Справа № 635/5150/21
Провадження по справі № 2/635/3051/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бобко Т.В.,

секретар судового засідання Полоз М.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_4 ,

відповідач ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про оголошення особи померлою та визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.

Позивач ОСОБА_1 пред`явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просив оголосити померлим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Буди Харківського району Харківської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за позивачем право власності на 1/3 частину квартири загальною площею 45,70 кв.м., житловою площею 30,60 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті мого брата ОСОБА_6 . В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що квартира АДРЕСА_2 належить: в 2/3 частці за позивачем на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18 листопада 1996 року Відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації, реєстрова книга №14 за реєстровим №1590/89 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Кормілець Ю.М. 28 грудня 2017 року за реєстровим №3-2050, в 1/3 частці за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18 листопада 1996 року Відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації, реєстрова книга №14 за реєстровим №1590/89. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2001 року ОСОБА_6 було визнано безвісно відсутнім. ДО теперішнього часу відомості щодо місцезнаходження останнього відсутні. Встановлення факту смерті ОСОБА_6 необхідне позивачу для оформлення спадщини на належну йому частину майна.

Аргументи учасників справи.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надали до суду заяви, в яких зазначили, що визнають позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення.

Участь у справі сторін та інших учасників справи.

Представник позивача адвокат Міщенко Н.І., яка діє на підставі ордеру, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її з позивачем відсутності, позовні вимоги просила задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Рух справи.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня отримання ухвали суду. У передбачений судом старок позивач усунув недоліки, подавши до суду відповідну заяву.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 серпня 2021 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 вересня 2021 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 про витребування доказів задоволено; з Південноміської ради витребувані відомості про те, чи проживає фактично за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо ні, то з якого часу; відомості про те, хто фактично зареєстрований та проживає за вказаною адресою, утримує будинок і прибудинкову територію, з якого часу; будь-яку інформацію щодо місцезнаходження або місце перебування ОСОБА_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та чи надходила до селищної ради будь-яка інформація про ОСОБА_6 протягом останніх трьох років; з Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №1 витребувана інформація з приводу проведення розшукових дій щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 , в разі проведення таких, а також будь-які відомості щодо місцезнаходження або місцеперебування ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та з Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області витребувані відомості про те, чи встановлювалась опіка над майном, що належить ОСОБА_6 , чи призначено опікуна такого майна та чи передано йому майно на зберігання, після постановлення рішення Харківським районним судом Харківської області від 27 квітня 1991 року про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буди Харківського району Харківської області. Зазначена ухвала про витребування доказів виконана, витребувані документи надані уповноваженими органами.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Як вбачається зі змісту свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації 18 листопада 1996 року, квартира загальною площею 45,7 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м. АДРЕСА_2 належить ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності (реєстрова книга №14 реєстр №1590/89 від 03 грудня 1996 року). Зазначені обставини підтверджуються листом Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за вих. 402 від 30 квітня 2021 року та технічним паспортом на вказану квартиру, виготовленим станом на 05 травня 2021 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29 травня 2017 року.

Спадщину після смерті ОСОБА_7 у вигляді 1/3 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_2 прийняв її син ОСОБА_1 та 28 грудня 2017 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, яке посвідчене державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області та зареєстроване за №3-2050 (спадкова справа №886/2017).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 1997 року (справа №2-756) ОСОБА_6 визнано безвісно відсутнім. Як вбачається зі змісту вказаного рішення суду, яке набрало законної сили, ОСОБА_6 пішов з дому у кінці грудня 1999 року та місцезнаходження останнього невідоме.

Як вбачається зі змісту листа заступника завідувача Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Радіонової Тетяни №971/01-16/П від 15 вересня 2021 року після ОСОБА_6 , який після постановлення рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 1991 року є безвісно відсутнім, відкритої спадкової справи немає, свідоцтва про право на спадщину нікому не видавалось, опіка над належним йому майном не встановлювалась, опікуна не призначено, на зберігання таке майно нікому не передано.

Згідно листа начальника Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області Максима Кудікова №12144/119-90/04/14-2021 від 29 вересня 2021 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03 червня 2000 року було заведено оперативно-розшукову справу №9000081. 24 березня 2010 року з централізованого обліку ГУНП в Харківській області знято безвісно відсутнього ОСОБА_6 у зв`язку з постановленням рішення Харківського районного суду харківської області по справі №2-756 про визнання ОСОБА_6 безвісно відсутнім, відомості про місцезнаходження останнього відсутні.

Зі змісту акту, складеного депутатом Південноміської ради Харківського району Харківської області Сердюковим О.М. 29 вересня 2021 року у присутності сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 не проживає та не зареєстрований.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є синами ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 15 жовтня 1996 року та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 10 серпня 1994 року), а ОСОБА_3 є його дружиною (свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 11 серпня 1993 року). Позивач є неповнорідним братом ОСОБА_6 по матері, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_5 від 04 грудня 1970 року, зі змісту якого вбачається, що мати позивача ОСОБА_10 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 від 05 березня 1965 року) під час реєстрації шлюбу з ОСОБА_11 змінила прізвище на ОСОБА_12 , та свідоцтвом про народження ОСОБА_6 НОМЕР_7 від 06 січня 1988 року.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду

Відповідно до ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України.

Відповідно до ст.47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини.

Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.9-2 Закону України «Про оперативно - розшукову діяльність», оперативно розшукова справа повинна бути закрита у разі смерті особи, щодо якої заведено оперативно-розшукову справу.

Оголошення особи померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців.

Особливості цієї категорії справ, є те що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущені смерті особи.

Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Згідно ст.47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження.

При цьому, заявник повинен мати особисту цивільно-правову заінтересованість у зміні правового статусу особи, яку просить оголосити померлою.

Як стверджує позивач, оголошення ОСОБА_6 померлим необхідне йому для реалізації права на оформлення спадщини частини квартири АДРЕСА_2 .

При цьому, системний аналіз вказаних вище норм законодавства України дозволяє дійти до висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання, не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.

Вказану правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 6 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18.

Також суд наголошує, що метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Відповідно до ст.76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст.77ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Враховуючи наведене, саме на заявника покладений обов`язок доказування обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина та оголосити його померлим на підставі належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів.

Позивачем в ході судового розгляду надано достатньо доказів на підтвердження ймовірної смерті його брата ОСОБА_6 .

Отже, з урахуванням того, що відомості про місце перебування ОСОБА_6 відсутні, проведені заходи щодо його розшуку правоохоронними органами не дали позитивних результатів, за таких обставин, суд вважає, що його необхідно оголосити померлим, оскільки це дозволяє заявнику вирішити питання реалізації спадкових прав після його смерті. Визначаючи дату ймовірної смерті ОСОБА_6 , суд виходить із встановлених в рішенні Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 1997 року обставин щодо його зникнення, а саме, вказаний рішенням встановлено, зо останній безвісти зник у кінці грудня 1999 року. Після цього, протягом трьох років жодних відомостей щодо місцеперебування та місцезнаходження ОСОБА_6 встановити не вдалося можливим, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи, а тому суд встановлює дату ймовірної смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Суд також роз`яснює, що відповідно до ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини.

Отже, судом встановлено до ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема у виді частки квартири АДРЕСА_2 .

Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Як встановлено судом, спадкоємець ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщина після його смерті відкрилась до 01 січня 2004 року, а отже а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до п.п.1,2 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 з 04 квітня 1988 року.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 , будучи братом померлого ОСОБА_6 , прийняв спадщину після смерті останнього шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав та був зареєстрованийу вищевказаній квартирі, в тому числі станом на 31 грудня 2002 рокоу.

Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_6 надали суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, тим самим відмовившись від прийняття спадщини.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу у спосіб, передбачений ст.16 ЦК України.

Зокрема, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і є єдиний, хто із дня його смерті заявив про спадкові права, а також ту обставину, що відповідачі у справі визнали позовні вимоги у повному обсязі та не заперечували проти їх задоволення, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 також в частині визнання за ним права власності на частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 . При цьому, суд виходить з того, що частка померлого на день смерті у спірній квартирі становить 1/3, виходячи з наступних обстаивин.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що закріплено в ст. 316 ЦК України.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Статтею ч. 1 ст. 369, ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Виходячи з підстав набуття права власності, а саме шляхом приватизації квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_7 (частка якої згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 грудня 2017 року встановлена державним нотаріусом 1/3), ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , які були членами однієї сім`ї (мати і сини), слід виходити з того, що частки співвласників у вказаному майні є рівними, оскільки інші частки не визначені. Оскільки власниками вищевказаної квартири є три особи, частка кожного з них у праві власності на зазначену квартиру складає 1/3, що вже встановлено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28 грудня 2017 року, посвідченим державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за реєстровим №3-2050.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 81, 141, 247, 263-265, 315 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про оголошення особи померлою та визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом- задовольнити повністю.

Оголосити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Буди Харківського району Харківської області, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири загальною площею 45,70 кв.м., житловою площею 30,60 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .

Повне рішення складено 29 жовтня 2021 року.

Суддя Т.В. Бобко