ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7425/21 Справа № 206/2421/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Кушнірчук Р. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори, Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання документів недійсними та визнання права власності на частину квартири та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про витребування майна та скасування запису у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа Сьома дніпровська державна нотаріальна контора про визнання правочину недійсним.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , з урахуванням їх уточнень, мотивовані тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 1998 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебувала у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та його родичів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .. Постановою від 14 грудня 2011 року Самарським ВДВС Дніпропетровського МУЮ було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-335 від 24 листопада 2011 року, виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з позивача на користь відповідача 64259,77 грн.. Постановою державного виконавця накладено арешт на майно позивача та заборона його відчуження в межах суми стягнення. Актом від 14 серпня 2012 року було встановлено, що позивач володіє квартирою спільно з іншими особами. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2012 року за поданням державного виконавця визначено, що частка позивача у праві власності на квартиру становить ј частину. Постановою державного виконавця від 27 травня 2013 року було призначено оцінювача ОСОБА_8 для визначення ринкової вартості ј частини квартири, яка належить позивачу. Згідно з висновками оцінювача від 28 вересня 2014 року ринкова вартість вказаної ј частини квартири складає 74963,00 грн. 02 березня 2015 року, 20 квітня 2015 року, 06 липня 2015 року прилюдні торги не відбулись через відсутність допущених учасників, що підтверджується відповідними протоколами ДП «Інформаційний центр» № 54451, № 74379, № 95189. 26 серпня 2015 року державним виконавцем було складено акт про проведення електронних торгів, які не відбулись. Як вбачається з акту, 11 серпня 2015 року відповідачка подала заяву про залишення за собою нереалізованого майна, а саме ј частини квартири. 28 червня 2015 року на депозитний рахунок ВДВС від відповідачки надійшли кошти в сумі 10703,23 грн., як різниця між початковою ціною нереалізованого майна та сумою стягнення за виконавчим документом. 20 жовтня 2015 року Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було видано відповідачці свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги (аукціон) не відбулись № 5-726 від 20 жовтня 2015 року. Проведення електронних торгів із реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законом правил про порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, що в свою чергу робить неможливим передачу нереалізованого майна стягувачу в рахунок погашення боргу. У зв`язку з втратою чинності звіту про оцінку майна, відповідачці була передана частина квартири за заниженою ціною, яка була актуальною за більш ніж півроку до передання квартири. Позивач вважає, що таким чином були порушені його майнові права на отримання більшої різниці між реальною та оціночною вартістю частини квартири.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги (аукціон) не відбулись № 5-726 від 20 жовтня 2015 року, виданого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_3 , акт проведення електронних торгів (аукціону), які не відбулися, від 26 серпня 2015 року, виданого Самарським ВДВС, акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого Самарським ВДВС 26 серпня 2015 року за вихідним № 10342, постанову про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу та визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні ним.

Позовні вимоги ОСОБА_3 , з урахуванням їх уточнень, мотивовані тим, що запис про право власності 11660897 від 20 жовтня 2015 року про належність їй на праві спільної часткової власності ј частини спірної квартири, було скасовано ще 12 вересня 2017 року на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року. 10 жовтня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору дарування ј частки спірної квартири, зроблено запис про право власності № 22756638 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37501804 від 10.10.2017), відповідно до якого вказана спірна частина ј частини квартири зареєстрована на праві спільної часткової власності за ОСОБА_5 .. Тобто, в період оскаржень рішень районного та апеляційного суду в касаційній інстанції ОСОБА_1 незаконно уклав договір дарування вказаного нерухомого майна на користь своєї матері ОСОБА_5 .

Позивачка вважає, що таким чином було порушено її суб`єктивне право, як власника вказаного майна, її незаконно було позбавлено права власності на вказане майно, яке вибуло з її володіння не з її волі, за безвідплатним договором ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 , яка діяла недобросовісно, знаючи про існуючий спір з приводу цього нерухомого майна.

Враховуючи викладене, позивачка просила витребувати вказане майно із чужого незаконного володіння від ОСОБА_5 на її користь, а записи про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 скасувати.

Ухвалою суду від 17 червня 2016 року цивільну справу № 206/2421/16-ц (провадження 2/206/685/16) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, Самарський відділ ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання недійсним правочину з переходу права власності, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та визнання права власності на частину квартири та цивільну справу № 206/2784/16-ц (провадження 2/206/748/16) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні ним - об`єднано в одне провадження та присвоєно єдиний номер № 206/2421/16-ц (провадження 2/206/685/16).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 а позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, витребовано від ОСОБА_5 належне ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме ј частину квартири загальною площею 63,4 кв. м., житловою площею 36,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Скасувано запис в Державному реєстрі речових прав нерухоме майно про державну реєстрацію права власності 22756638 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37501804 від 10 жовтня 2017 року за ОСОБА_5 на ј частину квартири загальною площею 63,4 кв. м., житловою площею 36,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши її право власності на вказане майно.

Рішення суду мотивоване тим, що реалізація спірного майна на прилюдних торгах відбулася в рамках примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа про стягнення суми заборгованості із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що боржник ОСОБА_1 у добровільному порядку рішення суду не виконував та іншого майна, окрім ј частки спірної квартири не мав. Крім того, суд вказав, що ОСОБА_1 не тільки у добровільному випадку не виконував рішення суду про стягнення з нього на корить ОСОБА_3 заборгованості, а й в подальшому свідомо відчужив ј частину спірної квартири за безвідплатним договором дарування на користь своєї матері ОСОБА_5 , уникнувши таким чином виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості, залишивши фактично майно у власності своєї родини та отримавши при цьому різницю, що була сплачена ОСОБА_3 під час залишення за собою нереалізованого майна. Таку поведінку учасника справи, суд розцінює як зловживання своїми процесуальними правами та намагання уникнути цивільно-правової відповідальності. За таких обставин, суд вважав, що права ОСОБА_3 у зв`язку з незаконним вибуттям з її володіння нерухомого майна дійсно були порушені та підлягають судовому захисту, а її позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні вимог ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд мав оцінити висновки експертизи як належний доказ порушення прав позивача. Крім того, апелянт зазначає, що станом на час проведення ІІ та ІІІ торгів, Звіт про оцінку майна втратив чинність, що призвело до суттєвого заниження ціни, торги не могли бути проведені, а тому їх проведення є незаконним. Також апелянт вказує, що для оформлення права власності на 1/4 частку квартири відповідачка не мала достатніх підстав, так як у неї була відсутня постанова про передачу майна стягувачу один з обов`язкових документів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 ..

Постановою державного виконавця від 14 грудня 2011 року відкрито виконавче провадження ВП № 30444569 з примусового виконання виконавчого листа № 2-335 виданого 24 листопада 2011 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 64 259,77 грн..

Постановою державного виконавця від 14 грудня 2011 року в рамках вказаного виконавчого провадження ВП № 30444569 накладено арешт на все майно, у межах суми стягнення, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику ОСОБА_1 ..

Згідно акту державного виконавця від 14 серпня 2012 року в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що боржник ОСОБА_1 володіє майном спільно з іншими особами, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , іншого майна у боржника не виявлено.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2012 року за поданням державного виконавця судом визначено, що частка боржника ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 складає ј частину цієї квартири.

Постановою державного виконавця від 27 травня 2013 року призначено ОСОБА_8 , який має сертифікат оціночної діяльності, експертом, суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання у виконавчому провадженні ВП № 30444569 з метою надання письмового висновку, звіту про оцінку майна (акт оцінки майна) з питань встановлення ринкової вартості описаного майна та надання до відділу звіту про оцінку майна. Експерта попереджено про відповідальність за відмову або ухилення від дачі висновку чи за дачу завідомо неправдивого висновку.

Згідно Висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 28 вересня 2014 року вартість об`єкта оцінки ј частини 3-кімнатної квартири АДРЕСА_3 за результатами розрахунків складає 74 963,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до протоколів проведення електронних торгів № 54451 від 02 березня 2015 року, № 74379 від 20 квітня 2015 року, та № 95189 від 06 липня 2015 року, електронні торги з продажу ј частини трикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 (лот № 42684 зі стартовою ціною 74963,00 грн., лот № 55779 зі стартовою ціною 69715,59 грн. та лот № 74840 зі стартовою ціною 69715,59 грн. відповідно) не відбулися через відсутність допущених учасників торгів.

Згідно Акту про проведення електронних торгів (аукціон), які не відбулися, складеного державним виконавцем та затвердженого начальником відділу Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ 26 серпня 2015 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-335 від 24 листопада 2011 року описане й арештоване майно боржника ОСОБА_1 , а саме ј частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , визначена вартість 74963,00 грн., неодноразово передавалось на реалізацію, яку проводило ДП «Інформаційний центр», однак торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Стягувачу ОСОБА_3 було запропоновано залишити за собою вказане нереалізоване майно та внести різницю між його вартістю та сумою боргу, що підлягала стягненню за виконавчим документом у сумі 10703,23 грн..

11 серпня 2015 року на адресу Самарського ВДВС надійшла заява ОСОБА_3 про згоду залишити за собою нереалізоване майно та 26 серпня 2015 року на відповідний рахунок від ОСОБА_3 надійшли грошові кошти у сумі 10703,23 грн..

20 жовтня 2015 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, відповідно до ст.. 62 ЗУ «Про виконавче провадження» та на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого Самарським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 26 серпня 2015 року за вих.. №10342 видано свідоцтво реєстровий № 5-726, яким посвідчено, що ОСОБА_3 належить на праві власності майно, що складається з ј частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_3 на ј частину вказаної квартири, яке виникло на підставі вказаного свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги (аукціон) не відбулись № 5-726 від 20 жовтня 2015 року.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 52770217 станом на 06 лютого 2016 року право спільної часткової власності ОСОБА_3 на ј частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 20 жовтня 2015 року, номер запису про право власності 11660897 державним реєстратором Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги (аукціон) не відбулись, серія та номер 5-726 від 20 жовтня 2015 року.

В матеріалах справи також наявні звіти ПП «Новомосковське бюро експертної оцінки» від 20 квітня 2015 року, 26 серпня 2015 року та 18 липня 2016 року про ретроспективну оцінку 3-кімнатної житлової квартири, загальною площею 63,4 кв.м., що розташована на 5-му поверсі 9-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , згідно яких ринкова вартість вказаної квартири за порівняльних підходом станом на 20 квітня 2015 року становить 557 500,00 грн., станом на 06 липня 2015 року 572 500,00 грн., станом на 26 серпня 2015 616 200,00 грн., станом на 18 липня 2016 року 645200,00 грн..

Згідно звітів № ОА-160816 № ОА2-160816 від 16 серпня 2016 року та висновків до них, складених суб`єктом оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 станом на 20.04.2015 складає 290200,00 грн. та станом на 06 липня 2015 року складає 287 000,00 грн..

Як вбачається з договору дарування ј частки квартири № 2135 від 10 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 передав безоплатно у власність (подарував) ОСОБА_5 ј частку квартири, загальною площею 63,4 кв.м., у тому числі житловою 36,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 179703257 станом на 04 вересня 2019 року право спільної часткової власності ОСОБА_3 на ј частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано 12 вересня 2017 року на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року у справі № 206/2421/16-ц та зареєстровано право власності на ј частину вказаної квартири за ОСОБА_5 на підставі договору дарування ј частки квартири.

Як вбачається з листів в.о. начальника відділу Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 18 жовтня 2019 року вих. № 18698, на виконання ухвалу суду від 09 жовтня 2019 року про витребування доказів надати належним чином завірену копію виконавчого провадження № 30444569 не має можливості, оскільки після перевірки архівного приміщення вказане виконавче провадження не виявлено. Відібрати пояснення у відповідальних за ведення архіву осіб не має можливості у зв`язку з їх звільненням.

Згідно довідки ВП-спецпідрозділ від 30 березня 2021 року про хід та актуальний стан виконавчого провадження № 30444569 з примусового виконання виконавчого листа № 2-335 від 24 листопада 2011 року виданий Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 64259,77 грн. у Самарському ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, наявна наступна інформація: 14 грудня 2011 року відкрито виконавче провадження, 20 грудня 2011 року звернуто стягнення на майно боржника, 22 грудня 2011 року стягнуто виконавчий збір, 18 липня 2012 року зупинено виконавче провадження у зв`язку з направленням до суду подання про визначення частки майна боржника, поновлено виконавче провадження, зупинено виконавче провадження, 27 травня 2013 року призначено експерта з метою визначення ринкової вартості описаного майна та надання звіту про оцінку майна, 27 листопада 2014 року поновлено виконавче провадження, 01 жовтня 2015 року звільнено майно боржника з-під арешту у зв`язку зі згодою стягувача ОСОБА_3 залишити за собою нереалізоване майно боржника ОСОБА_1 , 12 травня 2016 року виконавче провадження закінчено у зв`язку із повним виконанням рішення.

На виконання ухвали суду від 09 жовтня 2019 року про витребування доказів Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою також було надано суду належним чином завірені копії документів, на підставі яких нотаріальною конторою було видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги (аукціон) не відбулись від 20 жовтня 2015 року № 5-726, серед яких копія паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_3 ухвала суду від 10 грудня 2012 року про визначення частки боржника ОСОБА_1 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , акт про проведення електронних торгів (аукціон) які не відбулися із супровідним листом на адресу стягувача ОСОБА_3 та боржника ОСОБА_1 , протоколи проведення електронних торгів від 02 березня 2015 року, 20 квітня 2015 року та 06 липня 2015 року, інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 1136-20 по матеріалам цивільної справи № 206/2421/16-ц, складеного 08 лютого 2021 року ринкова вартість ј частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 станом на 20 квітня 2015 року складала 102609,00 грн. та станом на 06липня 2015 року складала 143481,50 грн..

ОСОБА_1 , в обґрунтування свого позову зазначено, що реалізація належного йому майна ј частки квартири відбулась на підставі не дійсного звіту про оцінку майна, в якому до того ж визначено ціну майна, що підлягало реалізації значно нижчою за ринкові ціни на час проведення аукціону, що на думку ОСОБА_1 є підставою для визнання недійсними та скасування постанови та акту про передачу майна стягувачу, в разі якщо торги не відбулись та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Так, за змістом ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 16.04.2014 № 656/5, реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 58 Закону «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗУ «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Частинами 2-4 ст. 58 вказаного Закону передбачено право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна та порядок їх оскарження до передачі майна на реалізацію.

У разі коли сторона виконавчого провадження не реалізувала своє право оскарження звіту суб`єкта оціночної діяльності у передбачений законом строк, цей звіт про оцінку майна набуває чинності та є підставою для реалізації майна з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною у звіті.

Пунктом 1 Розділу V Тимчасового порядку визначено, що реалізація майна здійснюється шляхом проведення організатором електронних торгів. Передачею майна на реалізацію вважається момент внесення інформації про лот у систему електронних торгів. Вартість майна, переданого на реалізацію, є дійсною на період реалізації майна.

Разом із тим, відповідно до ч. 5 ст. 58 Закону звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку звіт втрачає чинність і оцінка майна проводиться повторно.

Отже, виходячи із системного аналізу наведених норм, звіт про оцінку майна є чинним, якщо від дня його підписання до дня проведення прилюдних торгів пройшло не більше шести місяців. Після збігу цього строку обов`язковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна.

Проведення електронних торгів із реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Разом з тим Закон допускає, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження, Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах після проведення повторної оцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (ч. 6 ст. 62 Закону).

Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (ч. 7 ст. 62 Закону).

Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт.

При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (ч. 9 ст. 62 Закону).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (ст. 16 ЦК України).

Так, згідно зі ст. 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника.

Однак, для застосування наслідків, передбачених ст. 393 ЦК України, судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства та чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, який просить визнати акт державного виконавця та свідоцтво про право власності недійсними та скасувати їх, та якими доказами це підтверджується.

Так, державним виконавцем було дотримано вимоги п. 1 розділу ІІ Тимчасового порядку, ч. 1 ст. 58 ЗУ «Про виконавче провадження» та відповідною постановою призначено суб`єкта оціночної діяльності з метою визначення ринкової вартості майна боржника ОСОБА_1 .

Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_8 вартість ј частини 3-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 було визначено у розмірі 74963,00 грн. без урахування ПДВ.

ОСОБА_1 своїм правом на оскарження зазначеного звіту з висновком суб`єкта оціночної діяльності щодо ринкової вартості майна в умовах примусової реалізації у передбачений законом строк не скористався, у зв`язку з чим цей звіт про оцінку майна набув чинності та був підставою для реалізації арештованого майна з прилюдних торгів 02 березня 2015 року за початковою ціною, визначеною у звіті, а саме 74 963,00 грн., що відображено у протоколі проведення електронних торгів № 54451.

В той же час, датою складання висновків та звіту суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_8 зазначено 28 вересня 2014 року, отже даний висновок був дійсним протягом шести місяців, а саме до 28 березня 2015 року, тобто на момент проведення прилюдних торгів 20 квітня 2015 року та 06 липня 2015 року втратив чинність.

Судом встановлено, що повторної оцінки спірного майна в рамках здійснення процедури проведення прилюдних торгів проведено не було, отже електронні торги із реалізації майна 20 квітня 2015 року та 06 липня 2015 року були проведені за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, що є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

При цьому, ОСОБА_1 зазначав, що не проведення повторної оцінки реалізованого на аукціоні майна призвело до порушення його прав, в тому числі в частині заниження реальної ринкової вартості такого майна та як наслідок отримання ним меншої грошової суми від його реалізації.

Так, судом першої інстанції було призначено оціночно-будівельну експертизу за результатами проведення якої експертом було складено висновок, відповідно якого ринкова вартість ј частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 станом на 20 квітня 2015 року складала 102 609,00 грн. та станом на 06 липня 2015 року складала 143481,50 грн..

За змістом ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

За змістом висновку експерта ринкова вартість спірного майна дійсно визначена більшою, аніж у висновку суб`єкта оцінювальної діяльності від 28 квітня 2014 року.

Проте, з мотивувальної частини висновку експерта вбачається, що для визначення вартості квартири для порівняння використано наявну інформацію з архівів ринку пропозицій продажу житлової нерухомості, достатньо наближеними датами у часі, а саме 28 квітня 2015 року та 30 червня 2015 року.

При цьому, експертом використовувався порівняльний підхід з припущеннями і спрощеними процедурами, а також зазначалось про складність ретроспективної оцінки, з урахуванням того, що визначення вартості проводиться на дати, що минули, вбачаючи розбіжності показників приведених вартостей порівнянь та складності порівняння при застосуванні поправок на відмінності (розташування будинку, розташування квартири в плані будинку, об`ємно-планувальні рішення, технічний стан та конструктивні складові будинку, якість оздоблення, наявність зручностей та поліпшень, благоустрій території, тощо).

Крім того, визначення вартості ј частки спірної квартири, експертом здійснювалось математичним шляхом від визначеної середньо-ринкової вартості усієї квартири в цілому, тоді як на прилюдних торгах відчужувалась саме частка квартири, що впливає на реальну вартість під час реалізації, значно занижуючи її.

Отже, визначена у висновку експерта вартість спірної ј частки квартири дійсно є вищою, однак не може розцінюватись судом, як остаточно визначена вартість, станом на час проведення прилюдних торгів 20 квітня 2015 року та 06 липня 2015 року.

Встановлено та не спростовано ОСОБА_1 той факт, що ним не було оскаржено звіт суб`єкта оціночної діяльності від 28 вересня 2014 року та не ставилось в подальшому питання щодо невідповідності початкової вартості лоту його реальній ринковій вартості під час проведення торгів 20 квітня 2015 року та 06 липня 2015 року.

Відповідно до ч. 9 ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 06.06.2015 року), про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

В матеріалах справи дійсно відсутня постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Однак, судом встановлено, що станом на теперішній час матеріали виконавчого провадження відсутні у Самарському ВДВС ГТУЮ Дніпропетровської області, отже достовірно встановити чи виносилась взагалі така постанова суд позбавлений можливості.

Викладені обставини у їх сукупності, а саме проведення прилюдних торгів на підставі звіту про оцінку майна, що втратив чинність та відсутність постанови про передачу майна стягувану дійсно свідчать про порушення вимог Тимчасового порядку та ЗУ «Про виконавче провадження», однак врахувавши обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що права позивача ОСОБА_1 не порушені, оскільки вказані порушення не вплинули на результати торгів, бо навіть за умови реалізації майна боржника за ціною нижче від ринковою, такі торги тричі не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників.

При цьому, порушення порядку реалізації арештованого майна, що були допущені, сталися не з вини ОСОБА_3 ..

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Так, встановлено та не заперечувалось представником ОСОБА_1 , що 10 жовтня 2017 року ОСОБА_1 розпорядився своїми правами на власний розсуд, подарувавши належну йому ј частку квартири ОСОБА_5 ..

Тобто, станом на час звернення до суду з уточненою позовною заявою 19 вересня 2019 року ОСОБА_1 вже не був власником спірного майна.

При цьому, заявлені позовні вимоги в останній редакції щодо визнання недійсними та скасування свідоцтва про придбання майна, постанови та акта про передачу майна стягувачу тісно взаємопов`язані із поверненням положення до стану, що існував до винесення вказаних документів, тобто відновлення права власності ОСОБА_1 на ј частину спірної квартири, про що ОСОБА_1 також заявлено позовну вимогу, що є неможливим у зв`язку з відчуженням вказаного нерухомого майна на користь іншої особи.

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Між тим, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини.

У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК.

Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК.

За змістом п. 26 вказаної Постанови, відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15, провадження № 14-376цс18).

Таким чином, спірний об`єкт нерухомості, а саме ј частини квартири вибула з володіння ОСОБА_3 на підставі рішень судів першої та апеляційної інстанції, які в подальшому були скасовані касаційним судом, а отже не з її волі.

Відповідачка ОСОБА_5 набула права власності на спірний об`єкт нерухомості на підставі безвідплатного договору дарування, укладеного між нею та попереднім власником її сином ОСОБА_1 , саме під час касаційного перегляду даної справи, про що були обізнані і ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , тобто останні під час укладання договору дарування діяли недобросовісно, знаючи про існування спору щодо відчужуваного нерухомого майна.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині витребування майна підлягають задоволенню та на її користь від ОСОБА_5 підлягає витребуванню майно, а саме ј частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Пунктом 5 ч. 1 ст. 19 вказаного Закону визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

За змістом ст. 26 цього Закону, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час звернення із відповідною заявою до державного реєстратора) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав)

Отже, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 , суд вірно вважав за необхідне також задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 в частині скасування запису у Державному реєстрі речових прав ОСОБА_5 на нерухоме майно, припинивши її право власності на вказане майно.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд обґрунтовано виходив з того, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Так, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 63504,77 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. та сплачене державне мито у розмірі 635 грн. та на підставі вказаного рішення видано виконавчий лист.

Реалізація спірного майна на прилюдних торгах відбулася в рамках примусового виконання зазначеного виконавчого листа про стягнення суми заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що боржник ОСОБА_1 у добровільному порядку рішення суду не виконував та іншого майна, окрім ј частки спірної квартири не мав.

У зв`язку з неможливістю реалізувати спірне майно у примусовому порядку на прилюдних торгах через відсутність допущених учасників, єдиною можливістю реалізувати рішення суду та отримати матеріальне відшкодування було залишення за ОСОБА_3 такого нереалізованого майна, на що остання погодилась та сплатила різницю між його вартістю та розміром суми що підлягала стягнення з ОСОБА_1 на її користь.

В той же час ОСОБА_1 не тільки у добровільному випадку не виконував рішення суду про стягнення з нього на корить ОСОБА_3 заборгованості, а й в подальшому, під час перегляду в касаційній інстанції рішень судів першої та апеляційної інстанції по даній справі свідомо відчужив ј частину спірної квартири за безвідплатним договором дарування на користь своєї матері ОСОБА_5 , уникнувши таким чином виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості, залишивши фактично майно у власності своєї родини та отримавши при цьому різницю, що була сплачена ОСОБА_3 під час залишення за собою нереалізованого майна.

Таку поведінку учасника справи, суд вірно розцінив як зловживання своїми процесуальними правами та намагання уникнути цивільно-правової відповідальності.

За таких обставин, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що права ОСОБА_3 у зв`язку з незаконним вибуттям з її володіння нерухомого майна дійсно були порушені та підлягають судовому захисту, а її позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи апелянта в скарзі про те, що, суд мав оцінити висновки експертизи як належний доказ порушення прав позивача, а також те, що станом на час проведення ІІ та ІІІ торгів, Звіт про оцінку майна втратив чинність, що призвело до суттєвого заниження ціни, торги не могли бути проведені, а тому їх проведення є незаконним, для оформлення права власності на 1/4 квартири відповідачка не мала достатніх підстав, так як у неї була відсутня постанова про передачу майна стягувачу, - колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. Суд першої інстанції на вказані доводи позивача дав чіткі та обґрунтовані відповіді, які відповідають вимогам закону.

Більш того, позивач ні в суду першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не надав належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його прав, саме ОСОБА_3 .. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що зловживання позивачем своїми процесуальними правами та намагання уникнути цивільно-правової відповідальності, а саме виконати рішення, яке набрало законної сили.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та задоволення позову ОСОБА_3 ..

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко