Справа № 761/2385/21
Провадження № 2/761/5773/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Пономаренко Н.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду цивільну справу за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності, Державного бюро розслідувань Катерини Питель про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и:

У січні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності, Державного бюро розслідувань Катерини Питель про відшкодування моральної шкоди, згідно з якого просив суд: стягнути з Начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності, Державного бюро розслідувань Катерини Питель на користь Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича коштів в сумі 200 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій відповідача, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що нормою ст. 56 Конституції України фермерському господарству «Бурка В.В.» гарантоване право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб, при здійсненні ними своїх повноважень. Дане право виникає тільки у випадку незаконності рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, їх посадових і службових осіб при здійснені ними своїх повноважень і дані обставини повинні спонукати органи державної влади, посадові і службові особи даних органів діяти тільки в межах своїх повноважень та не порушувати норми законів та права гарантовані Конституцією України.

Крім того, позивач в позовній заяві зазначає, що 02.07.2020 року за вих. №113 на адресу ДБР направив заяву про кримінальне правопорушення, 14.07.2020 року з ДБР позивач отримав лист за вих. №3761зкп/10-16-06-9045/20 від 09.07.2020 року.

При цьому, позивач зазначає, що листом за вих. №Б-4111/12-03/1-20 від 16.07.2020 року ДБР, Територіальне управління, розташоване у м. Львові повідомило, що підстав для вжиття заходів передбачених ст. 214 КПК не вбачається, також Листом за вих. №25301-20/10-16-06-12048/20 від 01.09.2020 року повідомлено, що до ДБР надійшла копія ухвали Шевченківського районного суд м. Києва від 28.07.2020 у справі №761/21709/20 та зазначено, що вказану ухвалу направлено за належністю для організації виконання.

Таким чином, позивач вказує, що грубе порушення норм ст. 40,55,56 Конституції України та норм КПК України з боку Державного бюро розслідування, що підтверджується ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.07.2020 року по справі №761/21709/20, наполягає на тому, що це свідоме глузування органів державної влади України тому, що в короткі терміни фермерське господарство не змогло захистити свої права в результаті чого фермерському господарству було спричинено моральну шкоду яка полягає у приниженні ділової репутації у зв`язку із порушенням прав у позивача було порушено нормальні ділові зв`язки через неможливість продовження активної підприємницької діяльності для забезпечення діяльності фермерського господарства, порушено стосунки з оточуючими людьми так як всі родичі та знайомі глузують, стверджуючи, що позивач не веде свою діяльність в межах закону, адже кожне рішення органу державної влади, яке відмовляє в задоволенні вимог говорить, що вимоги позивача незаконні.

І тому позивач зазначає, що для відновлення попереднього стану він вимагає суму у розмірі 200 000, 00 грн. моральної шкоди.

У зв`язку з зазначеним, позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності, Державного бюро розслідувань Катерини Питель про відшкодування моральної шкоди. Розгляд справи вирішено проводити за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без виклику сторін

16.04.2021 року до суду надійшов відзив у якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимоги, та зазначено, що вказаний позов є необґрунтований та безпідставний, пред`явлений до неналежного відповідача. Також зазначено, що доводи позивача про завдання йому шкоди є абсолютно необґрунтованими, а матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження порушення його особистих майнових права, а отже заподіяння йому внаслідок протиправних дій Державного бюро розслідування моральної шкоди.

28.04.2021 року до суду від представника позивача надійшов відповідь на відзив у якому позивач зазначив, що позов підтримує у повному обсязі та зазначено, що відповідачем у відзиві не вірно трактуються норм законодавства.

19.0.5.2021 року від відповідача до суду надійшли заперечення у якому відповідач частково дублює обставини викладені у відзиві.

Дослідивши зібрані в матеріалах справи письмові докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 02.07.2020 року Фермерським господарством Бурки Віталія Володимировича було направлено до Державного бюро розслідування заяву вих.. №113 про вчинення кримінального правопорушення у якій просив відкрити кримінальне провадження за ст. 364,366 КК України відносно ОСОБА_1 , який 19.10.2005 році працюючи старшим слідчим прокуратури Сокальського району Львівської області, зловживаючи посадовим становищем, всупереч інтересів служби, для приховування злочину скоєного державними інспекторами Львівсько-Закарпатсьої міжобласної інспекції по охороні та відтворенню водних живих ресурсів та врегулювання рибальства у водоймах України, шляхом внесення завідом неправдивої інформації в офіційні документи, постанову про відмову в порушенні кримінальної справа, незаконно звинуватив представника фермерського господарства ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення в результаті чого порушив конституційні права гарантовані ст. 3,8,13,19,22,40,41,42,68,68 Конституції України та нанесено позивачу шкоду на суму більше 1 000 000,00 грн. (а.с.5-12).

Листом за вих. №Б-4111/12-03/1-20 від 16.07.2020 року ДБР, Територіальне управління, розташоване у м. Львові повідомило, що підстав для вжиття заходів передбачених ст. 214 КПК не вбачається, оскільки у зверненні не наведено достатніх відомостей про обставини, які б свідчили про факт вчинення перечислених у заяві злочинів, вказаною у заяві особою (а.с. 14).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.07.2020 року скаргу задоволено частково, зобов`язано уповноважену посадову особу Державного бюро розслідування внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, на підставі заяви представника Фермерського господарствам Бурки Віталія Володимировича ОСОБА_2 02.07.2020 вих. №113, отриману 06.07.2020, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витягу з Єдиного реєстру досудового розслідування (а.с.15).

У вказаній ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 28.07.2020 року було встановлено наступні обставини.

02.07.2020 року до Державного бюро розслідування представником Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича ОСОБА_2 відправлено заяву вих.. №113 про вчинення кримінального правопорушення, яку було отримано 06.07.2020, згідно трекінгу на офіційному сайті Укрпошта. Станом на час розгляду скарги даних про те, що відомості по вказаній заяві внесені до Єдиного реєстру досудових розслідування, слідчому судді не надано.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином вищенаведені обставини доказуванню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині першій статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через: органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ЦК України у випадках і в порядку, встановлених законом, іншими нормативно правовими актами, від імені держави, Автономної Республіки Крим територіальних громад за спеціальними дорученнями можуть виступати фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування.

Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Тлумачення частини другої статті 48 ЦПК України дозволяє зроби висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоді заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин.

При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

Разом із тим, позов у справі № 761/2385/21 позивачем пред`явлено до начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Питель К.В., яка є неналежним відповідачам, оскільки не уособлює собою орган державної влади, у даному випадку Державне бюро розслідувань чи Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, а також не може виступати відповідачем, як фізична особа, оскільки будь-яких неправомірних дій, як учасник цивільно-правових відносин, стосовно Фермерського господарства ОСОБА_2 не вчиняла, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Поряд із цим слід зазначити, що згідно зі статтею 1 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Відповідно до статті 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним законодавством України.

У відповідності до частини четвертої статті 216 КПК України слідчі органів Державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів, вчинених особами, зазначеними у даній статті, а також злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військові злочини), крім злочинів, передбачених статтею 422 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Однією із засад кримінального провадження є гарантоване статтею 24 КПК України право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора.

За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їхніх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Так, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28.07.2020, у справі № 761/21709/20, уповноважену посадову особу Державного бюро розслідування зобов`язано внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення.

Незгода позивача з діяльністю працівника ДБР, яка була ним оскаржена в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Доказування наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправністю дій її заподіювана і шкодою є обов`язком позивача.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 199/1478/17, від 20.01.2021 у справі № 686/27885/19.

Водночас слід зазначити, що правомірність дій посадових осіб Державного бюро розслідувань було предметом розгляду судом, яким порушень прав Фермерського господарства Бурки В.В. не встановлено.

Так, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 27.10.2020 у справі № 0, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного судді від 16.12.2020 відмолено у задоволенні скарги Фермерського господарства Бурки В.В. на постанову слідчого Першого слідчого відділ слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові від 30.09.2020 про закриття кримінального провадження № 0001010 від 04.09.2020.

Судами установлено, що 04.09.2020 на підставі ухвали слідчого суді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.07.2020 за заявою Фермерського господарства Бурки В.В. від 02.07.2020 відомості про вчинення слідчим прокуратури Сокальського району Львівської області ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташовано місті Львові від 30.09.2020 закрито кримінальне провадження від № 0001010 від 04.09.2020 за ч. 1 ст. 364 КК України з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в слідчого прокуратури Сокальського району Львівської області ОСОБА_1 складу відповідного кримінального правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні скарги Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича суди встановили, що слідчий дійшов до правильного висновку про відсутність будь-якого причинно-наслідкового зв`язку між винесенням слідчим прокуратури Сокальського району Львівської області ОСОБА_1 постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 19.10.2005 та відмовою Міжнародної громадської організації Міжнародна академія біотехнологій інвестувати у ФГ Бурки В.В. 216,62 мільйона гривень, а відтак постанова слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові від 30.09.2020 винесена із дотриманням вимог КПК України.

Таким чином, керуючись ст. 82 ЦПК України вказані обставини доказуванню не підлягають.

Ураховуючи вказане, Державне бюро розслідувань не зобов`язане повторно доказувати обставини відсутності протиправних дій при розгляді звернення позивача, оскільки такий факт уже встановлено ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 27.10.2020 у справі № 463/9520/20, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 16.12.2020.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювана.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Окрім цього, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначений чіткий перелік підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового розслідування, а саме у випадку: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Стаття 23 ЦК України встановлює, яку форму може набувати моральна шкода, та в яких випадках вона може бути заподіяна особі.

Так, позивачем не надано жодного доказу порушення прав суб`єкта господарювання - Фермерського господарства, які б потягли стягнення моральної шкоди, а також, які саме моральні страждання поніс позивач.

При цьому, судова практика виходить із положення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору» (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, але й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

У цивільному судочинстві позовні вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, можуть бути задоволені лише у випадку наявності рішення (постанови) адміністративного суду, яким підтверджено протиправність рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

В даному випадку слід окремо зазначити, що протиправність дій посадових осіб Державного бюро розслідувань не встановлено жодним судовим рішенням.

Навпаки, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.07.2020 у справі № 761/21709/20 відмовлено позивачу в задоволенні скарги в частині визнання бездіяльності посадових осіб Державного бюро розслідувань, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, незаконною (а.с. 15).

Цим фактом підтверджується відсутність преюдиції для відшкодування моральної шкоди в рамках даного спору.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорюванні особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та Інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. В даному випадку позивачем вже реалізовано своє процесуальне право на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в рамках кримінального судочинства.

При цьому у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №638/8636/17-ц зазначено, що сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано відповідача внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, не тягне наслідок цивільно-правового характеру й не може бути доказом того, що бездіяльність відповідача заподіяла позивачу моральну шкоду, що підлягає відшкодуванню у відповідності до ст.ст. 23, 1167, 1174 ЦК України. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, унаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача та притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21.12.2019 у справі № 285/3475/18-ц, від 10.07.2019 у справі № 522/3429/17, від 30.01.2019 у справі №199/1478/17, від 04.03.2020 у справі № 639/1803/18.

Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови від 31.03.2005 № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування маральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При прийнятті рішення щодо відшкодування моральної шкоди (а саме визначення розміру вищому ніж мінімальний), необхідно дослідити яких моральних втрат зазнав позивач, які нормальні життєві зв`язки порушено і які зусилля необхідно докласти для організації свого життя. Які страждання заподіяні внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір моральної шкоди повинен бути достатнім для задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Також слід зазначити, що моральна шкода позивачем ніяк не обґрунтована та документально не підтверджена, адже зазначивши суму завданої майнової шкоди в розмірі 200 000 гривень позивач посилається лише на власні суб`єктивні оцінки.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено належність доказів належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсність обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають знач для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому відповідно до частини 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З аналізу наявних в матеріалах справи доказів, вбачається, що позивач не надав доказів спричинення йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій щодо нього, причинно-наслідкового зв`язку між порушенням його права та наслідками, які спричинило це порушення. При вирішенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди, сам факт прийняття слідчим процесуального рішення не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування. Позивач отримав захист своїх прав за результатами судового розгляду його скарги на дії слідчого.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди, яку Фермерське господарство Бурки Віталія Володимирович у зв`язку із невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до єдиного державного реєстру досудового розслідування, хоча 04.09.2020 на виконання ухвали від 28.07.2020 року вказані відомості були внесенні до реєстру,

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 206, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності, Державного бюро розслідувань Катерини Питель про відшкодування моральної шкоди, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича, , адреса: Львівська область, Сокальський район, с. Тартаків, вул. Шевченка, 42.

Відповідач: Начальник відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності, Державного бюро розслідування Катерина Питель, адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15

Суддя: