КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-з/824/138/2021 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
У Х В А Л А

07 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про забезпечення позову у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Весотра-Львів» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 вересня 2017 рокуза позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Весотра-Львів» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Весотра-Львів» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 вересня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Весотра-Львів» на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором від 22 липня 2008 року № 1263/08 у розмірі 1 399 684, 93 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2018 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 вересня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ТОВ «Весотра-Львів» про стягнення заборгованості за кредитним договором та судового збору скасовано.

Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ТОВ «Весотра-Львів» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року Апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2018 року в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ТОВ «Весотра-Львів» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано.

Справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року позивача ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» замінено його правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал».

Разом з цим, ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до Київського апеляційного суду із заявою про забезпечення позову у справі, в якій просило суд накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на належних ТОВ «Весотра-Львів» рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, в межах заявлених позовних вимог в сумі 1 399 684 грн. 93 коп., за винятком коштів, необхідних для сплати заробітної плати та обов`язкових внесків, зборів та платежів, передбачених законодавством України.

В обґрунтування заяви ТОВ «Вердикт Капітал» зазначило, що між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1263/08 від 22 липня 2008 року.

Відповідно до пунктів 1.1. - 1.3. Кредитного договору Банк надав Позичальнику грошові кошти на поточні потреби в сумі 100000 (сто тисяч) Євро, строком до 20 липня 2018 року включно.

З мстою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», ТОВ «Весотра-Львів» та ОСОБА_1 укладено договір поруки VP7349 від 22 липня 2008 року, згідно з яким ГОВ «Весотра-Львів» солідарно з ОСОБА_1 та в повному обсязі несе відповідальність перед Банком у разі невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором.

В подальшому, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором № 1263/08 від 22 липня 2008 року не викопувала, що призвело до виникнення кредитної заборгованості. За таких обставин банк звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості з позичальника та поручителя.

В свою чергу, поручитель 'ГОВ «Весотра-Львів» також уникає виконання своїх зобов`язань за договором поруки. Зокрема, поручитель неодноразово звертався до суду з позовами про визнання поруки припиненою з підстав не передбачених ані договором поруки, ані законодавством.

Також вказує, що ТОВ «Вердикт Капітал» звертався до 'ГОВ «Весотра-Львів» з пропозиціями позасудового врегулювання спору, проте жодної відповіді на свої звернення ТОВ «Вердикт Капітал» на дату звернення з цією заявою не отримав.

За таких обставин, заявник вважає,що існує імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заява ТОВ «Вердикт Капітал» про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Частинами 3, 4 статті 153 передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Одним із видів забезпечення позову, визначених п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, є зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржений боржником у судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 157 Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 2 Постанови вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. При встановленні зазначеної відповідності, слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. Згідно п. 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому, ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Заявником не надано жодних доказів та не наведено обґрунтованих підстав існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

За таких обставин, у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 149, 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар