Справа № 946/6533/21
Провадження № 2/946/3015/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2021 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

за участю: секретаря судового засідання Аубекерової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

04.08.2021 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на: 1/2 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0607 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:012:0196.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І. №327/02-14 від 02.08.2021 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що у Державному акті на право власності на земельну ділянку та у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку є розбіжності у визначенні часток.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою підтримав уточнені позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0607 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:012:0196 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 265331, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 14, виданого 11.04.2005 року, що підтверджено витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020 від 22.10.2020 року.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0607 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:012:0196 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , по 1/2 частці кожному.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 17.09.2016 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_5 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на вищевказане спадкове майно.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Встановлено, що ОСОБА_4 залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І. 18.07.2013 року за реєстровим № 1598, згідно якого, спадкоємцем вищевказаного спадкового майна, а саме 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0607 га, кадастровий номер :01:012:0196, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 призначив ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №48083668 від 15.06.2017 року, наданої приватним нотаріусом Єфимовою Т.І., заповіт ОСОБА_4 від 18.07.2013 року, зареєстрований за № 1598 не змінювався та не скасовувався.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, немає.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Встановлено, що 10.03.2017 року, у передбачений законом шестимісячний строк ОСОБА_1 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 і таким чином прийняла спадщину.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І. №327/02-14 від 02.08.2021 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що у Державному акті на право власності на земельну ділянку та у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку є розбіжності у визначенні часток.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачами за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивачів на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє первісні та зустрічні позовні вимоги.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 82, 200, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 316, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1225, 1234, 1235,1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

- 1/2 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0607 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:012:0196.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 03.11.2021 року.

Суддя: О.Я.Присакар