СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/2220/20

пр. № 2/759/723/21

26 жовтня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Коваль О.А.

при секретарі Волошину А.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державного підприємства «Укрдорзв`язок» (03179, м. Київ, вул. М. Чалого, 3) про визнання незаконним наказу, зобов`язання здійснити донарахування та виплату заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним наказ Державного підприємства «Укрдорзв`язок» за №33-к від 09.06.2017 року «Про переведення» ОСОБА_1 з 3 липня 2017 року на неповний робочий день (4 години) з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу та скасувати його. Зобов`язати Державне підприємство «Укрдорзв`язок» відновити попередні умови праці першого заступника директора ОСОБА_1 . Зобов`язати Державне підприємство «Укрдорзв`язок» здійснити донарахування та виплату ОСОБА_1 недоотриманої заробітної плати за весь період незаконного переведення на неповний робочий день, а саме: з 03.07.2017 року по день прийняття судом рішення. Зобов`язати Державне підприємство «Укрдорзв`язок» здійснити нарахування та сплату Єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 за період з 03.07.2017 року по день прийняття судом рішення.

На підтвердження своїх вимог позивач вказав, що він з вересня 2015 року перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Укрдорзв`язок» і працює на посаді першого заступника директора. У період з вересня 2015 року по даний час у Підприємства існує заборгованість про виплаті заробітної плати, в тому числі і Позивачу. У зв`язку з цим у січні 2020 року, Позивач звернувся до бухгалтерії підприємства про надання інформації про нараховану йому і виплачену заробітну плату, а також наявну станом на 2019 рік заборгованість по виплаті заробітної плати. Отримавши довідку про доходи № 1 від 20.01.2020 року, Позивач дізнався, що його посадовий оклад становить 0,5 ставки. Звернувшись до бухгалтерії підприємства за роз`ясненнями, Позивачу повідомили, що з 3 липня 2017 року на підставі наказу № 33-к від 09.06.2017 р. його переведено на неповний робочий день (4 години) з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу. Підставою такого переведення, в зазначеному наказі відзначено: заява ОСОБА_1 від 08.06.2017 року. Позивач стверджує, що жодної заяви про переведення на неповний робочий день він не писав. Крім того, із оскаржуваним наказом Позивача не було ознайомлено. Про факт існування оскаржуваного наказу Позивачу стало відомо лише в січні 2020 року після ознайомлення з наданою бухгалтерією підприємства довідкою про доходи. Позивач вважає, що переведення його на неповний робочий день (4 години) відбулося із порушенням встановленого законом порядку, а відтак дії Відповідача по видачі такого наказу є неправомірними і останній підлягає скасуванню з покладенням на Відповідача обов`язку поновити Позивачу попередні умови праці.

Ухвалою від 23.03.2020 року відкрито провадження у справі, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представником відповідача відзив до суду надано не було.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Будучи присутніми в одному із судових засідань представники позивача підтримали позовні вимоги, в подальшому подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява про відкладення судового засідання, призначеного на 08.04.2021 року, в подальшому в судові засідання не з`являвся, причини неявки суду невідомі, не надав будь-яких пояснень або заперечень стосовно заявлених позовних вимог та доказів на їх підтвердження. Ухвала суду від 31.05.2021 року про витребування доказів виконана відповідачем не була, витребувані судом заява та наказ, суду надано не було без зазначення причин такого не виконання.

Дослідивши матеріали справи, надані докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, виходячи із наступого.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ст.ст. 12 та 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, зменшення розміру заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування, що прийняті рішення, вчинені дії є правомірними і не були мотивовані діями позивача чи його близьких осіб щодо здійснення цього повідомлення, покладається на відповідача (ч.3 ст. 81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно довідки № 1 від 20.01.2020 року про доходи посадовий оклад ОСОБА_1 становить 0,5 ставки.

Згідно копії наказу № 33-к від 09.06.2017 ОСОБА_1 переведено з 03 липня 2017 року на неповний робочий день (4 години) з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу на підставі заяви ОСОБА_1 від 08.06.2017 року.

Позивач стверджує, що жодної заяви про переведення на неповний робочий день він не писав. Крім того, із оскаржуваним наказом Позивача не було ознайомлено. Про факт існування оскаржуваного наказу Позивачу стало відомо лише в січні 2020 року після ознайомлення з наданою бухгалтерією підприємства довідкою про доходи.

Згідно ч.4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Так, ухвалою суду від 31 травня 2021 року у Державного підприємства «Укрдорзв`язок» було витребувано наказ від 03.07.2017 року за № 33-к про переведення ОСОБА_1 на неповний робочий день та заяву ОСОБА_1 від 08.06.2017 року, яка стала підставою для прийняття такого наказу.

Проте, така ухвала суду виконана не була, витребувані документи надані суду не були, з огляду на що суд змушений розглядати заявлений спір за наявними документами.

В підтвердження існування між сторонами саме трудових відносин позивач надав копію наказу № 33-к від 09.06.2017 про переведення ОСОБА_1 з 03 липня 2017 року на неповний робочий день (4 години) з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу на підставі заяви ОСОБА_1 від 08.06.2017 року, а також форму ОК-5 Пенсійного фонду України реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов"язкового соціального страхування індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 , з якого вбачається серед найменування страхувальника - Державне підприємство «Укрдорзв`язок», код 05422987 та відповідно за вказаним кодом відомості про суму заробітку для нарахування пенсії.

За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165).

Згідно діючого трудового законодавства України переведення працівника на неповний робочий день або тиждень можливо у двох випадках: у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (ст. 32 КЗпП України) та за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом (ст. 56 КЗпП України).

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Згідно ст. 56 КЗпП України за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорціонально відпрацьованому часу або залежно від виробітку. Робота на умовах неповного робочого часу не тягне за собою будь-яких обмежень обсягу трудових прав працівників.

З тексту спірного наказу вбачається, що неповний робочий день (4 години) Позивачу встановлено на підставі заяви останнього від 08.06.2017 р. Однак відповідачем не надано доказів про те, що позивач писав таку заяву. А відтак, у Відповідача не було підстав видавати оскаржуваний наказ.

У відповідності до п. 31 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці.

Отже, переведення Позивача на неповний робочий день відбулося із порушенням встановленого законодавством порядку, а відтак дії Відповідача по видачі такого наказу є неправомірними і останній підлягає скасуванню з покладенням на Відповідача обов`язку поновити Позивачу попередні умови праці.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

З огляду на ту обставину, що Відповідач з порушенням норм трудового законодавства видав незаконний наказ, згідно якого без відома Позивача його безпідставно було переведено на неповний робочий день і протягом цього часу йому здійснювалось нарахування заробітної плати в розмірі 0,5 ставки за 4 робочих години в день, Відповідачем фактично в односторонньому порядку було прийнято рішення зміну оплати праці Позивача, що має наслідком погіршення умов, встановлених діючим законодавством.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхування за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170).

Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив визнати незаконним наказ Державного підприємства «Укрдорзв`язок» за №33-к від 09.06.2017 року «Про переведення» ОСОБА_1 з 3 липня 2017 року на неповний робочий день, скасувати його та відновити попередні умови праці. Оскільки, вказані вимоги обгрунтовані та доведені, тому такі підлягають задоволенню.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 32, 47, 56, 94, 97 КЗпП України, 10, 12, 13, 76-81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 273, 274, 279, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Укрдорзв`язок» про визнання незаконним наказу, зобов`язання здійснити донарахування та виплату заробітної плати- задовольнити.

Визнати незаконним наказ Державного підприємства «Укрдорзв`язок» за №33-к від 09.06.2017 року «Про переведення» ОСОБА_1 з 3 липня 2017 року на неповний робочий день (4 години) з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу та скасувати його.

Зобов`язати Державне підприємство «Укрдорзв`язок» (, місцезнаходження: вул. Михайла Чалого, буд. 3, м. Київ, 03179) відновити попередні умови праці першого заступника директора Зайцева Петра Вадимовича.

Зобов`язати Державне підприємство «Укрдорзв`язок» (, місцезнаходження: вул. Михайла Чалого, буд. 3, м. Київ, 03179) здійснити донарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) недоотриманої заробітної плати за весь період незаконного переведення на неповний робочий день, а саме: з 03.07.2017 року по день прийняття судом рішення 26.10.2021 року.

Зобов`язати Державне підприємство «Укрдорзв`язок» (, місцезнаходження: вул. Михайла Чалого, буд. 3, м. Київ, 03179) здійснити нарахування та сплату Єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 за період з 03.07.2017 року по день прийняття судом рішення 26.10.2021 року. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Коваль О.А.