справа №619/2818/21
провадження №2/619/1115/21
РІШЕННЯ

іменем України

03 листопада 2021 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибока Є.А.
за участю:секретаря судового засіданняЛоманової І.А.

Справа № 619/2818/21

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження позов про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті ДТП.

Стислий виклад позиції сторін.

10 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути відшкодування матеріальної шкоди у сумі 12 337,94 грн. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 12 липня 2019 року сталося ДТП неподалік стели «Харків» на вул. Залютінській у м. Харкові, а саме наїзд автомобілем ВАЗ-21150 р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 на пішохода ОСОБА_4 . Позивач є власником зазначеного автомобіля. Згідно розписки від 24.04.2019 даний автомобіль був наданий ОСОБА_2 у технічно справному стані без видимих механічних пошкодження, який у разі угону, пожежі, ДТП зобов`язався відремонтувати за власний рахунок. 02 квітня 2020 року складено Висновок експерта за результатами автотоварознавчої експертизи № 1825, згідно якому величина матеріальної шкоди, заподіяна власнику автомобіля ВАЗ-21150 р/н НОМЕР_1 у результаті ДТП (12.07.2019) становить 12 337,94 грн.

03 листопада 2021 року ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій вказав що не є винним у ДТП та в момент ДТП його не було в автомобілі, який належить ОСОБА_1 .

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

10 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути відшкодування матеріальної шкоди у сумі 12 337,94 грн.

10 червня 2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі № 619/2818/21 провадження № 2/619/1115/21 визначено суддю ОСОБА_5 .

Відповідно до Розпорядження керівника апарату 05 жовтня 2021 року № 01-07/275/2021 у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_5 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 619/2818/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті ДТП.

05 жовтня 2021 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі № 619/2818/21 провадження № 2/619/1115/21 визначено суддю Болибока Є.А.

06 жовтня 2021 року було постановлено ухвалу про прийняття до розгляду справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначено перше судове засідання 09 год 00 хв 03 листопада 2021 року. Також запропоновано відповідачеві подати до суду відзив на позов в строк до 26 жовтня 2021 року. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив у строк до 28 жовтня 2021 року. Запропоновано відповідачеві подати до суду в строк до 01 листопада 2021 року заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов не визнав, справу просив розглядати у його відсутність.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав та справу просив розглядати у його відсутність.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно письмової розписки від 24 квітня 2019 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 автомобіль ВАЗ-21150 р/н НОМЕР_1 з оплатою 250 грн, з правом викупу за 4000 доларів США. Автомобіль знаходився в технічно справному стані без видимих механічних пошкоджень. У разі угону, пожежі, ДТП по вині ОСОБА_2 останній зобов`язався відремонтувати автомобіль за власний рахунок.

Відповідно до Висновку експерта за результатами автотоварознавчої експертизи № 1825 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса від 02.04.2020 величина матеріальної шкоди, заподіяна власнику автомобіля ВАЗ-21150 р/н НОМЕР_1 , у результаті ДТП (12.07.2019) становить 12 337,94 грн.

Мотиви суду.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

12 липня 2019 року приблизно о 19 год 10 хв неподалік стели «Харків» на вул. Залютинській у м. Харкові автомобілем ВАЗ-21150 р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 здійснено наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який внаслідок ДТП загинув на місці події.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України в п. 4 своєї постанови № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз`яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 12 липня 2019 року неподалік стели «Харків» на вул. Залютинській у м. Харкові, під керуванням ОСОБА_3 автомобіль ВАЗ-21150 р/н НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

Положеннями ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до Висновку експерта за результатами автотоварознавчої експертизи № 1825 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса від 02.04.2020 величина матеріальної шкоди, заподіяна власнику автомобіля ВАЗ-21150 р/н НОМЕР_1 , у результаті ДТП (12.07.2019) становить 12 337,94 грн.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Пунктом 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Позивачем не доведено, що ОСОБА_2 безпосередньо має відношення до ДТП, яка відбулася 12 липня 2019 року неподалік стели «Харків» на вул. Залютинській у м. Харкові, внаслідок якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Також, позивачем на надано доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 у вказаній вище дорожньо-транспортній пригоді.

Отже, суд відсутній причинний зв`язок між діями відповідача та спричиненням позивачу ОСОБА_1 матеріальних збитків у вигляді пошкодження належного йому автомобіля, в результаті ДТП.

Крім того, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини третьої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 344/16101/17 (провадження № 61-9395св20) та від 16 червня 2021 року у справі № 752/3612/19 (провадження № 61-1129св20).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) та від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19).

Відповідно до частин другої та третьої статті 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Позивач у цій справі клопотань про заміну відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позов заявлений не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмет спору, зокрема, без залучення до участі у справі ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки висновки суду по суті вирішення спору мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Подібні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 542/310/20 (провадження № 61-7959ск21) та від 13 липня 2021 року у справі № 720/1849/20 (провадження № 61-11036ск21).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, обставини справи, перевіривши їх докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача у встановленому порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями12, 13, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 351, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; паспорт НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 08 листопада 2021 року.

Суддя Є. А. Болибок