Номер провадження: 22-ц/813/2307/21
Номер справи місцевого суду: 504/1958/15-ц
Головуючий у першій інстанції Рудніцький В.А.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи 504/1958/15-ц

Номер провадження: 22-ц/813/2307/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.(суддя доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Рудніцького В.А. 17 серпня 2015 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно суму боргу за договорами позики у розмірі - 1 216 006,24 грн., яка складається з суми заборгованості за договорами позики від 08 серпня 2014 року, щомісячного штрафу 10 % від суми неповернених грошових коштів, інфляційних та трьох процентів річних від простроченої суми. Також просить стягнути судові витрати у справі.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 08 серпня 2014 року між ним та ОСОБА_2 було укладено чотири договори позики, відповідно до яких позивач передав відповідачу грошову суму у розмірі - 539 000,00 грн., строком до 31 серпня 2014 року. Позика була надана для особистих потреб сім`ї відповідачів. На підтвердження укладення договорів позики та отримання вказаних грошових коштів, ці договори посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Крикливою О.М., зареєстровані

в реєстрі за №№ 2158, 2159, 2160, 2161.

В той же день, на прохання відповідача змінити дату повернення боргу за двома договорами за № 2158 та № 2159, були укладені додаткові договори про внесення змін до цих договорів, якими змінена дата повернення позики на строк - до 30 вересня 2014 року. Додаткові договори зареєстровано в реєстрі 08 серпня 2014 року за № 2165 та № 2166.

Договори укладалися за згодою дружини відповідача ОСОБА_3 , що підтверджується її особистою заявою, справжність підпису під якою засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Крикливою О.М. від 08 серпня 2014 року за реєстровим № 2154, № 2155, № 2156, № 2157 (Т. 1, а. с. 2 - 8).

2.2 Короткий зміст заочного рішення суду першої, попередніх судових рішень апеляційної та касаційної інстанцій, мотивування їх висновків

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від

17 серпня 2015 року вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики, укладеними 08 серпня 2014 року, за реєстровими номерами 2158, 2159, 2160, 2161 у розмірі - 1 216 006,24 грн., що складається з:

- за договором позики, укладеним 08 серпня 2014 року, за реєстровим номером 2158, загалом - 326 459,00 грн, що складається з: - сума основного боргу - 149 000,00 грн; - заборгованість щомісячного штрафу 10% від суми неповернених грошових коштів - 104 300,00 грн; - індекс інфляції - 70 477,00 грн; - три проценти річних від простроченої суми 2 682,00 грн.;

- за договором позики, укладеним 08 серпня 2014 року, за реєстровим номером 2159, загалом - 326 459,00 грн., що складається з: - сума основного боргу 149 000 грн.; - заборгованість щомісячного штрафу 10% від суми неповернених грошових коштів - 104 300,00 грн.; - індекс інфляції - 70 477,00 грн.; - три проценти річних від простроченої суми 2 682,00 грн.;

- за договором позики, укладеним 08 серпня 2014 року, за реєстровим номером 2160, загалом 281 544,12 грн., що складається з: - сума основного боргу - 120 500 грн.; - заборгованість щомісячного штрафу 10% від суми неповернених грошових коштів - 96 400,00 грн.; - індекс інфляції - 62 178,00 грн.; - три проценти річних від простроченої суми 2 566,12 грн.;

- за договором позики, укладеним 08 серпня 2014 року, за реєстровим номером 2161, загалом 281 544,12 грн., що складається з: - сума основного боргу - 120 500 грн.; - заборгованість щомісячного штрафу 10% від суми неповернених грошових коштів - 96 400 грн.; - індекс інфляції - 62 178 грн.; - три проценти річних від простроченої суми 2 566,12 грн..

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати у сумі - 3 654,00 грн..

Заочне рішення суду мотивоване тим, що позика була взята в інтересах сім`ї,

а відтак до неї повинні застосовуватись норми про спільне майно (борг), що зумовлює повернення його спільно відповідачами (Т. 1, а. с. 50 - 52).

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_2 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд вищевказаного заочного рішення було відмовлено (Т. 1, а. с. 121).

Постановою Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 серпня 2015 року скасовано. Постановлено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики, укладеними 08 серпня 2014 року, за реєстровими номерами 2158, 2159, 2160, 2161 у розмірі - 1 216 006,24 грн., що складається з:

- за договором позики, укладеним 08 серпня 2014 року, за реєстровим номером 2158, загалом - 326 459,00 грн., що складається з: - сума основного боргу - 149 000,00 грн.; - щомісячний штраф 10% від суми неповернених грошових коштів - 104 300,00 грн.; - індекс інфляції 70 477,00 грн.; - три проценти річних від простроченої суми 2 682,00 грн.;

- за договором позики, укладеного 08 серпня 2014 року, за реєстровим номером 2159, загалом - 326 459,00 грн., що складається з: сума основного боргу - 149 000,00 грн.; - щомісячний штраф 10% від суми неповернених грошових коштів - 104 300,00 грн; - індекс інфляції 70 477,00 грн.; - три проценти річних від простроченої суми 2 682,00 грн.;

- за договором позики, укладеного 08 серпня 2014 року, за реєстровим номером 2160, загалом - 281 544,12 грн, що складається з: - сума основного боргу - 120 500,00 грн.; - щомісячний штраф 10% від суми неповернених грошових коштів - 96 400,00 грн.; - індекс інфляції 62 178,00 грн.; - три проценти річних від простроченої суми у розмірі 2 566,12 грн.;

- за договором позики, укладеного 08 серпня 2014 року, за реєстровим номером 2161, загалом - 281 544,12 грн., що складається з: - сума основного боргу - 120 500,00 грн.; - щомісячний штраф 10% від суми неповернених грошових коштів - 96 400,00 грн.; - індекс інфляції у розмірі - 62 178,00 грн.; - три проценти річних від простроченої суми 2 566,12 грн..

Стягнуто в рівних частках із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати у загальній сумі - 3 654,00 грн., по 1 827,00 грн. з кожного.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно виходив із того, що позовні вимоги є доведеними, а заперечення проти них є безпідставними і такими, що не підтверджені наявними у справі доказами. Однак, відповідачі належним чином не були повідомлені про час і місце судового засідання, а тому у суду не було правових підстав для ухвалення заочного рішення, оскільки це суперечить пункту 1 частини першої статті 280 ЦПК України. Крім того, суд першої інстанції необґрунтовано стягнув з відповідачів на користь позивача судові витрати у солідарному порядку, оскільки солідарний обов`язок сплати судового збору цивільно-процесуальним законодавством не передбачений (Т. 2, а. с. 49 - 54).

Постановою Верховного Суду України від 30 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 1 216 006,24 грн. за договорами позики та судових витрат у сумі 1 827,00 грн. скасовано. В частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договорами позики передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року залишено без змін.

Верховний Суд України вказав на те, що установлені в цій справі обставини не підтверджують, що кошти за договорами позики були надані та використані в інтересах сім`ї, що заперечувалось відповідачами.

Отже, апеляційний суд відповідні доводи сторін не перевірив та обставин не встановив, тому його висновок про наявність підстав виникнення солідарного зобов`язання відповідачів та про стягнення заборгованості по договорам позики із ОСОБА_3 є передчасним (Т. 2, а. с. 189 - 194 зворотна сторона).

2.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Під час нового апеляційного розгляду справи в частині позовних вимог до ОСОБА_3 , з`ясовано, що в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 серпня 2015 року. Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без розгляду.

2.4 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заочне рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) відповідачі належним чином не були повідомлені про час і місце судового засідання, а тому у суду не було правових підстав для ухвалення заочного рішення, оскільки це протирічить умовам проведення заочного рішення, передбачених п.1 ч.1 ст. 280 ЦПК України; 2) у ОСОБА_2 відсутній борг перед ОСОБА_1 ; 3) договори позики укладались у зв`язку з тим, що виходячи із загальної суми позики, її було необхідно було розподілити на чотири частини; 4) грошові кошти за вказаними договорами позики не передавались ОСОБА_1 та не отримувались відповідачем ОСОБА_2 для потреб сім`ї, на що відповідач ОСОБА_3 дала свою згоду (Т. 1, а. с. 125 - 128).

2.5 Узагальнені доводи сторін в апеляційному суді після перегляду справи Верховим судом

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 , діюча від імені ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки безпідставними є твердження, що позика надавалась не для потреб сім`ї.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини, встановив дійсні обставини по справі, дійшов вірних висновків. Суд ухвалив заочне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах (Т. 1, а. с. 173 - 176).

У письмових поясненнях адвокат Верховець Ксенія Сергіївна, діюча від імені ОСОБА_1 , вказує на те, що згідно з нормами сімейного законодавства, умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної

сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї,

а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Щодо необхідності надання доказів використання грошових коштів в інтересах сім`ї

з боку позивача звернуто увагу на наступне. Положення ст. 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, покладається на того з подружжя, хто її спростовує (Т. 2, а. с. 218 - 220).

У письмових поясненнях адвокат Коваленко Катерина Олександрівна, діюча від імені ОСОБА_2 , вказує на те, що відповідач неодноразово зазначав, що зміст договорів позики не містить жодної умови надання позики в інтересах сім`ї та не містить

жодної цілі використання грошових коштів в інтересах сім`ї. Матеріали справи не

містять жодного доказу, що грошові кошти, які могли бути отримані відповідачем

за договорами позики використані відповідачем в інтересах сім`ї. Позивачем не

доведено, що грошові кошти, які могли бути отримані відповідачем ОСОБА_2 за договором

позики використані останнім в інтересах сім`ї. Судами не встановлено, що грошові кошти, які могли бути отримані ОСОБА_2 за договорами позики використані останнім в інтересах сім`ї. В матеріалах справи не існує жодного доказу, що грошові кошти, які могли бути отримані ОСОБА_2 за договорами позики використані останнім в інтересах сім`ї. Крім того, ОСОБА_2 грошей від позивача взагалі не отримував та не використовував таких коштів в інтересах сім`ї (Т. 3, а. с. 9 - 11).

У письмових поясненнях адвокат Коваленко Катерина Олександрівна, діюча від імені ОСОБА_3 , просить заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.08.2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договорами позики скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в цій частині позовних вимог відмовити.

Адвокат Коваленко Катерина Олександрівна вказує на те, що: 1) заочне рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, суперечить завданню цивільного судочинства. Прийнято без урахування висновків щодо застосування ст. 65 СК України, викладених у постановах Верховного Суду. При ухваленні рішення суд першої інстанції не вирішив питання встановлені ст. 264 ЦІЇК України; 2) зміст договорів позики не містить умов, що договори позики були укладені в інтересах сім`ї; 3) матеріали справи не містять жодного доказу, що грошові кошти, які могли бути отримані ОСОБА_2 за договором позики використані ним в інтересах сім`ї; 4) в матеріалах справи міститься формальна згода ОСОБА_3 на укладення ОСОБА_2 договорів позики з позивачем на невизначених умовах, але така обставина не є безспірним доказом того, що договір позики був укладений саме в інтересах сім`ї, що грошові кошти, які могли бути отримані ОСОБА_2 за договорами позики, використанні останнім в інтересах сім`ї.

Таким чином, суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що внаслідок укладення договорів позики ОСОБА_2 у ОСОБА_3 виникло солідарне зобов`язання; 5) суд першої інстанції безпідставно відмовив у перегляді заочного рішення. Не дослідив докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (Т. 3, а. с. 15 - 32).

2.6 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2020 року визначено новий склад колегії суддів Заїкін А.П., Таварткіладзе О.М., Князюк О.В..

У зв`язку з перебуванням судді Таварткіладзе О.М. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2020 року визначено новий склад колегії суддів Заїкін А.П., Погорєлова С.О., Князюк О.В..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.10.2020 року прийнято до провадження судді-доповідача Заїкіна А.А. цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 серпня 2015 року.

Справа неодноразово призначалася до розгляду.

24.02.2021 року від адвоката Верховець Ксенії Сергіївни, діючої від імені ОСОБА_1 , надійшли письмові пояснення (Т. 2, а. с. 218 - 220).

17.06.2021 року від адвоката Коваленко Катерини Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_3 , надійшла заява про вирішення питання про розподіл судових витрат (Т. 3, а. с. 4).

17.06.2021 року від адвоката Коваленко Катерини Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_3 , надійшла заява про скасування заходів забезпечення позову (Т. 3, а. с. 6).

17.06.2021 року від адвоката Коваленко Катерини Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_2 , надійшли пояснення (Т. 3, а. с. 9 - 11).

17.06.2021 року від адвоката Коваленко Катерини Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_3 , надійшли пояснення (Т. 3, а. с. 15 - 32).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.10.2021 року залишено без задоволення заяву адвоката Коваленко Катерини Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_3 , про скасування заходів забезпечення позову.

У судовому засіданні адвокат Коваленко Катерина Олександрівна, діюча від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , просила апеляційну скаргу задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, неодноразове призначення справи до розгляду, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

08 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено чотири договори позики, відповідно до яких позивач передав відповідачу загальну грошову суму у розмірі - 539 000,00 грн., строком до 31 серпня 2014 року. Зазначені договори були посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Крикливою О. М., та зареєстровані в реєстрі за номерами 2158, № 2159, № 2160, № 2161.

Згідно з пунктом 11 договорів позики, ці договори укладалися за згодою дружини відповідача - ОСОБА_3 , що підтверджується її особистою заявою, справжність підпису під якою засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Крикливою О. М, від 08 серпня 2014 року, за реєстровим № 2154, № 2155, № 2156, № 2157.

В той же день на прохання відповідача змінити дату повернення боргу за двома договорами № 2158 та № 2159, укладені додаткові договори про внесення змін до цих договорів, якими була змінена дата повернення позики на строк до 30 вересня 2014 року. Додаткові договори зареєстровано в реєстрі від 08 серпня 2014 року за № 2165 та № 2166.

Згідно з пунктом 8 договорів позики № 2158, № 2159, № 2160, №2161 сторони домовилися про те, що у разі прострочення позичальником строку виконання своїх зобов`язань за цим договором більше, ніж на 1 місяць, позичальник виплачує на користь позикодавця штраф у розмірі 10% від суми неповернених грошових коштів. У разі подальшого невиконання або неповного виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення позики, позичальник сплачує щомісячно штраф 10% від суми неповернених грошових коштів. Сплата штрафних санкцій не звільняє позичальника від виконання свого обов`язку в натурі.

Між сторонами виникли правовідносини позики.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг його висновків не спростовують.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційних скаргах

Під час нового апеляційного розгляду встановлено, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 серпня 2015 року вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд цього заочного рішення.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд судового рішення.

Вказане заочне рішення суду відповідач ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку, подавши 06.03.2018 року через суд першої інстанції апеляційну скаргу.

Згідно ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому нормами ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

У абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" роз`яснено, що оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення.

Зазначений порядок є спеціальним і представляє окрему стадію судового процесу, дотримання якої для відповідача є обов`язковим.

Таким чином, кожен з відповідачів по даній справі, якщо саме він має намір оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку, повинен пройти процедуру перегляду заочного рішення в суді, що його ухвалив. Кожен з відповідачів для перегляду заочного рішення повинен довести обставини, визначені діючим законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 із заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення до суду першої інстанції не зверталась.

Тобто, судом першої інстанції заочне рішення в межах доводів ОСОБА_3 у встановленому ст. ст. 284 - 287 ЦПК України порядку не переглядалося, що є обов`язковою умовою для подальшого його оскарження в суді апеляційної інстанції.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_2 , звертаючись до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення та у подальшому з апеляційною скаргою, діяв тільки у своїх інтересах. В матеріалах справи відсутні докази надання ОСОБА_3 відповідних повноважень ОСОБА_2 як на звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення, так і на оскарження заочного рішення в апеляційному порядку.

Зі змісту письмових пояснень адвоката Коваленко Катерини Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_3 , вбачається, що остання не згодна з ухваленим заочним рішенням. Зі змісту резолютивної частини вбачаються вимоги, які притаманні апеляційній скарзі.

З вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_3 не скористалась своїм правом на оскарження заочного рішення, а відповідно до вимог ст. ст. 284 та 292 ЦПК України не позбавлена такої можливості.

ОСОБА_2 оскаржує заочне рішення в цілому, разом з тим доводи його апеляційної скарги зводяться в основному до того, що зобов`язання за договорами позики ОСОБА_2 були виконані у повному обсязі, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості. ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не акцентував увагу на солідарному стягненні з ОСОБА_3 заборгованості за договорами позики, а тільки опосередковано виклав їх. Однак, вказані доводи апелянта щодо відсутності боргу були спростовані висновками попередніх рішень судів апеляційної та касаційної інстанції. На даний час, відповідно до вказівок касаційного суду, апеляційний суд під час нового розгляду справи не перевіряє законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в частині стягнення боргу із ОСОБА_2 ..

На підстави вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що опосередковані доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині солідарного стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за договорами позики, з урахуванням того, що сама ОСОБА_3 не зверталася із заявою про перегляд заочного рішення і не оскаржила вищевказане заочне рішення, не дають підстав на даний час апеляційному суду переглядати заочне рішення в частині солідарного стягнення заборгованості із ОСОБА_3 ..

3.5. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині солідарного стягнення заборгованості із ОСОБА_3 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів на даний час вважає, що підстави для перегляду заочного рішення в частині солідарного стягнення боргу із ОСОБА_3 відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 серпня 2015 року в частині солідарного стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 05 листопада 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова