ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 листопада 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/6687/19

Головуючий у першій інстанції Ченцова С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1407/21

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1258/21

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Бобрової І.О.,

суддів Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

за участю секретаря Бивалькевич Т.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Чернігівської міської ради, Чернігівська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 квітня 2021 року та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення цього ж суду від 19.07.2021 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самовільного будівництва та зобов`язання вчинити дії,

місце постановлення рішення судом першої інстанції м.Чернігів Чернігівська область,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 06.05.2021,

дата складання повного тексту додаткового рішення суду першої інстанції 19.07.2021,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 09.12.2019 (а.с. 81 т.1), від 25.02.2021 (а.с. 210-211 т.1) просила прийняти рішення про знесення прибудови відповідачки до кухні (літ. 1-1), розташованої у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка була зведена без дотримання вимог чинного законодавства, стягнути з відповідачки суму понесених в ході розгляду справи судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка є власницею 2/5 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 12.09.2003. Власником 3/5 частини будинку являється ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 19.05.1999 року.

Позивачка зазначає, що земельна ділянка площею 531,0 кв.м, на якій розташований зазначений будинок, не приватизована, порядок користування цією ділянкою між нею та відповідачкою не встановлено, поділ будинку не проводився. Відповідно до технічного паспорту від 27.11.2018 позивачка є власницею та фактично користується частиною житлового будинку, яка складається з: кухні площею 8,0 кв.м (2-1), житлової кімнати 12.0 кв.м (2-2), житлової кімнати 8.1 кв.м. (2-3), житлової кімнати 6.7 кв. м. (2-4), житлової кімнати 12,2 кв. м. (2-5), санвузла 2.7 кв. м. (2-6), коридору 1,7 кв. м. (2-7).

ОСОБА_2 належить частина будинку, яка складається з кухні 10.8 кв. м. (1-1), житлової кімнати 13.9 кв.м. (1-4), житлової кімната 13.7 кв.м. (1-5), житлової кімнати 7.1 кв.м. (1-6). У 2018 році відповідачка без будь-яких попередніх домовленостей з ОСОБА_1 , як співвласником будинку та компетентними органами, здійснила незаконну та непогоджену прибудову до своєї частини будинку, а саме до кухні (1-1).

Позивачка зазначає, що у зв`язку із зведенням прибудови звузилась стежка загального користування біля будинку, відповідачка чинить перешкоди у користуванні нею шляхом встановлення металевих стовпців та мотузок, що створює для позивачки незручні умови для пересування двором загального користування. Стверджує, що жодних дозвільних документів, так само як і документа, який підтверджує право власності на прибудову, у ОСОБА_2 немає. На неодноразові звернення до Управління державного архітектурно-будівельного контролю щодо порушень з боку відповідача при будівництві прибудови, були отримані листи щодо неможливості провести належним чином перевірку, через постійну відсутність відповідача за місцем проживання.

Відповідачкою здійснено прибудову до свого будинку без правової підстави з порушенням вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», державних будівельних норм, пожежних норм та правил, без згоди позивачки як співвласниці будинку та користувача спільної земельної ділянки, без отримання дозвільних документів на прибудову, що на думку ОСОБА_1 є підставою для задоволення позову та знесення спірної прибудови.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_2 провести перебудову прибудови до кухні ( літ.1-1), розташовану у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до вимог п.17.12 ДБН В.2.1 - 10-2009 «Основи та фундаменти споруд. Основні положення проектування», в частині здійснення заходів щодо уникнення замокання кладки цоколю, п. 10.1 ДБН В.2.6-220:2017 «Покриття будівель і споруд», в частині влаштування вимощення шириною не менше 1,0 м та п. 6.4 ДБН Б. 1.1- 5:2011 «Благоустрій територій», в частині недопущення скривлення зовнішньої кромки вимощення в межах прямолінійної ділянки по горизонталі більше ніж на 0,01 м. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 7197 грн та 768,40 грн судового збору.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції послався на висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 07-20 від 25.11.2020, відповідно до якого спірну прибудову виконано без отримання будівельного паспорту забудови земельної ділянки, без подання відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації; прибудова не відповідає вимогам ДБН: в частині здійснення заходів щодо уникнення замокання кладки цоколю, в частині влаштування вимощення шириною не менше 1,0 м та в частині недопущення скривлення зовнішньої кромки вимощення в межах прямолінійної ділянки по горизонталі більше, ніж 0,01 м.

Районний суд зазначив, що відповідно до ч. 7 ст. 34, ч. 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Частина 8 цієї статті передбачає, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Таким чином, встановивши, що повідомлення про початок виконання будівельних робіт було подано ОСОБА_2 , однак за її заявою від 05.11.2018 було скасовано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про знесення самовільного будівництва та зобов`язання вчинити дії підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання ОСОБА_2 провести перебудову прибудови до кухні, усунувши порушення вимог ДБН, що встановлені судовою будівельно-технічною експертизою по справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд звернув увагу на положення ч. 1 п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до якої знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18.

Додатковим рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 липня 2021 року у задоволенні заяви представника позивача-адвоката Кулініч К.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу адвоката у сумі 6950 грн відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту наданих представником позивачки адвокатом Кулініч К.В. договору про надання правової допомоги № 22/19 від 21.10.2021, додаткової угоди №1, акту прийняття-передачі наданих послуг судових витрат від 27.04.2021 неможливо встановити, у тому числі, які саме були виконані роботи (надані послуги) та понесенні у зв`язку з цим витрати.

Крім того, суд зауважив, що представником позивачки докази на підтвердження розміру витрат подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, однак, усупереч вимогам ч. 8 ст. 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів у справі сторона про це відповідної заяви не зробила.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції від 26.04.2021 сторони звернулись з апеляційними скаргами.

У своїй апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції від 26.04.2021 таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, вимогам закону, постановленим поза межами позовних вимог, у зв`язку з чим просить вказане рішення скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідачка стверджує, що ОСОБА_1 , звертаючись з позовом, просила прийняти рішення про знесення прибудови відповідачки, яка була зведена без дотримання вимог чинного законодавства, таким чином відповідно до вимог чинного законодавства суд повинен був розглянути вимоги позивачки стосовно саме знесення, а не будь-якої перебудови або зобов`язання здійснити будь-які будівельні роботи.

Скаржниця звертає увагу суду на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 31.10.2018 у справі № 725/5630/15-ц, де зазначено, що «юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо».

Під час розгляду справи зверталася увагу суду, що в матеріалах справи не міститься жодних доказів порушення саме майнових прав позивачки, а також на ту обставину, що саме на позивача покладається обов`язок доказування у даній справі. В матеріалах справи відсутні докази того, що дії відповідачки є незаконними та порушують вимоги ч. 1 та ч. 3 ст. 103, ч. 2 ст. 152 ЗК України.

Зазначає, що проведеною по справі експертизою не було встановлено жодних порушень, зазначених в частинах 4-7 статті 376 ЦК України, що є підставою для знесення самовільно збудованого об`єкту нерухомості.

Позивачка ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, посилаючись на грубе порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції від 26.04.2021 скасувати та прийняти нове рішення про знесення прибудови відповідачки, яка була зведена без дотримання вимог чинного законодавства. Вказує, що суд формально навів перелік доказів по справі, якими сторона позивача аргументувала свою позицію, не надавши кожному з них окремо та в сукупності оцінки щодо належності та недопустимості. Суд жодним чином не аргументував своє рішення в частині відхилення від вимоги щодо знесення прибудови відповідачки.

Позивачка також звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 31.10.2018 у справі № 725/5630/15-ц, на які посилалася в своїй скарзі й ОСОБА_2 . Вказує, що експертизою по справі було встановлено факт відсутності будь-яких документів на самочинну прибудову, порушення норм ДБН. Судом було встановлено факт неодноразових звернень позивачки до компетентних органів щодо незаконного будівництва. Позивачка намагалась врегулювати спір у досудовому порядку, проте поведінка відповідачки, ігнорування нею даної ситуації свідчать про свідоме порушення нею прав позивачки.

Суд вказаній обставині належної оцінки не надав, та дійшов помилкового висновку про те, що саме здійснення перебудови в даному випадку є необхідною мірою.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 липня 2021 року позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Кулініч К.В. посилаючись на грубе порушення норм матеріального та процесуального права просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки витрати на правову допомогу адвоката в сумі 6950 грн.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що при подачі заяви на ухвалення додаткового рішення позивачкою було додано договір про надання правничої допомоги, додаткову угоду з актом виконаних робіт та квитанціями про сплату послуг. Висновки суду першої інстанції щодо неможливості встановити які саме роботи були виконані є помилковими, оскільки в наданих доказах, зокрема в акті виконаних робіт, є посилання на номер справи, а в квитанціях про оплату є посилання на договір про надання правничої допомоги та сплату послуг згідно з виставленим рахунком.

Судом першої інстанції не було враховано висновки ВСУ, на які посилалась позивачка в заяві про ухвалення додаткового рішення, не враховано рішення ЄСПЛ «Бєлоусов проти України» від 07.11.2013, висновки ВС у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Зазначає, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості, а тому сторона не повинна надавати докази на підтвердження обґрунтованості ринкової вартості послуг (постанова ВС від 09.04.2019 у справі № 826/2689/15).

На думку позивачки, суд першої інстанції формально навів перелік доказів по справі, не надавши їм належної оцінки, не аргументував своє рішення про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим оскаржуване додаткове рішення підлягає скасуванню.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Управління державного архітектурно-будівельного контролю Чернігівської міської ради та Чернігівська міська рада не скористались.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційні скарги позивачки ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.04.2021 та додаткове рішення цього ж суду від 19.07.2021 відповідачка ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Чернігівської міської ради та Чернігівська міська рада не скористались.

Заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами 1,2,5 статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 квітня 2021 року не відповідає, а додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.07.2021 відповідає частково.

Судом встановлено, що сторони є власниками ідеальних часток житлового будинку. ОСОБА_2 є власницею 3/5 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться по АДРЕСА_3 на підставі договору дарування частини будинку АВА № 136351 від 19.05.1999. Згідно з договором у користування обдарованої переходять 3/5 частини вказаного будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що складається з: кімнат «1-4», «1-5», «1-6» площею 13,9 кв.м, 13,7 кв.м. 7.1 кв.м., кухні «1-1» площею 10,8 кв.м., льоху «а», сараю «б1», літньої кухні «Б», «б», що знаходились у користуванні дарителя на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Новозаводської районної ради міста Чернігова 21.12.1998 (а.с.41-42 т.1).

Згідно з реєстраційним посвідченням КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 20.05.1999 № 17822, 3/5 частини будинку за адресою: АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (а.с. 43 т. ).

ОСОБА_1 є власницею 2/5 частин житлового будинку АДРЕСА_4 на підставі договору дарування частини будинку ВАО №099848 від 12.09.2003 року (а.с. 8).

Згідно з витягом КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.10.2003 № 1808919, 2/5 частини будинку за адресою: АДРЕСА_3 на праві приватної власності належать ОСОБА_1 (а.с.9).

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_5 , виготовленого станом на 27.11.2018, вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 531 кв.м. та складається з житлового будинку (А-1), прибудови (А1-1-А4-1), погреба з шийкою (а3-1), літньої кухні (Б-1), сіней (б-1), сараїв (б1-1,В-1). Згідно з експлікацією приміщень до плану житлового будинку (А-1), будинок складається з двох квартир, до першої квартири входять кухня площею 10,8 кв.м. та три житлові кімнати площею 13,9 кв.м., 13,7 кв.м. та 7,1 кв.м., до другої квартири входять кухня площею 8 кв.м., чотири житлові кімнати площею 12 кв.м., 8,1 кв.м., 6,7 кв.м., 12,2 кв.м., санвузол 2,7 кв.м., коридор 1,7 кв.м. За схематичним планом житловий будинок має два окремих входи (10-12 т.1).

Таким чином, сторони фактично визначилися із займаними приміщеннями в будинку та провели між собою поділ домоволодіння на квартири АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 . Ці квартири являють собою ізольовані приміщення з окремими входами. Кожна із сторін користується кожен своєю квартирою. Про добровільність поділу свідчить та обставина, що відповідачка зареєстрована саме в квартирі АДРЕСА_8 (а.с.24 том 1), а наданий позивачкою технічний паспорт на будинок із зазначенням приміщень, які відносяться до кожної з квартир, виготовлений саме на замовлення ОСОБА_1 (а.с.10).

23.08.2018 ОСОБА_2 подала до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Чернігівської міської ради повідомлення № ЧГ 47 про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1). Об`єктом будівництва зазначена реконструкція власної квартири АДРЕСА_8 для покращення умов проживання, розроблено проектну документацію та затверджено замовником 14.08.2018 (а.с. 54-59 т.1).

За доводами позивачки, ОСОБА_3 у 2018 році без будь-яких попередніх домовленостей із ОСОБА_1 як співвласником будинку та компетентними органами здійснила незаконну та непогоджену прибудову до своєї частини будинку, а саме до кухні (1-1). З цього приводу ОСОБА_4 неодноразово зверталась до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Чернігівської міської ради .

Так, з відповідей Управління державного архітектурно-будівельного контролю Чернігівської міської ради № 3-01-07/123 від 22.08.2018, № 3-01-07/123/169 від 16.11.2018, № 30.11.2018 № 3-01-07/123/169-2 від 30.11.2018 вбачається, що посадовою особою Управління, з метою проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності під час виконання будівельних робіт, здійснено неодноразові виїзди на об`єкт по АДРЕСА_1 . Під час виїздів на місце власник (користувач) даного об`єкта був відсутній, що унеможливило проведення перевірки (а.с.13,14,15 т.1).

З даного питання до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Чернігівської міської ради звертався 22.04.2019 й депутат Чернігівської обласної ради ОСОБА_5 , на яке отримав аналогічну відповідь № 01-04/197-вих від 11.05.2019. Зокрема, вказаним листом повідомлено, що у Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про проведення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація по даному об`єкту (а.с.16 т.1).

З відповіді Управління державного архітектурно-будівельного контролю від 29.11.2019 № 01-11/450 на адвокатський запит від 27.11.2019 № 59 вбачається, що згідно з даними єдиного реєстру, інформація стосовно зареєстрованих документів декларативно-дозвільного характеру щодо об`єктів розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , замовником яких виступала громадянка ОСОБА_2 , відсутня. За заявою замовника будівництва ОСОБА_2 05.11.2018 було скасовано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками(ССІ), зареєстрованого управлінням 23.08.2018 за № ЧГ 47 на об`єкт будівництва «Реконструкція частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 »(а.с.76 т.1).

З відповіді Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради від 02.12.2019 № 2567/19 на запит адвоката Кулініч К.В. слідує, що рішеннями Чернігівської міської ради право користування на земельну ділянку по АДРЕСА_3 ОСОБА_2 не надавалось (а.с.75 т.1).

За клопотанням представника позивачки по справі було проведено судову будівельно-технічну експертизу та надано суду висновок експерта Солдатової В.С. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 07-20 від 25.11.2020 (а.с. 149-187 т.1).

В результаті виконаного візуально-інструментального обстеження житлового будинку експертом встановлено, що до кухні (літ. 1-1) площею 10,8 кв.м., що знаходиться у користуванні ОСОБА_2 , в місці розташування колишнього ганку прибудовано побудову розміром 2,7м х 2,57 м та висоту 2,98 м. Прибудова прибудована при вході до частин будинку, що позначена квартирою АДРЕСА_6 таким чином, що має всього дві зовнішні стіни. При цьому одна зовнішня стіна прибудована до зовнішньої стіни прибудови А1-1, якою користується ОСОБА_2 , а друга до зовнішньої стіни житлового будинку А-1 в тій частині, де знаходяться приміщення, якими користується ОСОБА_2 .

Прибудова знаходиться в недобудованому стані.

Відповідно до висновку експерта зведення прибудови до кухні (літ. 1-1), розташованої в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до виду будівництва - реконструкція. При цьому, при будівництві прибудови до кухні (літ. 1-1), розташованої в житловому будинку по АДРЕСА_1 , не були дотримані вимоги статей 27, 34, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» - прибудову виконано без отримання будівельного паспорту забудови земельної ділянки, без подання відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Експертом також встановлено, що ширина внутрішнього приміщення прибудови, відстань від найбільш виступаючої конструкції стіни прибудови до межі з сусідньою земельною ділянкою, водовідведення атмосферних опадів з покрівлі прибудови, протипожежна відстань до інших будівель вимогам ДБН відповідають.

Разом з тим, під час огляду вимощення, що влаштоване навколо спірної прибудови експертом встановлено ряд недоліків, а саме: прибудова до кухні (літ. 1-1) житлового будинку по АДРЕСА_1 не відповідає вимогам п.17.12 ДБН В.2.1 - 10-2009 «Основи та фундаменти споруд. Основні положення проектування» в частині здійснення заходів щодо уникнення замокання кладки цоколю, , п. 10.1. ДБН В.2.6-220:2017 «Покриття будівель і споруд» в частині влаштування вимощення шириною не менше 1,0 м та 6.4 ДБН Б.1.1- 5:2011 «Благоустрій територій» в частині недопущення скривлення зовнішньої кромки вимощення в межах прямолінійної ділянки по горизонталі більше, ніж 0,01 м.

Згідно із матеріалами інвентаризаційної справи № 12248, що була досліджена експертом, житловий будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 500 кв.м. Є надлишки площею 31 кв.м.

На час звернення з позовом вказана земельна ділянка не приватизована, використовується сторонами на рівних умовах, порядок користування нею не встановлений. Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статей 355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частини 1 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Частиною 4 статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частинами 1, 2 статті 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю; власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків .

Обґрунтовуючи позовні вимоги про знесення спірної прибудови, ОСОБА_1 наголошувала, що її зведенням звузилась стежка загального користування біля будинку, відповідачка чинить перешкоди у користуванні стежкою, що створює для позивачки незручні умови для пересування двором загального користування. Дозвільних документів на прибудову у ОСОБА_2 немає. Прибудова здійснена з порушенням ДБН без згоди позивачки як співвласниці будинку та користувача спільної земельної ділянки. Вказані обставини у сукупності, на думку позивачки, є підставою для задоволення позову саме шляхом знесення спірної прибудови.

Будівництво (реконструкція) об`єктів нерухомості являє собою взаємопов`язану діяльність різних суб`єктів права, які поєднані єдиною метою, спрямованою на безпосереднє забезпечення та створення об`єкта будівництва, яка включає різні аспекти і етапи будівництва.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про основи містобудування» передбачено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів: раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення рівня ефективності та іншого використання земельних ділянок; охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; інформування через засоби масової інформації громадян про плани перспективного розвитку територій і населених пунктів, розміщення важливих містобудівних об`єктів; участь громадян, об`єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об`єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій; захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Частиною 1 статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки.

За змістом п. 1 частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;

Відповідно до частини 7 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 5 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Частина 8 цієї статті передбачає, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, при будівництві прибудови до кухні (літ. 1-1), розташованої в житловому будинку по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 було подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт, однак за її заявою від 05.11.2018 скасовано, таким чином відповідачкою не були дотримані вимоги статей 27, 34, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки фактично прибудову виконано без отримання будівельного паспорту забудови земельної ділянки, без подання відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Таким чином суд першої інстанції правильно встановив, що спірна прибудова відповідачки є самочинним будівництвом.

Згідно з положеннями частини 4 статті 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За змістом частини 7 статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

У пункті 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам, роз`яснено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 653/104/19.

Апеляційний суд також звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 31.10.2018 у справі № 725/5630/15-ц, на які також посилалась відповідачка в апеляційній скарзі. У вказаній постанові ВПВС зазначила, що юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини тощо.

Зі змісту висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 07-20 від 25.11.2020 вбачається, що грубих порушень будівельних, протипожежних та санітарних норм тощо, що впливають на міцність і безпечність будинку сторін, загрожують життю та здоров`ю людей експертом не встановлено.

Крім того, дослідженням встановлено, що спірна прибудова до кухні відповідачки зведена шляхом реконструкції в місці розташування колишнього ґанку при вході до частини будинку, що позначена квартирою АДРЕСА_6 . Прибудова зведена таким чином, що має всього дві зовнішні стіни: одна стіна прибудована до зовнішньої стіни прибудови А1-1, що знаходиться в користуванні відповідачки, а друга до зовнішньої стіни житлового будинку А-1 з тієї сторони, де знаходяться приміщення, якими також користується відповідачка.

З пояснень сторін вбачається, що вздовж однієї зі сторін будинку, до якої прибудована спірна прибудова проходить стежка у двір загального користування, якою сторони користувались на рівних умовах. Колегія суддів відхиляє доводи позивачки про те, що дана стежка після зведення прибудови звузилась, оскільки, як зазначено вище, стіни спірної прибудови знаходяться в одній площині з прилягаючими стінами будинку та за їх межі не виступають.

На даний час прохід у позивачки до двору та надвірних будівель забезпечений через вищевказану стежку, при цьому, відповідно до висновку експерта в місці розташування стежки відстань від стіни прибудови до межі з сусідньою земельною ділянкою відповідає вимогам ДБН та складає 1,97 м. Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до схематичного плану земельної ділянки АДРЕСА_5 , що перебуває у користуванні сторін, вхід до частини будинку, якою користується ОСОБА_1 , знаходиться навпроти вхідної хвіртки до двору та через зазначену стежку не пролягає.

Доводи позивачки про умисне створення відповідачкою перешкод для пересування двором загального користування є голослівними, оскільки не підтверджені належними доказами.

Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи висновок будівельно-технічної експертизи та наведені обставини справи, колегією суддів не встановлено порушення прав позивачки або істотного порушення будівельних норм і правил відповідачкою, які є підставою для задоволення позовних вимог про знесення прибудови до кухні ОСОБА_2 .. Належних та допустимих доказів, що вказують на порушення прав ОСОБА_1 , нею не надано.

Посилання позивачки на те, що прибудова відповідачки порушує її права як співвласника спільного домоволодіння та користувача земельної ділянки за цією адресою, не заслуговують на увагу, оскільки земельна ділянка по АДРЕСА_3 знаходиться у їх спільному користуванні і порядок користування цією земельною ділянкою судовим рішенням чи нотаріально посвідченим договором між ними не встановлювався.

Суд першої інстанції обставин справи належним чином не з`ясував, не встановив, які ж саме права позивачки є порушеними та підлягають захисту шляхом проведення перебудови спірної прибудови, та обмежившись формальним посиланням на висновки проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи дійшов неправильних висновків по суті спору.

З огляду на викладене вище, підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції від 26.04.2021 - відсутні. Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду від 26.04.2021 скасуванню на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України .

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

Заявою від 30.04.2021 (т. 1 а.с. 241-242) з урахуванням уточнюючої заяви (т. 1 а.с. 260) представник позивачки просила ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію судових витрат на правову допомогу в сумі 6950 грн.

У зв`язку з ухваленням колегією суддів апеляційного суду нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційна скарга позивачки ОСОБА_1 на додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 19.07.2021 підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 19.07.2021 - зміні в частині мотивів відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Отже, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги, із ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь ОСОБА_2 1362 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 376 ч.1 п.4, ч.4, ст.381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 квітня 2021 року - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 квітня 2021 року - задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2021 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самовільного будівництва та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 липня 2021 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 липня 2021 року змінити виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко

Повний текст постанови суду складений 04.11.2021.