якої увійшов і житловий будинок АДРЕСА_1 .

Єдиним спадкоємцем померлого за законом була його дружина, мати позивача - ОСОБА_3 , яка спадщину прийняла фактично, так як на час смерті чоловіка була зареєстрована і фактично мешкала з ним за однією адресою, проте належним чином своє право не оформила та свідоцтво про право на спадщину не отримала.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 .

На теперішній час позивач, як спадкоємець, у встановленому порядку звернулась до нотаріальної контори Торецького міського нотаріального округу Донецької області за оформленням спадщини після своєї матері, але в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після матері їй було відмовлено, в зв`язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, які були загублені спадкодавцем за своє життя.

Даний факт є перешкодою для реалізації позивачкою її права на отримання спадщини і визнання за мною права власності на спадкове майно іншим чином крім як за рішенням суду на теперішній час є не можливим.

Просила визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , визначений в технічному паспорті під літерами «А-1, а, а, ганок», загальною площею 81,6 м.кв. та житловою площею 49,9 м.кв., зі всіма надвірними спорудами та господарськими будівлями, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 06 липня 2021 року в позові відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі позивач просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту встановлення обставин справи.

Зазначає, що чинне законодавство не встановлює обов`язку вводити в експлуатацію індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські споруди, збудовані до 05 серпня 1992 року, що узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 15.10.2020 року справа №623/214/17.

Згідно листа Міністерства юстиції України від 23.02.2016 року № 8.4-35/18 /1 єдиним документом на підтвердження факту існування об`єкта є його технічний паспорт за результатами технічної інвентаризації.

Зазначила, що згідно роз`яснень листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.2015 року в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника вирішується у судовому порядку.

Звертає увагу, що спірний житловий будинок не визнано самочинним будівництвом, а право забудови підтверджено довідкою з архіву КП «Бюро технічної інвентаризації м.Торецька».

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року замінено відповідача Щербинівську селищну раду на правонаступника Торецьку міську військово-цивільну адміністрацію Бахмутського району Донецької області.

Торецькою міською військово-цивільною адміністрацією Бахмутського району Донецької області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що з оскаржуваним рішенням відповідач погоджується, просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, причину не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області Ярочкіна Т.І. в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити, рішення суду залишити без зміни.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , згідно копії свідоцтва про народження, виданого 23 листопада 1960 року (а.с.7), яка 25 листопада 1978 року уклала шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого змінила своє прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с.8)

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.16).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, яка наявна в матеріалах справи (а.с.15)

Постановою приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Донецької області Рижкова О.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії №238/02-31 від 12.03.2021 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка була зареєстрована на день смерті за адресою: АДРЕСА_1 , на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем після якого була його дружина - ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав через відсутність документів, що підтверджують право власності померлого на зазначене нерухоме майно, що необхідно для вчинення нотаріальної дії (а.с.18)

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Торецька» №318 від 11.12.2020 індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , користувачем є ОСОБА_2 , підставою користування, згідно помітки техніка, що проводив передостаннє обстеження у 1986 році, є не зареєстрований договір на будівництво від 30.09.1960 року (а.с.9)

Відповідно до копії довідки №2028 від 11.12.2020, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_2 , станом на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним були зареєстрованії: дружина - ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також онук - ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.14)

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів, які є підставою для визнання права власності за позивачем на нерухоме майно в порядку спадкування, а надана суду копія технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 від 20 січня 2021 року та звіт №160321-002 від 16 березня 2021 року не є правовстановлюючими документами, відповідно до вимог законодавчих актів, чинних на час виникнення спірних правовідносин.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , згідно копії свідоцтва про народження, виданого 23 листопада 1960 року (а.с.7), яка 25 листопада 1978 року уклала шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого змінила своє прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с.8)

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.16).

З копії спадкової справи №74/2021 від 12.02.2021 року ОСОБА_3 вбачається, спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 (а.с.37-65)

Постановою приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Донецької області Рижкова О.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії №238/02-31 від 12.03.2021 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка була зареєстрована на день смерті за адресою: АДРЕСА_1 , на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем після якого була його дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав через відсутність документів, що підтверджують право власності померлого на зазначене нерухоме майно, що необхідно для вчинення нотаріальної дії (а.с.18)

Як роз`яснено у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Торецька» №318 від 11.12.2020 індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , користувачем є ОСОБА_2 , підставою користування, згідно помітки техніка, що проводив передостаннє обстеження у 1986 році, є не зареєстрований договір на будівництво від 30.09.1960 року (а.с.9)

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

При розгляді справи судами встановлено що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва.

Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання права власності на будинок в порядку спадкування позивач зазначала, що будівництво будинку було завершено батьком у 1962 році.

Проте, у матеріалах справи відсутній технічний паспорт на будинок, складений Бюро технічної інвентаризації за результатами технічної інвентаризації індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 в якому зазначено, що будівництво будинку завершено ОСОБА_2 саме у 1962 році.

Копія технічного паспорту на будинок надана позивачем, якій складений 20 січня 2021 року таких даних також не містить.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Так, відповідно до норм вказаного Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" набрав чинності з 12 березня 2011 року. У пункті 9 Розділу V "Прикінцеві положення" цього Закону передбачений певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження.

Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року.

Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з частиною третьою статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на житлові будинки з побутовими спорудами з державною реєстрацією такого права.

Єдиним документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Враховуючи зазначене, до предмету доказування у цій справі належали обставини щодо часу будівництва садового будинку з господарськими спорудами та оформлення на них технічного паспорту, якщо відповідне будівництво закінчено до 05 серпня 1992 року.

Суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги позивача, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довела рік закінчення будівництва житлового будинку зі спорудами, а надана нею довідка БТІ від 11.12.2020 року обґрунтовано не прийнята до уваги судом першої інстанції з огляду на те, що відповідно до вимог законодавства, чинного на час зведення спірного об`єкту нерухомого майна єдиним документом є технічний паспорт на будинок, якій засвідчував факт його існування, технічні характеристики та факт його побудови до 5 серпня 1992 року.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17. Позивач також посилається на дану правову позицію, проте наведені у рішенні суду першої інстанції висновки їй не суперечать.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У частині першій статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно; 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У відповідності з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку залишення оскаржуваного рішення без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду справи, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 06 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Я.В. Хейло

Судді: О.А. Мірута

О.О. Тимченко

Повний текст рішення складено 04.11.2021 року Я.В. Хейло