Справа № 504/3806/21
Провадження № 2/504/2333/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2021 р. смт. Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Барвенко В.К., розглянувши позовну заяву адвоката Шабрової Ольги Юріївни в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про визнання особистої власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року адвокат Шаброва О.Ю. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Комінтернівського районного суду Одеської області із позовом до відповідача, яким просить суд визнати квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з підвальним приміщенням № 1 плану поділу прав власності, із частинкою в загальній власності в кадастровому окрузі Рурорт, кадастровий квартал 1, земельною ділянкою 58256, загальною площею 181 кв.м, особистою власністю .

Вирішуючи питання юрисдикції Комінтернівського районного суду Одеської області на предмет спору у даній справі, суддя виходить з наступного:

Предметом позову є визнання особистої власності за позивачем на нерухоме майно - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з підвальним приміщенням № 1 плану поділу прав власності, із частинкою в загальній власності в кадастровому окрузі Рурорт, кадастровий квартал 1, земельною ділянкою 58256, загальною площею 181 кв.м.

Таким чином, між сторонами виник спір з приводу поділу нерухомого майна, що знаходиться у м. Дуйсбург, Федеративна Республіка Німеччина, яка, за твердженням позивача, була набуто подружжям за час перебування сторонами у шлюбі.

Статтею 1 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» передбачено, що приватноправові відносини - це відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи; іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 вказаного Закону України іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється, зокрема, у формі, коли хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (стаття 497 ЦПК України).

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

З урахуванням викладеного, на цивільні справи з іноземним елементом поширюються як загальні, так і спеціальні правила підсудності. Тому на стадії відкриття провадження суд повинен з`ясувати питання про те, чи поширюється його компетенція на розгляд даної справи.

Закон України «Про міжнародне приватне право» (статті 75-77) передбачає договірну, загальну, альтернативну та виключну підсудність.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

За приписами пунктів 1 і 2 частини першої статті 76 Закону України № 2709-IV суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Випадки виключної підсудності справ з іноземним елементом судам України визначені статтею 77 Закону.

Вирішення питання про поділ майна подружжя з іноземним елементом здійснюється відповідно до частини першої статті 61 Закону України "Про міжнародне приватне право", згідно з якою подружжя може обрати для регулювання майнових наслідків шлюбу право особистого закону одного з подружжя або право держави, у якій один з них має звичайне місце перебування, або, стосовно до нерухомого майна, право держави, у якій це майно знаходиться.

Аналогічні рекомендації щодо вказаного питання надано в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом" від 16.05.2013 № 24-754/0/4-13.

Розглядаючи справи за участю іноземного елемента, судам слід з`ясовувати наявність чинного між державами договору та за його наявності - порядку регулювання спірних правовідносин, що виникли.

У ч. 2 ст. 42 Закону України "Про міжнародне приватне право" вказано, що захист права власності та інших речових прав на нерухоме майно здійснюється відповідно до права держави, у якій це майно знаходиться.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 2-954/2004 (провадження № 61-19125св18) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справи до його підсудності.

Статтею 22 Брюссельської постанови № 44/2001 про міжнародну підсудність, виконання судових рішень у цивільних і торговельних справах передбачено виключну підсудність у справах з приводу нерухомого майна.

Таким чином, за законодавством України та укладеними нею міжнародними договорами компетентними у справах з іноземним елементом визнаються суди держави, на території якої знаходиться спірне нерухоме майно».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові від 21 грудня 2016 року (справа № 954/2004, касаційне провадження № 6-899цс16), відповідно до якої за положеннями ЦПК України, який набув чинності 01 вересня 2005 року (стаття 114) (подібна до ст. 30 ЦПК України в ред. Від 15.12.2017), Закону України «Про міжнародне приватне право» (розділи III та V) спори щодо нерухомого майна розглядаються за місцем знаходження цього майна та за правом, яке має найбільший зв`язок з правочином, якщо сторони не обрали інше право до цих правовідносин.

Так як, позовні вимоги є майновим спором між колишнім подружжям щодо права власності на майно, придбане подружжям у м. Дуйсбург, то в даному випадку на цей спір розповсюджуються правила виключної міжнародної підсудності, а саме, компетентними є суди за місцезнаходженням нерухомого майна.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу.

З огляду на те, що справа повинна розглядатися за місцем знаходження майна, яке знаходиться за межами України, суддя не вбачає можливості направити справу за підсудністю до іншого суду та вважає за необхідне повернути позивачу.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи з загальних засад цивільного судочинства, дану позовну заяву необхідно повернуту позивачу для подачі до належного компетентного органу Федеративної Республіки Німеччина.

Судовий збір в сумі 8481,78 грн. підлягає поверненню з державного бюджету на користь ОСОБА_1 .

На підставі наведеного, керуючись ст. 31, 187, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву адвоката Шабрової Ольги Юріївни в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про визнання особистої власності на нерухоме майно, - повернути заявнику.

Роз`яснити, що даний спір віднесений до юрисдикції іноземного суду- Федеративної Республіки Німеччина.

Зобов`язати Доброславське управління Держказначейства в Одеській області повернути на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 судовий збір в сумі 8481,78 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів від дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, чи до суду першої інстанції.

Суддя В.К. Барвенко