Справа № 454/2614/20 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/811/1250/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.,

при секретарі Ждан К.О.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 22 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПРАТ "Шахта "Надія" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди, витрат на правову допомогу,-

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача, ПрАТ "Шахта "Надія", в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, моральної шкоди, витрат на правову допомогу .

Свої вимоги мотивує наступним.

Він перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Шахта «Надія» з 16.10.2019 року до 10.03.2020 року. На роботу прийнятий згідно наказу № 224-К на посаду підземний гірник очисного забою 5 розряду з повним робочим днем під землею (табельний номер 779).

10.03.2020 року, наказом № 48-К звільнений з займаної посади за власним бажанням, згідно норм ст.38 КЗпП України.

Після звільнення, відповідач не здійснив повного розрахунку належних йому сум заробітної плати, розмір якої на момент звернення до суду, 10.08.2020 року складає 30 221,65 грн.

В порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідачем не було виплачена йому 10.03.2020 року в день звільнення заробітна плата, у розмірі 30 221 ,65 грн., а лише 22.10.2020 року відповідач здійснив повну виплату заборгованої заробітної плати, тобто із затримкою 114 днів, станом на 10.08.2020 року, момент звернення з позовом до суду. Відповідно середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи становив згідно розрахунку-148 563 грн.,66 коп.

26.10.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в Сокальський районний суд Львівської області з заявою про відмову від частини позовних вимог в порядку ст.49 ЦПК України, де вказав, що станом на 22.10.2020 року, відповідач, ПрАТ «Шахта «Надія» повністю виплатила заборгованість по заробітній платі, тому в тій частині він, позивач ОСОБА_1 відмовляється від позовних вимог.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи з 10.03.2020 року, то в тій частині позовні вимоги підлягають збільшенню, виходячи з розрахунку: 148 563,66 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи станом на 10.08.2020 року, момент подачі позовної заяви до суду.

65 159,50 грн.-середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи з 11.08.2020 року по день фактичного, повного розрахунку відповідачем ПрАТ «Шахта «Надія» 22.10.2020 року.

На 22.10.2020 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи з 10.03.2020 року становить, згідно розрахунку:

148 563,66 грн. + 65 159,50 грн. = 213 723,16 грн.

Також, внаслідок невиплати заробітної плати йому, відповідачем завдано моральну шкоду, оскільки він відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, був змушений економити на продуктах харчування та одязі, було принижено його честь, гідність, проігноровано його права, він втратив престиж та ділову репутацію серед співробітників, знайомих, друзів і родичів. Моральну шкоду заподіяну йому відповідачем він оцінює в 50000 гривень та просить таку стягнути з відповідача. Звернув увагу суду на те, що на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, 2014 року народження і 2019 року народження, та дружина, яка перебуває у декретній відпустці. Інших доходів, окрім як заробітна плата позивача родина не має. Моральну шкоду заподіяну йому відповідачем він оцінює в 50 000 гривень та просить таку стягнути з відповідача.

Також просить стягнути з відповідача, ПрАТ "Шахта "Надія" в його- ОСОБА_1 користь витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п"ять тисяч) гривень.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 22 січня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "Шахта "Надія" с. Сілець Сокальського району Львівської області, в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи в сумі 150 000 ( сто п"ятдесят тисяч) гривень.

Стягнуто з ПрАТ "Шахта "Надія" с.Сілець Сокальського району Львівської області, в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 моральну шкоду в розмірі 5000 (п"ять тисяч) гривень.

Стягнуто з ПрАТ "Шахта "Надія" с. Сілець Сокальського району Львівської області, в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п"ять тисяч) гривень.

Стягнуто з ПрАТ "Шахта "Надія" с.Сілець Сокальського району Львівської області, в користь держави судовий збір в сумі 1600 гривень.

Рішення суду в апеляційному порядку в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягненні моральної шкоди оскаржив відповідач - Приватне акціонерне товариство «Шахта «Надія». Вважає, що визначений судом середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні є не співмірним розміру заборгованості з заробітної плати. Звертає увагу, на висновки Великовї Палати Верховного Суду висвітлені в Постанові від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц. Також звертає увагу на недоведеність позивачем завдання йому моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 22 січня 2021 року та постановити нове, яким зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також відмовити позивачу в позовних вимогах в частині стягнення моральної шкоди.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 21 жовтня 2021 року, є дата складення повного судового рішення 02 листопада 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає частково.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих обставин, що оскільки відповідач допустив затримку розрахунку при звільненні на 154 робочих днів, з нього слід стягнути 150000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також 5000 грн. моральної шкоди і 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Колегія суддів з висновками суду щодо визначеного розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не погоджується.

Згідно витягу з трудової книжки НОМЕР_2 від 06.07.2010 року вбачається, що позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ "Шахта "Надія" з 16.10.2019 р. до 10.03.2020р. та був звільнений з займаної посади за власним бажанням.

Згідно довідки ( розрахункового листа) за березень 2020р. вбачається, що після звільнення позивача відповідач не здійснив повного розрахунку належних йому сум заробітної плати, розмір якої на даний час складає 30221 грн.65 коп.

22.10.2020 року відповідач повністю виплатив ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати в розмірі 30 221,65 грн.

Повного розрахунку при звільненні позивачем відповідач своєчасно не здійснив.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» чинної на момент ухвалення оскаржуваного рішення, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.

Згідно абз.3 п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець недоведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Із наданим відповідачем розрахунком від 29.10.2020 року за №15/1754, вбачається, що заробітна плата позивача за січень-лютий 2020 року сукупно становила 41 746,79 грн., а ним було відпрацьовано 35 днів та середньоденна заробітна плата становить 1192,77 грн. ,

Період затримки розрахунку при звільненні становив 154 робочих днів (з 11.03.2020 р. по 22.10.2020 р.).

Таким чином, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить: 1192,77грн. х 154 робочих дні = 183 675,80 грн.

Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

Метою законодавчого регулювання умов відшкодування працівнику за час затримки усіх виплат при звільненні є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Колегія суддів звертає увагу, що у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових відносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи права відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 761(9584)15-ц (далі постанова) у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

При цьому, зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки (прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

Велика Палата у зазначеній вище Постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. (п.п.91; 91п.1,2,3,4 Постанови).

У Постанові від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 Постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у Постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст.117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

-розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

-період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

-ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

-інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Із наданим відповідачем розрахунком від 29.10.2020 року за №15/1754, вбачається, що заробітна плата позивача за січень-лютий 2020 року сукупно становила 41 746,79 грн., а ним було відпрацьовано 35 днів та середньоденна заробітна плата становить 1192,77 грн. Період затримки розрахунку при звільненні становив 154 робочих днів (з 11.03.2020 р. по 22.10.2020 р.).

Таким чином, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить: 1192,77 грн. х 154 робочих дні = 183 675,80 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, сума заборгованості по заробітній платі відповідачем перед позивачем, в момент звернення до суду з даним позовом становила 30221,65 грн., а сума компенсаційних виплат, тобто середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку суд просив стягнути позивач і яку стягнув суд з відповідача складає 150000 грн., що перевищує суму основного боргу та порушує принцип співмірності, в зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до суми заборгованості по заробітній платі 30221,65 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4 (з послідуючими змінами та доповненнями), передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяної позивачу моральної шкоди та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Колегія суддів вважає, що невиплата заробітної плати при звільненні позивача з роботи, за наявності на його утриманні у нього двох малолітніх дітей 2014 та 2019 року народження та дружини яка перебуває у декретній відпустці, неодмінно призвело до завдання йому моральних страждань, в зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ПрАТ "Шахта "Надія" в користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5000 (п"ять тисяч) гривень.

Колегія суддів вважає визначений судом розмір моральної шкоди в 5000 грн. достатнім, розумним, обгрунтованим і справедливим.

В решті рішення Сокальського районного суду Львівської області від 22 січня 2021 року Приватним акціонерним товариством «Шахта «Надія» не оскаржується, в зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 22 січня 2021 року змінити в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи, зменшивши його розмір з 150000 грн. до 30221,65 грн.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення Сокальського районного суду Львівської області від 22 січня 2021 року в наступній редакції:

Стягнути з ПрАт "Шахта "Надія" с. Сілець Сокальського району ЛЬвівської області, в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи в сумі 30221 ( тридцять тисяч двісті двадцять одну) гривню, 65 коп.

В решті рішення Сокальського районного суду Львівської області від 22 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2021 року.

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник