КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Грегуль О.В.
Єдиний унікальний номер справи № 754/ 9199/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Малашевський О.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клімат-системс» про витребування трудової книжки та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У липні 2020 року ( 23 липня 2020 року) позивачка звернулася до суду із вказаним позовом .

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що із березня 2019 року по березень 2020 року вона працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера .

Відповідно до наказу № 17-к від 17 березня 2020 року вона була звільнена з посади головного бухгалтера за п.1 ст. 36 КЗпП України ( за згодою сторін). При звільненні трудову книжку позивачці не повернули .

Вирішення питання в позасудовому порядку результатів не дало .

Відповідно до ст. 47 КЗпП України та п.4.1 , п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством праці України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення, а якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним органі у цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки .

Відповідно до п.4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується сердній заробіток за весь час вимушеного прогулу .

Враховуючи ,що відповідач не виконав вимоги щодо своєчасної видачі трудової книжки , на думку позивачки їй мають сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 17 березня 2020 року по липень 2020 року у розмірі 32 400 грн ( середня заробітна плата за останні два місці склала 16 200 грн , середній заробіток 8 100 грн , 8 100 грн х 4 місяці( квітень, травень, червень, липень) = 32 400 грн .

Серелній заробіток за неповний місцяь - 10 робочих днів за березень 2020 року - 3 951 ,20 грн , а загальна сума заборгованості дорівнює 36 351 ,20 грн .

Позивачка просила поновити строк звернення до суду за захистом прав та законних інтересів, якщо він пропущений , зобов`язати товариство видати їй трудову книжку , стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 36 351,20 грн .

У січні 2021 року позивачка подала уточнення до позову , просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 69 146,32 грн за період із 17 березня 2020 року по 02 грудня 2020 року .

У берені 2021 року позивачка подала уточнення до позову , і просила стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 70 331,36 грн за період із 17 березня по 02 грудня 2020 року . При цьому зазначила , що середній заробіток за останні два місяці перед звільненням дорівнює 16200,41 грн , а відтак середньоденний заробіток дорівнює 395,12 грн. Час затримки становить 178 робочих днів , а відтак 395,12 грн х 178 робочих днів = 70 331,36 грн .

У відзивах на позовну заяву та уточнення до позову , відповідач зазначив , що звільнення ОСОБА_1 відбулося 17 березня 2020троку , і в той же день проведено остаточний розрахунок з позивачкою шляхом перерахування коштів на її банківську картку . У зв`язку із відсутністю ОСОБА_1 17 березня 2020 року на робочому місці , на адресу її реєстрації було направлено лист яким повідомлено про звільнення та необхідність з`явитися для ознайомлення з наказом та отримання трудової книжки . Вказаний лист не повернувся , тому 10 серпня 2020 року , повторно був направлений лист аналогічного змісту.Другий лист позивачка отримала 07 вересня 2020 року .

В період часу із 17 березня 2020 року до 01 грудня 2020 року позивачка не зверталась до відповідача із заявами про отримання трудової книжки та наказу . Лише 02 грудня 2020 року , позивачка звернулася із вказаною заявою і отримала в цей же день трудову книжку та копію наказу . Просив у позові відмовити у повному обсязі .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, та постановити нове рішення, яким задовольнити її позов. Доводи апеляційної скарги є тотожними доводам позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язків

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони булисвоєчасно

повідомлені про день та час розгляду справи на 02 листопада 2021 року за адресами зазначеними в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження , про причини неявки в судове засідання від апелянтки до апеляційного суду не надходило. Представник відповідача приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції .

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи , що особи , які приймають участь у справі, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи , доказів поважності своєї неявки апелянта ОСОБА_1 суду не надала , тому колегія суддів вважає , що неявка апелянта не може бути визнана судом поважною.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків

Як встановлено судом першої інстанції, наказом (розпорядженням) відповідача № 18-К від 12 квітня 2019 року ОСОБА_1 прийнята з 16 квітня 2019 року на роботу на посаду головного бухгалтера з 40 год. робочим тижнем.

Позивачка 16 березня 2020 року звернулася до відповідача із письмовою заявою про звільнення з роботи за угодою сторін згідно ст. 36 КЗпП України з 16 березня 2020 року .

Наказом (розпорядженням) відповідача № 17-К від 17 березня 2020 року , позивача звільнено з роботи з посади головного бухгалтера з 17 березня 2020 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Позивачка ОСОБА_1 заяву про звільнення за згодою сторін згідно ст. 36 КЗпП України подала 16 березня 2020 року в 17.20 год. На зауваження про відсутність робочого часу для ознайомлення із заявою директора, підготовки наказу про звільнення, здійснення розрахунку при звільненні, позивачка не відреагувала та змінювати дату заяви відмовилася.

Відповідно до доповідної записки менеджера з адміністративної роботи на ім`я директора товариства від 17 березня 2020 року , позивачка 17 березня 2020 року на роботу не з`явилася.

Відповідно до акту комісії відповідача від 17 березня 2020 року , позивачка ОСОБА_1 у цей день була відсутня на роботі протягом усього дня і на телефонні дзвінки не відповідала.

Листом відповідача вих. № 210/1 від 17 березня 2020 року , адресованим позивачці, останню письмово повідомлено про складання акту про відсутність на робочому місці 17 березня 2020 року .

Листом відповідача вих. № 211/1 від 17 березня 2020 року , адресованим ОСОБА_1 , її повідомлено, що на підставі наказу № 17-К від 17 березня 2020 року вона звільнена за п. 1 ст. 36 КЗпП України та цим же листом позивачку запрошено з`явитись до офісу для ознайомлення з наказом та отримання трудової книжки.

Крім того , лист аналогічного зміту був направлений ОСОБА_1 10 серпня 2020 року , який вона отримала 07 вересня 2020 року .

Вдень звільнення , з позивачкою проведено остаточний розрахунок при звільненні, шляхом перерахування коштів на її картковий рахунок.

Відповідно до акту комісії відповідача від 02 грудня 2020 року , позивачка відмовилась ознайомлюватись та підписувати наказ про звільнення № 17-К від 17 березня 2020 і будь-яких пояснень з цього приводу ним не було надано.

Відповідно до книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, позивачка 02 грудня 2020 року під розписку отримала свою трудову книжку.

Так судом встановлено , що копія наказу про звільнення та трудова книжка позивачу у день звільнення вручені не були, оскільки в цей день вона була відсутня на робочому місці.

Трудове законодавство України побудоване на балансі прав та обов`язків як працівника, так і роботодавця. За положеннями трудового законодавства невиконання зобов`язань, як і зловживання правами, не допускається.

Право працівника отримати трудову книжку в день звільнення пов`язується не лише з обов`язком роботодавця видати трудову книжку, а й з обов`язком працівника її забрати, якщо роботодавець створив всі умови для її вчасної видачі.

Частиною першою статті 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно з пунктом 4.1 та пунктом 4.2 Інструкціїпри затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Частиною п`ятою статті 235 КЗпП Українипередбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, обов`язок доведення розподіляється між сторонами таким чином: позивач повинен довести факти, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, відповідач - факти, на які він посилається в обґрунтування своїх заперечень проти позову.

Відповідач в день звільнення позивачки , з урахуванням того ,що позивачка була відсутня на робочому місці, направив їй листа про необхідність отримати трудову книжку та копію наказу про звільнення , та виплатив всі належні позивачці кошти шляхом перерахування на особистий картковий рахунок , тобто здійснив всі дії відповідно до вимог законодавства .

Визначена статтею 13 ЦПК України диспозитівність судового процесу передбачає право учасників справи довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, проте позивачем не доведено, що він був позбавлений можливості отримати трудову книжку, в період часу із 17 березня 2020 року по 02 грудня 2020 року,зокрема із 07 вересня 2020 року ( дати отримання листа про необхідність отримати трудову книжку). Будь-яких доказів, що позивачка зверталась в цей період до відповідача із заявами про видачву трудової книжки , і останній відмовив у цьому , позивачка не надала.

Такі дії позивачки свідчать про зловживання останьою своїм правом на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу через затримку видачі трудової книжки та порушує баланс інтересів суб`єктів трудових правовідносин у цій справі.

Отже, не реалізація із власної волі працівником свого права на отримання трудової книжки у день звільнення не може мати наслідком юридичну чи матеріальну відповідальність роботодавця у вигляді сплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки розбалансує систему прав та обов`язків у трудових відносинах.

Вказані обставини свідчать про відсутність умисних винних дій (бездіяльності) роботодавця у затримці видачі трудової книжки у розумінні положень частини п`ятої статті 235 КЗпП України, тому висновок апеляційного суду про те, що затримка видачі трудової книжки відбулась не з вини роботодавця, є правильним.

Із наведених міркувань колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність підстав для сплати позивачу вимушеного прогулу через несвоєчасну видачу трудової книжки, оскільки в затримці видачі трудової книжки немає вини відповідача.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що затримка видачі трудової книжки позивачці відбулася не з вини роботодавця, а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з затримкою видачі йому трудової книжки, відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та обставин справи і не є підставою для скасування рішення.

Перевіряючи законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст..ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України , суд ,-

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянськог районногосуду м. Києва від 30 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 04 листопада 2021 року .

Головуючий

Судді