Справа № 502/1284/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 листопада 2021 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.

за участю секретаря судового засідання Новицької А.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

за наявними у справі матеріалами

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обгрунтовання позову зазначено, що позивач є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 267908796 від 28.07.2021 р., Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВХ №443026 від 25.07.2005 р.

У вищезазначеній квартирі, зареєстрований колишній чоловік ОСОБА_2 , який не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має та взагалі квартирою не цікавиться. Відповідач має свою квартиру в АДРЕСА_2 де і мешкає. Фактично відповідач не мешкає в квартирі АДРЕСА_1 з 2007 року, що підтверджується Актом обстеження. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, оскільки вона позбавлена можливості оформити субсидію

На підставі вищезазначеного, позивач просить суд:

-визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 18.08.2021 року відкрито провадження у справі призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони.

Беручи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про строк подання відзиву та не подав відзив, суд ухвалює заочне рішення по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву та надані докази по справі, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Шлюб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований 30.12.1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 206 від 30.12.1994 року, /а. с. 5/.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 24.09.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 24.09.2003 року зроблено запис № 170, /а. с. 5/.

Шлюб ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований 14.06.2016 року Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , актовий запис № 63 від 14.06.2016 року, /а. с. 6/.

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7868548, виданого 25.07.2005 року Комунальним підприємством «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності по 1/2 частині належить: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , /а. с. 11/.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.07.2021 року, виданого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області за реєстровим № 1092, встановлено, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , є її донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкає; за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з: - 1/2 (однієї другої) частки квартири під номером третім, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , житловою площею 44,7 кв. м., загальною площею 71, 4 кв. м., /а. с. 9/.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 265173919 від 09.07.2021 року встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_5 , /а. с. 8/.

Відповідно до акту обстеження по факту не проживання особи від 30.07.2021 року встановлено, що ОСОБА_2 з 2007 року фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , однак зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , /а. с. 12/..

При ухваленні рішення судом застосовано наступні норми права:

Ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317 ЦК України передбачають здійснення власником права власності за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками, справи не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому із змісту ч. 1 ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК УРСР - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 163 ЖК УРСР - у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї в будинку /квартирі/ приватного житлового фонду, за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки він не проживає у житловому приміщенні, в якому зареєстровано його місце проживання, більше 14 років та в разі задоволення позову не буде порушено його прав, оскільки йому на праві приватної власності належить інше житло.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263-265, 279, 280-282 ЦПК, ст. ст. 316, 317, 391 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников