Справа № 190/1597/21
Провадження №2-о/190/78/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м.Пятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Фирси Ю.В.,

за участю секретаря Гук С.Р.,

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

представника органу опіки та пілкування ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , орган опіки та піклування виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, вказуючи, що неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є її онуком, а ОСОБА_2 є матір`ю онука. Онук з грудня 2020 року проживає разом з нею, мати систематично проявляти до нього безпідставну агресію, цькування, погрози, психологічний тиск, виражається у його сторону нецензурною лайкою. 05 жовтня 2021 року між ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_4 відбувся конфлікт, внаслідок якої ОСОБА_2 висловлювалась нецензурною лайкою в адресу свого сина, спричинала останньому фізичний біль, про що був складений протокол про адміністратвине правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. ОСОБА_2 не надає коштів на харчування, одяг та лікування онука, забороняє спілкуватися зі своїм малолітнім братом.

Враховуючи вищевикладені обставини вважає, що її онук є особою, яка зазнала домашнього насильства від ОСОБА_2 , тому просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження, а саме обмежити ОСОБА_2 у спілкуванні з сином, заборонити наближатися на визначену відстань до місця його проживання, навчання ліцею «Тріумф», інших місць частого відвідування ОСОБА_4 , заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати, переслідувати та спілкуватися з ним, зупинити виплату пенсії по втраті годувальника після смерті батька ОСОБА_5 неповнолітньому ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 .

Заявник ОСОБА_1 заявлені вимоги в судовому засіданні підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву не визнала та пояснила, що дійсно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є її сином. Останнім часом між нею та сином виникають непорозуміння, останній неадекватно реагує на будь-які зауваження в його бік, після чого залишає домівку та на деякий час йде проживати до своєї бабусі. Ніякого фізичного, психологічного та будь-якого іншого виду насильства до сина вона не застосовувала, а тому просить у задоволення заяви відмовити.

Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування П`ятихатської міської ради Овчаренко Ю.В. в судовому засіданні заяву підтримала, вважає, що заявником зібрано достатньо доказів в підтвердження того, що неповнолітній ОСОБА_7 зазнає домашнього насильства від своєї матері ОСОБА_2 , у зв`язку з чим просила заяву задовольнити.

Вислухавши заявника, заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що підтверджується копіє свідоцтва про народження/а.с.7/.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть/а.с.10/.

Відповідно до копії акту судово-медичного обстеження № 123 від 08 жовтня 2021 року у ОСОБА_4 , 2007 року народження маються тілесні ушкодження у виді поверхневих подряпин продовгуватої форми, розташованих на шкірі обличчя в ділянці нижньої орбіти внутрішного лівого ока, які могли виникнути від дії твердого предмета (предметів), з обмеженою жорстокою повернею на рівні контакту якими могли бути вільні краї нігтьових пластин рук, а також не виключено і інші предмети, що володіють подібними властивостями в строк та можливо при обставинах, що викладені в направленні, тобто 05 жовтня 2021 року, та як кожне окремо так і в своїй сукупності відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Давність спричинення тілесних ушкоджень, а саме 05 жовтня 2021 року підтверджується даними медичних документів на його ім`я та даними судово медичного огляду/а.с.8-9/.

Відповідно до акту № 204 від 28 жовтня 2021 року виявлено, що громадянка ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 з онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.11/.

Відповідно до листа відділення поліції № 7 Кам`янського районного ГУНП в Дніпропетровській області від 07.10.2021 року 05.10.2021 року до віділу поліції надійшла заява ОСОБА_1 про те, що 05 жовтня 2021 року о 15 год. між її донькою ОСОБА_2 та онуком ОСОБА_4 , 2007 року народження виник конфлікт, під час якого мати ображала сина нецензурною лайкою, викинула його телефон та вигнала з будинку. У відношені ОСОБА_2 складено протокол про адміністратвине правоопрушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства відносно неповнолітнього сина ОСОБА_8 .

За даними Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.11.2021 року відділом поліції № 7 Кам`янського районного ГУНП в Дніпропетровській області розпочато кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України по факту, що 01.11.2021 року до відділу поліції надійшов акт судово-медичного обстеження ОСОБА_4 , 2007 року народження, під час огляду встановлено, що останній має тілесні ушкодження, які йому спричинила мати 05.10.2021 року приблизно о 15 год. в АДРЕСА_2 .

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4 та 14 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIIIдомашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема, є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (стаття 4 цього Закону).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

За змістом Закону № 2229-VIII обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. При вирішенні питання щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону № 2229-VIII).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 336/5627/19 (провадження № 61-1585св20) вказано, що «видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сам факт звернення заявника до органів поліції, внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР та складення протоколу про адміністративне правопорушення не підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження обставин позбавлення дитини житла, іншого майна або можливості користуватися ними, не містять доказів словесних погроз, приниження, переслідування, залякування, які могли викликати у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю, тому доводи заявника про вчинення по відношенню до її онука домашнього насильства з боку заінтересованої особи є недоведеними.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обставини справи та надані суду докази не свідчать про наявність підстав для видачі обмежувального припису, не підтверджують фактів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у будь-якій формі стосовно її сина, а також ризиків настання насильства у майбутньому, з метою застосування Закону № 2229-VIII, у зв`язку з чим вимоги заявника не є законними та обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12,81, 263-265, 350-1 350-8 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , орган опіки та піклування виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ю.В. Фирса