02.11.2021 Справа № 696/240/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Білопольської Н.А.,

за участю секретаря Галіневській Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про стягнення коштів в порядку регресу та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ), який відшкодував шкоду, завдану його працівником ОСОБА_2 при виконанні трудових обов`язків на підставі трудового договору, звернувся до суду з позовом зворотної вимоги (регресу) до працівника про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 шкоди в сумі 536251,51 грн. та 80000 грн. моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 21 вересня 2015 року о 14:30 год. на 127 км автошляху Київ-Харків-Довжанський з вини водія ОСОБА_2 , який в той час перебував в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 та керував належним йому вантажним автомобілем марки «DAF», д/н НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «BODEX», д/н НОМЕР_2 , сталась дорожньо-транспортна пригода, в якій був пошкоджений автомобіль марки «HYUNDAI SANTA FE», д/ НОМЕР_3 , а його водій ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що потягли тривалий розлад здоров`я.

Вказані обставини встановлені вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2018 року, за яким ОСОБА_2 визнаний винуватим та засуджений за ч. 1 ст. 286, ст. 75 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з випробуванням іспитовим строком на 1 (один) рік у справі № 544/1356/16-к, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Вирок набрав законної сили 31 березня 2018 року.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2019 року у справі № 373/1773/18 позовні вимоги ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково, ухвалено:

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_3 шкоду, завдану здоров`ю, в розмірі 5865 грн. 79 коп. та шкоду, завдану майну, в розмірі ліміту страхового відшкодування 50000 грн.;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь держави 558 грн. 67 коп.;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року у справі № 373/1773/18 рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову до ФОП ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення:

Позов ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 428528 грн. 00 коп.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 50000 грн. 00 коп.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 6427 грн. 92 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року набрала законної сили (а.с. 22-27, постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 березня 2020 року).

Позивач ФОП ОСОБА_1 вважає, що ФОП ОСОБА_1 , не будучи винним у дорожньо-транспортній пригоді, на виконання рішення Київського апеляційного суду відшкодував матеріальну та моральну шкоду постраждалому в дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_3 і має право зворотної вимоги до ОСОБА_2 у повному розмірі виплаченої суми коштів матеріальної і моральної шкоди на підставі укладеного з ОСОБА_2 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 через свого представника адвоката Ткачука-Коваленка О.В. подав відзив, в якому право зворотної вимоги (регресу) ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 визнає в розмірі виплаченого ним відшкодування 484955,92 грн., встановленого постановою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року у справі № 373/1773/18 (а.с. 59-60).

Представник позивача ФОП ОСОБА_1 адвокат Петруніна В.В. подала до суду заяву про підтримання позову та просила задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у ньому, судове засідання провести без участі сторони позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ткачук-Коваленко О.В. подав до суду заяву про підтримання відзиву щодо часткового визнання позовних вимог лише в частині стягнення коштів у розмірі 484955 грн. 92 коп. та просив судове засідання провести без участі сторони відповідача.

Третя особа ОСОБА_3 , залучений до участі у справі за клопотанням представника відповідача ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області 25 травня 2021 року, в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та заяви представників сторін, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 вересня 2015 року о 14:30 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «BODEX», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався на ділянці з одностороннім рухом на 127 км автошляху Київ-Харків-Довжанський Пирятинського району Полтавської області з боку м. Київ в напрямку м. Харків. Наблизившись до повороту ліворуч, виїзду на проїзну частину, водій ОСОБА_2 проявив неуважність перед поворотом, не переконавшись у безпеці маневру, що він буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав дорогу транспортним засобам, які рухалися по автодорозі Київ-Харків-Довжанський, та порушивши вимоги п.п. 10.1, 10.4 ч. 2 Правил дорожнього руху України, виїхав на смугу руху водія автомобіля марки «HYUNDAI SANTA FE», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в напрямку м. Київ, чим створив небезпеку для його руху, внаслідок чого сталось зіткнення транспортних засобів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого косого перелому правої ключиці зі зміщенням, саден правого плеча, забій м`яких тканин грудної клітки, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинення дорожньо-транспортної пригоди та засуджено за ч. 1 ст. 286, ст. 75 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з випробуванням іспитовим строком на 1 (один), без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_2 звільнений від відбування покарання у виді обмеження волі. Вирок набрав законної сили 31 березня 2018 року.

Як встановлено рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2019 року у справі № 373/1773/18, страхувальником ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди 21 вересня 2015 року був ФОП ОСОБА_1 . У вересні 2015 року було сплачено страхові внески із заробітної плати 1900 грн. та зараховано страхового стажу 30 днів. Останнє нарахування заробітної плати та відрахування страхових внесків цим роботодавцем мало місце у серпні 2017 року.

Суд погоджується з доводами позивача, що наявний в матеріалах справи договір № 12 про повно матеріальну індивідуальну відповідальність свідчить про те, що працівник ОСОБА_2 , перебуваючи в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 , займаючи посаду водія вантажного автомобіля марки DAF, державний номер НОМЕР_1 , уклав з роботодавцем письмовий договір № 12 від 08 травня 2013 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, яким зобов`язався відшкодувати вартість відсутніх або зіпсованих з його вини товарів і матеріалів (а.с. 49).

Як зазначалося вище, з вини водія ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 та керував транспортним засобом останнього, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої власнику автомобіля «HYUNDAI SANTA FE», реєстраційний номер НОМЕР_4 , завдано матеріального збитку на суму 428528 грн. 00 коп.

Рішенням Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року задоволено позов водія ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди в розмірі 428528 грн. 00 коп. та моральної шкоди у розмірі 50000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, та незалежно від вини фізичної або юридичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

В силу вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як зазначено в п. 3 ППВСУ Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками від 29 грудня 1992 року № 14 за шкоду, заподіяну внаслідок трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров`ю, виплаченої пенсії допомоги по соціальному страхуванню тощо), відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства.

З цього слідує, що ФОП ОСОБА_1 має право скористатися положеннями ст. 1191 ЦК України і пред`явити до водія в порядку регресу позов про відшкодування шкоди, виплаченої потерпілому в дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_3 . Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством сум потерпілому, і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Регресна вимога носить похідний характер і виникає тільки на основі виконання якогось іншого зобов`язання, що стосовно регресного може бути названо основним. Регресне зобов`язання завжди є похідним від основного, оскільки коли припиняє дію основне, то виникає регресне зобов`язання.

В силу цього правила можливе пред`явлення вимоги до працівника, якщо він здійснював управління транспортним засобом і цим засобом заподіяно шкоди третій особі, за умови, що шкода відшкодована володільцем джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадку коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 14-16).

При цьому у п. 8 ППВСУПро судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами) роз`яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Право зворотної вимоги до винної особи передбачено у ст. 1191 ЦК України, де зазначено, що особа, яка компенсувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Розмір визначеного відшкодування встановлений постановою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року у справі № 373/1773/18 і становить 484955 грн. 92 коп., на які має право зворотної вимоги (регресу) ФОП ОСОБА_1

Верховний Суд дійшов висновку, що судове рішення виконується безпосередньо, а для його виконання не вимагають ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Зазначена правова позиція міститься у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 819/1430/17, від 12 листопада 2018 року у справі № 806/3099/17 та від 21 листопада 2019 року у справі № 802/1933/18-а.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавцю під час здійснення виконавчого провадження має право звертатись до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Позивач ФОП ОСОБА_1 не скористався правами і обов`язками сторін виконавчого провадження щодо заявлення клопотання, подання усних та письмових пояснень, укладення мирової угоди, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Позивач ФОП ОСОБА_1 не надав доказів про письмове повідомлення виконавця про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення.

Судом встановлено, що заміна боржника у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження не відбулося. Відповідач ОСОБА_2 не значиться у виконавчому листі як боржник, отже боргових зобов`язань на нього покладатись не може.

Оскільки позивач та його представник не навели обґрунтованих підстав збільшення зворотної вимоги (регресу) на суму 48495 грн. 59 коп. основної винагороди приватного виконавця і 2800 грн. 00 коп. витрат виконавчого провадження, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За таких обставин на користь ФОП ОСОБА_1 , який компенсував шкоду, завдану відповідачем ОСОБА_2 , в порядку зворотної вимоги (регресу) до винної особи ОСОБА_2 з останнього необхідно стягнути грошові кошти в розмірі визначеного судовим рішенням Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року відшкодування:

- матеріальну шкоду в розмірі 428528 грн. 00 коп.;

- моральну шкоду у розмірі 50000 грн. 00 коп.;

- судовий збір у розмірі 6427,92 грн. 92 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як роз`яснюють п.п. 3, 9 постанови ППВСУ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року (в редакції від 27 лютого 2009 року), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, зважаючи на відповідні вимоги до ОСОБА_2 , суд погоджується, що позивачу дійсно було заподіяно певної моральної шкоди, однак сума компенсації, яку заявлено до стягнення позивачем, суд вбачає надмірною і вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача суму компенсації заподіяної моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 01 квітня 2021 року, акт приймання-передачі наданих юридичних послуг від 02 листопада 2021 року, довідка про отримання оплати гонорару адвоката за надання правової допомоги від 01 червня 2021 року.

Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу, здійснений адвокатом, на загальну суму 12000 грн., є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги, та їх обсягом. Оскільки представником позивача в передбаченому процесуальним законом порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн. 00 коп., суд вважає, що позивачу належить компенсація цих витрат з відповідача.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суд, керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог, оскільки позивач у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 12, 13, 76-80, 81, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про стягнення коштів в порядку регресу та відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в порядку регресу виплачене відшкодування завданої шкоди у розмірі 484955 (чотириста вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 92 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 4991 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто одну) грн. 42 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач ФОП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий Звенигородським РВ УМВС України в Черкаській області 07 листопада 2001 року, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

Третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_8 .

Суддя Н.А. Білопольська