Провадження № 2/127/4844/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2021 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Обертун Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності, просив суд постановити рішення, яким визнати за позивачем право власності в цілому на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати свідоцтво про право власності від 21.08.2017 року, видане державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Єлісєєвою Т.Ю., зареєстроване в реєстрі за №3-1116, спадкова справа 260/2015.

Позов мотивований тим, що згідно з листом Першої вінницької державної нотаріальної контори від 21.08.2017 року №2092/02-14 позивачу стало відомо те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за реєстровим №3-1116 видано свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя на 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст. 60 Сімейного кодексу України та ст.71 Закону України «Про нотаріат», її пережилому чоловікові ОСОБА_2 . Позивач проти цього заперечує, зазначає, що вищевказана квартира є його особистою приватною власністю, тому вищенаведене свідоцтво видано нотаріусом незаконно. В 2008 році позивач вирішив придбати квартиру, однак вирішив її тимчасово оформити на свої рідну тітку ОСОБА_3 , з якою перебував у добрих родинних стосунках. ОСОБА_3 видала на позивача довіреність від 30.12.2007 року з повноваженнями щодо можливості придбати будь-яку квартиру, розташовану в м. Вінниці, Україна, способом, ціною та на умовах, на власний розсуд позивача, з правом укладення відповідних договорів. 15.01.2008 року позивачем на підставі довіреності та ТОВ «ВінІнвестБуд» (Концерн «Поділля») було укладено договір №2/137-4/130 про участь у Фонді фінансування будівництва. Згідно з договором ТОВ «ВінІнвестБуд» зобов`язується здійснити фінансування будівництва будинку, яке будувало ТОВ «БМУ-3». За позивачем було закріплено об`єкт інвестування: АДРЕСА_2 , номер приміщення 137, загальна проектна площа 69,49 кв.м, поверх4, кімнат 2, тип планування А. На виконання цього договору позивач поступово вносив свої особисті кошти за учасника договору Довірителя ОСОБА_3 , і після цього 13.03.2008 року отримав свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва. Згідно з квитанціями позивачем було сплачено власні кошти на суму: 176000 грн. від 15.01.2008 року, квитанція №7/1; 68000 грн. від 11.03.2008 року, квитанція №17; 71500 грн. від 12.03.2008 року, квитанція №10; 50500 грн. від 12.03.2008 року, квитанція №18; 3211 грн. від 13.03.2008 року, квитанція №23. Всього на загальну суму 369211,00 грн. 09.10.2008 року позивачем було отримано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . 29.12.2008 року було зареєстровано право власності на квартиру в КП «ВМБТІ» за №1943, в книзі 805; реєстраційний №25989963.

Позивач, зазначає про те, що квартиру було придбано за його особисті кошти, а тому тітка не витрачала власні кошти або кошти сімї, тому квартира не є предметом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 . Під час оформлення документації з ТОВ «ВінІнвестБуд», зокрема і укладення договорів, оплати коштів, отримання свідоцтв та іншого оформлення документів на квартиру ні покійна тітка ОСОБА_3 , ні її чоловік ОСОБА_2 в м. Вінницю не приїздили, квартиру не оглядали та не перебували у місті. Після оформлення квартири в квартирі мешкає позивач та його родина. ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_2 в цій квартирі не проживали. За спільною домовленістю тітка мала приїхати у м. Вінницю і переоформити право власності на квартиру на позивача. Але у зв`язку з її раптовою смертю не встигла це здійснити. ОСОБА_3 склала на позивача ОСОБА_1 заповіт, зокрема, щодо спірної квартири. За заповітом від 05.02.2013 року реєстровий №10-94, посвідченим ОСОБА_5 виконувачем обов`язки нотаріуса Нижнекамського нотаріального округу Республіки Татарстан Садиковою Р.З., ОСОБА_3 заповіла позивачу все своє майно, в тому числі і вищезгадану квартиру. Позивач, зазначає про те, що квартира належить йому, тому що придбана за його кошти, в тому числі і сімейні кошти родини. Незаконне оформлення за відповідачем Ѕ вищевказаної квартири як спільної сумісної власності суттєво порушує майнові права та інтереси позивача. Як на правове обгрунтування позивач посилається на ст. 47, 55 Конституції України, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 392 ЦК України.

Згідно з ухвалою суду від 14.07.2021 р. судом у справі здійснено перехід від спрощеного до загального позовного провадження.

Відповідач повідомлений про відкриття провадження з направленням копії позовної заяви з додатками, повідомлений про розгляд справи, відзиву на позов з наданням усіх доказів, якими обґрунтовуються заперечення, суду не подав, в судове засідання не з`явився.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні позивач підтримав позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтвердив те, що в 2008 р. позичив ОСОБА_1 кошти для купівлі квартири в АДРЕСА_1 , в сумі 20 000 доларів США., позичені кошти були повернуті ОСОБА_1 . Свідок часто був у квартирі, в якій мешкала сім`я позивача, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 він квартирі не бачив.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила про те, що позивач це її чоловік. Подружжя ОСОБА_8 позичали гроші у батьків свідків ( ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ) в розмірі 163 грн. Така сума коштів була передана батьками подружжю ОСОБА_8 на зберігання. Ці кошти були повернуті батькам свідка. Гроші були позичені для того, щоб купити квартиру АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 та ОСОБА_2 коштів на купівлю квартири не давали, ремонт у ній не робили, але квартира була оформлена на тітку позивача ОСОБА_3 , тому що ОСОБА_1 стояв у черзі на отримання житла за місцем роботи. Кошти на придбання квартири, зі слів свідка, це особисті кошти подружжя, тітка позивача та її чоловік у квартирі не мешкали.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані положеннями Цивільного кодексу України про набуття права власності на нерухоме майно та його спадкування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 в м. Нижнєкамськ, Республіка Татарстан, Російська Федерація.

Заповітом від 05.02.2013 року, реєстровий №10-94, виданим ОСОБА_5 , виконувачем обов`язки нотаріуса Нижнекамського нотаріального округу Республіки Татарстан Садиковою Р.З., ОСОБА_3 заповіла позивачу ОСОБА_1 все своє майно, в тому числі і квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом Першої вінницької державної нотаріальної контори від 21.08.2017 року №2092/02-14 позивача було повідомлено про те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (яка є рідною тіткою позивача), 21.08.2017 року за реєстровим №3-1116 видано свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя на 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст. 60 Сімейного кодексу України та ст.71 Закону України «Про нотаріат», її пережилому чоловікові ОСОБА_2 .

30.12.2007 р. ОСОБА_3 видала на ім`я позивача довіреність з повноваженнями щодо можливості придбати у її власність будь-яку квартиру, розташовану в м. Вінниці, Україна, способом, ціною та на умовах на свій власний розсуд, з правом укладення відповідних договорів.

15.01.2018 року позивачем на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 та ТОВ «ВінІнвестБуд» було укладено договір №2/137-4/130 про участь у Фонді фінансування будівництва. Згідно з договором ТОВ «ВінІнвестБуд» зобов`язався здійснити фінансування будівництва будинку, яке будувало ТОВ «БМУ-3». За позивачем було закріплено такий об`єкт інвестування: АДРЕСА_2 , номер приміщення 137, загальна проектна площа 69,49 кв.м, поверх 4, кімнат 2, тип планування 2.

На виконання цього договору позивачем вносились свої особисті кошти в такому розмірі : 176000 грн. від 15.01.2008 року, квитанція №7/1; 68000 грн. від 11.03.2008 року, квитанція №17; 71500 грн. від 12.03.2008року, квитанція №10; 50500 грн. від 12.03.2008 року, квитанція №18; 3211 грн. від 13.03.2008 року, квитанція №23. Всього на загальну суму 369211,00 грн., що підтверджено переліком квитанцій.

13.03.2008 року в підтвердження повної оплати платежів за договором від 15.01.2008 року було видано позивачу свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва.

Внесення коштів позивачем підтверджується також розпискою, виданою ОСОБА_3 від 16.04.2013р. про те, що при придбанні вищевказаної квартири були внесені особисті грошові кошти ОСОБА_1 на суму 43000 доларів США, а також, договір та квитанції до депозитного договору, згідно з якими ОСОБА_1 12.03.2008 р. було отримано грошові кошти в загальній сумі 20947,75 доларів США.

За розпискою від 15.01.2008 р. ОСОБА_1 позичив кошти в розмірі 20 тис. доларів США в ОСОБА_6 для купівлі квартири за адресою : АДРЕСА_1 .

За розпискою від 20.01.2008 р. ОСОБА_1 позичив кошти в розмірі 163 тис. грн. у матері дружини ОСОБА_9 для купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

09.10.2008 р. видано Свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

29.12.2008 року було зареєстровано право власності на квартиру в КП «ВМБТІ» №1943, в книзі 805, реєстраційний №25989963.

Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно із ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, зокрема, шляхом визнання права власності.

Згідно з правовим висновком в справі №331/8757/14-ц, Верховний Суд, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя, якщо спростовується презумпція спільності майна подружжя. (Постанова Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 331/8757/14-ц (провадження № 61-48599св18).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заслухавши пояснення, позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає позов обґрунтованим, підтверджений матеріалами справи та таким, що підлягає задоволенню. Як вбачається з наявних в справі письмових доказів кошти на придбання квартири витрачались саме ОСОБА_1 , оскільки у всіх квитанціях стоять його підписи; згідно з розписками про отримання коштів, депозитного договору та доказів його розірвання і зняття коштів підтверджуються джерело набуття коштів позивачем. Згідно з розпискою, складеною ОСОБА_3 , вона підтверджує те, що саме ОСОБА_1 при купівлі квартири внесені особисті кошти в розмірі 43 тис. доларів США. Якщо врахувати, всі джерела походження коштів позивача: 20 тис. доларів США позичені під розписку; 163 тис. грн. позичені у батьків дружини позивача; 20947,75 доларів США, з депозитного рахунку в банку, то в загальній сумі складає біля 72000 доларів США, що співпадає з вартістю квартири. 13.03.2008 року позивачем було повністю внесено грошові кошти за квартиру в АДРЕСА_1 , про що йому було видано свідоцтво про участі у Фонді фінансування будівництва.

Враховуючи те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана за грошові кошти позивача, тобто гроші, які надавались ним, а не його тіткою ОСОБА_3 або відповідачем ОСОБА_2 , тому квартира не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 , відповідно видача державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Єлісєєвою Т.Ю. свідоцтва про право власності від 21.08.2017р., зареєстрованого в реєстрі за №3-1116, на Ѕ частку квартири на ім`я ОСОБА_2 як пережилого члена подружжя, спадкова справа №260/2015 є незаконним та підлягає скасуванню.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Позивач при розгляді справи не наполягав на стягненні судових витрат з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 47, 55 Конституції України, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 331, 356, 358, 392 ЦК України, ст.ст. 57, 60 СК України, ст.ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265, 280-281 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в цілому на квартиру, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 .

Скасувати свідоцтво про право власності від 21.08.2017 р., видане державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Єлісеєвою Т.Ю., зареєстроване в реєстрі за №3-1116, спадкова справа 260/2015 про право власності ОСОБА_2 на Ѕ частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач може оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Позивач, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення суду складено 26.10.2021 р.

Відомості про учасників справи :

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя