ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» листопада 2021 року

м. Харків

справа № 643/10742/21

провадження № 22ц/818/5980/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О. М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Акціонерне товариство «Альфа-Банк», представник відповідача Сербінов О. В., Державний реєстратор Валківської районної державної адміністрації Харківської області,

третя особа Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 01 липня 2021 року в складі судді Мельникової І.Д.

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора Валківської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання незаконними дій, скасування записів державного реєстратора та поновлення становища, що існувало до порушення, в якому просив визнати протиправними дії державного реєстратора Валківської районної державної адміністрації Харківської області Шевченко О.В. при проведенні 27 січня 2021 року державної реєстрації права власності за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером № 101, а саме реєстрації права приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 від 27 січня 2021 року 16:12:23, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 за ОСОБА_1 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 липня 2007 року; судові витрати покласти на відповідачів.

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, яка мотивована тим, що в спірному будинку на теперішній час разом із з ним проживає неповнолітня особа ОСОБА_2 , 2007 року народження.

Вважав, що власником спірного будинку як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Ця обставина може стати підставою для проникнення до будинку без його відома, дозволу у будь-який час, а вказаний будинок є єдиним житлом його сім`ї.

Вказав, що на сьогоднішній день йому стало відомо про існування оголошення про продаж будинку, що свідчить про намір банку відчужити будинок.

Просив забезпечити позов шляхом заборони відчуження житлового будинку загальною площею 403,5 кв м, що за адресою: АДРЕСА_1 будь-яким чином, будь-яким особам та заборони Акціонерному товариству «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо житлового будинку, спрямовані на вчинення будь-яких правочинів.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, заборонено відчуження житлового будинку загальною площею 403,5 кв м, що за адресою: АДРЕСА_1 , будь-яким чином, будь-яким особам та заборонити Акціонерному товариству «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо житлового будинку, спрямовані на вчинення будь-яких правочинів.

Не погоджуючись з ухвалою Акціонерне товариство «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, не врахував того, що вона порушує права банку, як власника нерухомого майна, якому фактично заборонено не тільки користуватися своїм майном, але й вчиняти будь-які дії щодо проникнення до квартири, яка належить банку на праві власності. Зазначив, що оскаржувана ухвала не містить належного обґрунтування, а сам її зміст зводиться до цитування відповідних норм, якими регулюються права особи щодо забезпечення позову. Проте, оцінку співмірності, можливості повороту виконання рішення судом першої інстанції при постановленні ухвали, враховано не було.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали оскарження ухвали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що в провадженні суду першої інстанції перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора Валківської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання незаконними дій, скасування записів державного реєстратора та поновлення становища, що існувало до порушення, в якому просив визнати протиправними дії державного реєстратора Валківської районної державної адміністрації Харківської області Шевченко О.В. при проведенні 27 січня 2021 року державної реєстрації права власності за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером № 101, а саме реєстрації права приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 від 27 січня 2021 року 16:12:23, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 за ОСОБА_1 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 липня 2007 року; судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 30 червня 2021 року відкрито провадження у справі.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що 21 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ним укладено рамкову угоду № SMERS00312 щодо відкриття кредитної лінії та надання грошових коштів, що не перевищують 500 000,00 доларів США.

24 грудня 2007 року, 27 грудня 2007 року та 08 квітня 2008 року між сторонами укладено три договори траншу № SME0007214 щодо надання 41 000,00 доларів США, № SME0007215 щодо надання 110 000,00 доларів США, № SME0011169 щодо надання 180 000,00 доларів США.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за рамковою угодою, включаючи всі додаткові угоди до неї, 21 листопада 2007 року між сторонами укладено договір іпотеки житлового будинку та земельної ділянки № SMERS00312/1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з інформаційної довідки реєстрація права приватної власності за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» відбулось на підставі наступних документів: договору іпотеки, серія та номер 4260, додаткової угоди до договору іпотеки, серія та номер 5220 від 24 грудня 2007 року, повторного повідомлення, серія та номер 104 від 24 квітня 2020 року, повідомлення, серія та номер К/И/УСБ/Б від 26 лютого 2020 року.

На час прийняття реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності за банком на житловий будинок АДРЕСА_1 в ньому була зареєстрована неповнолітня особа ОСОБА_2 , 2007 року народження, яка і на теперішній час мешкає у даному будинку.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в майбутньому виконання рішення суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 2, 10 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Як вбачається з роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Із пункту 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […]

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору і як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників.

Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що ОСОБА_1 оспорюється правомірність державної реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Альфа-Банк», вчиненої державним реєстратором Валківської районної державної адміністрації Харківської області.

Здійснення вказаних реєстраційних дій підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 260247244 від 07 червня 2021 року, що свідчить про наявність між сторонами спору.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що реалізація цього майна під час розгляду справи може призвести до неможливості виконання рішення суду.

Колегія суддів зазначає, що позивач прагне відновити своє право власності на нерухоме майно, яке перейшло у власність Акціонерного товариства «Альфа-Банк».

У разі відчуження вказаного майна, відновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, буде неможливим, а позивач буде вимушений здійснювати додаткові процесуальні дії для відновлення свого порушеного права, зокрема, залучати до участі у справі нових учасників, пред`являти нові позовні вимоги, тощо, що призведе до порушення строків розгляду даної справи.

Зазначене узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 грудня у справі № 372/135/19-ц (провадження № 61-13744св19), від 11 грудня 2019 року у справі № 483/478/19-ц (провадження № 61-11623св19), від 29 червня 2021 року у справі № 607/2543/19 (провадження № 61-2437св20), від 30 червня 2021 року у справі № 532/11320/19 (провадження № 61-6385св21).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення даного позову шляхом заборони відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить Акціонерному товариству «Альфа-Банк», а також заборони Акціонерному товариству «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо житлового будинку, спрямовані на вчинення будь-яких правочинів.

В суді апеляційної інстанції представник банку підтримав вимоги апеляційної скарги та зазначив, що будь - яких доказів того, що банк буде реалізовувати це майно, заявником не надано.

Таким чином, визначений судом першої інстанції спосіб забезпечення позову є таким, що відповідає позовним вимогам, враховує права та інтереси учасників справи та буде достатнім для забезпечення виконання судового рішення у майбутньому. Такий вид забезпечення позову у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору та співмірний із заявленими позивачем вимогами, а невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Посилання Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на те, що оскаржувана ухвала порушує права банку, як власника нерухомого майна, якому фактично заборонено не тільки користуватися своїм майном, але й вчиняти будь-які дії щодо проникнення до квартири, яка належить банку на праві власності, є необґрунтованими, оскільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Крім того, обраний судом вид забезпечення позову унеможливлює перешкоджання належному користуванню власника спірним майном.

Інші доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції у відповідності до принципів розумності, співмірності, з додержанням норм процесуального права та правильно застосувавши норми матеріального права, обґрунтовано задовольнив заяву про забезпечення позову, у зв`язку з чим на підставі статті 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала - без змін.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст. ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 01 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О. М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 03 листопада 2021 року.