Справа № 338/1053/21
Провадження № 22-ц/4808/1499/21
Головуючий у 1 інстанції Шишко О. А.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю ОСОБА_1 і його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позовуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Богородчанський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), приватний нотаріус Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Максьом Галина Іванівна, про скасування та визнання недійсними постанови і акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, постанови про стягнення виконавчого збору, свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку, державної реєстрації прав на майно за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Малетина Андрія Ярославовича на ухвалу Богородчанського районного суду від 01 вересня 2021 року під головуванням судді Шишка О.А. у смт Богородчани,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Богородчанський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), приватний нотаріус Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Максьом Г.І., про скасування та визнання недійсними постанови і акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, постанови про стягнення виконавчого збору, свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку, державної реєстрації прав на майно.

Одночасно з пред`явленням позову ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення вказаного позову.

Заява мотивована тим, що за відповідачкою одноосібно зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , у яких 1/2 частка у праві власності, що йому належали, були передані відповідачці при примусовому виконанні рішення суду про стягнення з нього на її користь грошових коштів. Однак заочне рішення суду про стягнення з нього грошових коштів скасовано, а на час звернення до суду із цим позовом ОСОБА_2 залишається єдиним власником спірного житлового будинку.

Посилаючись на те, що відповідачка може відчужити спірне домоволодіння та земельну ділянку, невжиття заходів забезпечення позову ускладнить, а то взагалі зробить неможливим виконання рішення суду у справі у випадку скасування попереднього рішення і ухвалення нового рішення про реальний розподіл побудованого в шлюбі домоволодіння та земельної ділянки для обслуговування такого, просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони ОСОБА_2 відчужувати спірне домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , та складається із житлового будинку та господарських будівель і споруд, та земельну ділянку, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування домоволодіння, за цією адресою.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 01 вересня 2021 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Забезпечено пред`явлений ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позов шляхом заборони ОСОБА_2 відчужувати домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , та складається із житлового будинку та господарських будівель і споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04, та земельну ділянку, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0214, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду.

Зазначає, що суд першої інстанції, зазначивши, що метою вжиття заходів забезпечення позову є можливість запобігання продовженню дій, які можуть перешкодити вирішенню спору, не вказує, які це саме дії.

За відсутності реальної загрози утруднення виконання судового рішення судом першої інстанції не дотримано балансу інтересів учасників справи та оскаржуваною ухвалою порушено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через здійснення незаконного втручання у мирне володіння відповідачкою майном.

Вказує, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок та земельну ділянку і заборону їх відчужувати з посиланням на те, що все майно в цілому зареєстроване за відповідачкою та вона може його відчужити. Суд першої інстанції, вирішуючи питання про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову, належним чином не обґрунтував необхідності вжиття таких заходів, не врахував мети забезпечення позову, адже в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні дані, які б свідчили про можливі недобросовісні дії відповідачки та наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Крім того, у постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 30.08.2021 у справі № 338/390/15-ц між тими ж сторонами судом встановлено, що відсутні будь-які недобросовісні дії зі сторони ОСОБА_2 , які спрямовані на відчуження майна.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник вимоги апеляційної скарги заперечили, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

ОСОБА_2 та треті особи в засідання апеляційного суду не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Представник ОСОБА_2 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що він задіяний у справі, розгляд якої здійснюється іншим судом, та йому необхідно достатньо часу, щоб встигнути на судове засідання, яке відбудеться о 14 год. 30 хв. цього ж дня, на підтвердження чого надав роздруківку інформації з сайту «Судова влада України».

Наведені представником апелянта причини неявки апеляційний суд не вважає поважними, тому ухвалив про розгляд справи за відсутності представника ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Надана адвокатом Малетином А.Я. інформація із сайту про слухання з його участю іншої справи у іншому суді на підтвердження поважності причин його неявки в судове засідання апеляційного суду на 09.00 год., не свідчать про існування незалежних від його волі обставин, які унеможливлюють прибуття в судове засідання. Ним не надано копій придбаних проїзних квитків, посадочного документа чи інших доказів, про участь його у іншому судовому засіданні, що призначене на 14.30 год в іншому населеному пункті. Крім того, апелянтом не подано клопотання щодо продовження строку розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з неявкою апелянта, її представника та третіх осіб не вбачає.

Вислухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 та його представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 ,звертаючись з позовом ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Богородчанський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), приватний нотаріус Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Максьом Г.І., просив визнати недійсними та скасувати правовстановлюючі документи, а саме:

постанову по ВП № 58964499 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 19.02.2021, ухвалену головним державним виконавцем Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Гаєвським В.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 338/390/15-ц, виданого Богородчанським районним судом 27.02.2019;

акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 19.02.2021 за № 25.1-27/2922, складений головним державним виконавцем Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Гаєвським В.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 338/390/15-ц, виданого Богородчанським районним судом 27.02.2019;

постанову по ВП № 58964499 про стягнення з боржника виконавчого збору від 19.02.2021, ухвалену головним державним виконавцем Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Гаєвським В.В.;

свідоцтво від 23.04.2021, видане приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Максьом Г.І., що зареєстровано в реєстрі за № 641;

реєстрацію за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 04, номер запису про право власності: 34230304, від 15.11.2019, розмір частки 1/2 у спільній частковій приватній власності;

реєстрацію за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0214, площею 0,25 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204, номер запису про право власності/довірчої власності: 41519249 від 12.04.2021, розмір частки 1/2 у спільній частковій приватній власності;

реєстрацію за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, номер запису про право власності / довірчої власності: 41656236 від 23.04.2021, розмір частки 1/2 у спільній частковій приватній власності;

реєстрацію за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0214, площею 0,25 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204, номер запису про право власності/довірчої власності: 41656341 від 23.04.2021, розмір частки 1/2 у спільній частковій приватній власності.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій у разі задоволення позову може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

На обґрунтування поданої заяви про забезпечення позивач вказав, що на час звернення до суду з позовом за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на спірне домоволодіння на підставі рішення суду, яке скасовано, та оскаржуваних ним правовстановлювальних документів. Вона залишається єдиним власником спірного житлового будинку та може відчужити спірне домоволодіння та земельну ділянку, а невжиття заходів забезпечення позову ускладнить, а то взагалі зробить неможливим виконання рішення суду у справі.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, з врахуванням наявності доказів належності нерухомого майна відповідачці ОСОБА_2 та мотивів, наведених заявником на підтвердження своїх вимог, дійшов висновку, що є підстави вважати, що між сторонами дійсно виник спір, вирішення якого можливе у судовому порядку, а метою вжиття заходів забезпечення позову є можливість запобігання продовженню дій, які можуть перешкодити вирішенню спору чи ефективному захисту прав позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки заявником обґрунтовано, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову призведе до неможливості ефективного захисту його порушених прав, за захистом яких він звернувся, враховуючи, що предметом позову є правовстановлюючі документи та реєстрація за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на спірні об`єкти нерухомого майна.

Доводи апелянта про те, що у матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про можливі недобросовісні дії відповідачки та наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, не приймаються до уваги, враховуючи наступне.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим або буде ускладнено чи стане неможливим ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, буде ускладнено чи стане неможливим ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. При цьому, заявник не зобов`язаний подавати суду докази.

Обґрунтовуючи необхідність застосування судом певних видів заходів забезпечення позову, заявник посилався на те, що відповідач може відчужити спірне нерухоме майно, а оскільки відповідно до інформації, що міститься в Державну реєстрі речових прав на нерухоме майно, за відповідачем зареєстровано право власності на спірне майно, то є спроможна вірогідність повідомлених заявником обставин, за яких стане неможливим ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся.

Заявник звернувся до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Безпідставними є посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не дотримано балансу інтересів учасників справи та оскаржуваною ухвалою порушено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через здійснення незаконного втручання у мирне володіння відповідачкою майном, оскільки будь-яких обмежень щодо користування майном судом не встановлено. При цьому, такі заходи забезпечення мають тимчасовий характер.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено, тому ухвалу слід залишити в силі, а апеляційну скаргу представника відповідача без задоволення.

Керуючись ст. 374, 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Богородчанського районного суду від 01 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанов и складено 04 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський