Ухвала

28 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 524/1640/19

провадження № 61-15952ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ковтун Юрій Олександрович, на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 30 березня

2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 серпня

2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про відновлення залишку коштів на рахунках та визнання кредитної угоди недійсною,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про відновлення залишку коштів на рахунках та визнання кредитної угоди недійсною.

Позовна заява мотивована тим, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено угоди № SAMDN1191 від 18 жовтня 2010 року (кредитна картка) та № SAMDNWFC3 від 21 серпня 2014 року (зарплатна картка) на обслуговування карткових рахунків. До вказаних карт був зареєстрований фінансовий номер телефону позивача

НОМЕР_1 .

24 січня 2019 року оператором мобільного зв`язку Приватного акціонерного товариства «Водафон» (далі - ПрАТ «Водафон») без її згоди була перевипущена її сім-картка із вказаним номером мобільного телефону, що є фінансовим, на що вона звернула увагу із смс-повідомлення лише наступного дня - 25 січня 2019 року.

Також, наступного дня вона дізналась, що без її згоди, несанкціоновано відбулись платіжні операції на її карткових рахунках (за кредитною карткою та карткою для виплат).

Також позивач зазначила, що вона не надавала банку відповідних платіжних доручень на переказ (списання) вказаних грошових коштів у письмовій чи електронній формі, не втрачала платіжні/кредитні картки і свідомо не розголошувала третім особам конфіденційні дані за ними, або кодові слова, паролі (стікер PayPass), коди (ПІНи) стосовно цих карток та доступу до платіжної системи інтернет-банкінгу «Приват 24» та мобільного банкінгу «СМС-банк».

Посилаючись на те, що відповідач відмовив позивачу у відновленні коштів на рахунках, ОСОБА_1 просила суд:

- відновити залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_2 (кредитна карта) до того стану, в якому він перебував на 23:59 год. 24 січня 2019 року;

- відновити залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_3 (карта для виплат) до того стану, в якому він перебував на 23:59 год.

24 січня 2019 року, із врахуванням надходжень власних грошових коштів та санкціонованих позивачем транзакцій із зняттям готівкових коштів та переказу, що відбувались з 25 по 26 січня 2019 року включно за картковим рахунком № НОМЕР_4 ;

- визнати кредитну угоду № 6292, укладену між сторонами

25 січня 2019 року, недійсною з моменту її укладення.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 30 березня 2021 року (у складі судді Кривич Ж. О.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року

(у складі колегії суддів: Абрамова П. С., Дряниці Ю. В., Кривчун Т. О.) рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 30 березня 2021 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що втраті номеру фінансового телефону сприяла бездіяльність відповідача, яка належним чином не відреагувала на повідомлення оператора ПрАТ «Водафон» на подачу заяви про зміну сім?картки. Банк не несе відповідальності за випуск/перевипуск сім-карт клієнтів, як і не несе відповідальності за діяльність підприємств сфери зв`язку та телекомунікацій.

27 вересня 2021 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Ковтун Ю. О., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області

від 30 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 25 серпня 2021 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є визнання кредитної угоди № 6292, укладеної між сторонами 25 січня 2019 року, недійсною з моменту її укладення. Крім того, предметом позову також є відновлення залишків коштів на карткових рахунках №№ НОМЕР_2 , НОМЕР_3 (по кредитній картці № НОМЕР_2 - 813 грн (комісія 32, 27 грн), 8 602 грн (комісія 344,08 грн), 8 502 грн (комісія 340,08 грн), 1 002 грн (комісія 40,08 грн), 8 500 грн (комісія 42,50 грн), 100 грн, 2 934 грн (комісія 14,67 грн), 4 045 грн (комісія 20,23 грн), 1 000 грн (комісія 5 грн), 4 752 грн (комісія 23,76 грн); по зарплатній картці № НОМЕР_3 - 700 грн, 8 600 грн (комісія 43 грн), 100 грн, 2 800,28 грн (комісія 14 грн), 3 054 грн (комісія 15, 27 грн); 15 000 грн (розстрочка за угодою № 6292), що в сумі складає 71 439,22 грн). Тобто ціна позову у становить 71 439,22 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 250 = 567 500 грн).

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, касаційну скаргу

ОСОБА_1 подано в порядку Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, наявні підстави вважати, що поданий позов також стосується захисту прав споживачів.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пунктів 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Полтавського апеляційного суду від 25 серпня

2021 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ковтун Юрій Олександрович,

на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 30 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

про відновлення залишку коштів на рахунках та визнання кредитної угоди недійсною, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв