Справа №465/2048/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

04 листопада 2021 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Скрутень Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Кремінця Миколи Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Аланд», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець Пиць Андрій Андрійович, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

адвокат Кремінець Микола Миколайович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Аланд», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець Пиць Андрій Андрійович, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису №43045, вчиненого 08.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олегом Степановичем таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтовуючи позов покликається на те, що 08.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олегом Степановичем було вчинено виконавчий напис №43045 про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Аланд» заборгованості в розмірі 24 562,23 грн. Позивач вказує, що нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не врахував та не з`ясував факту безспірності заборгованості, не перевірив, чи входить в перелік безспірних заборгованість, відносно якої було вчинено вказаний виконавчий напис, і чи була така заборгованість за договором взагалі.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, згідно якої позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями та оголошеннями в порядку ст.128 ЦПК України. Також не подав до суду відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення.

Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олег Степанович подав до суду письмові докази, які витребувані судом у порядку ст.84 ЦПК. Правом на надання суду пояснень не скористався.

Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази в їх сукупності, приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Судом встановлено, що 23.03.2012 між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Аланд») та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування, рахунку та встановлення кредитного ліміту №026199/0000XSGF, згідно якого Банк надав клієнту у користування особистий спеціальний платіжний засіб міжнародну платіжну карту Visa Electron. Розмір кредитного ліміту становить 10000,00 грн. Строк дії договору визначено 36 місяців з моменту укладення договору.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань про кредитному договору №026199/0000XSGF, банком направлено нотаріусу вимогу від 26.08.2020 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.

08.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олегом Степановичем було вчинено виконавчий напис №43045 про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Аланд» заборгованості за договору кредиту №026199/0000XSGF, за період 11.08.2020 по 17.08.2020, яка складає 24 562,23 грн.

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання.

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, згідно з Переліком документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі Перелік).

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу II цього Порядку).

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій врегульовано вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172.

Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України "Про нотаріат").

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі N 137/1666/16-ц (провадження N 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі N 916/3006/17 (провадження N 14-278 гс18).

Як вбачається з матеріалів справи для вчинення виконавчого напису Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» подано приватному нотаріусу наступні документи:

1.Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Аланд» про вчинення виконавчого напису;

2.Договір про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування, рахунку та встановлення кредитного ліміту №026199/0000XSGF від 23.03.2012;

3.Виписку з особового рахунка за Кредитним договором №026199/0000XSGF від 23.03.2012;

4.Список згрупованих поштових відправлень Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Аланд»;

5.Договір про відступлення прав вимоги №11/08/2020-ФА від 11.08.2020, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «кредит-капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Аланд»

6.Реєстр боржників до Договору про відступлення прав вимоги №11/08/2020-ФА від 11.08.2020.

Таким чином, для вчинення виконавчого напису нотаріус отримав від стягувача всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису.

У постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі N 640/5240/13-ц (провадження N 6-27цс15) викладено правовий висновок, згідно якого наявність судового спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника, а отже, свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц, відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема статті 88 Закону України "Про нотаріат", викладеного у постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі N 640/5240/13-ц (провадження N 6-27цс15) та вказала, що сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку. Суд зазначив, що вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України "Про нотаріат" слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису.

Таким чином, суд відхиляє доводи позивача стосовно посилання на практику Верховного Суду, яка обґрунтовує під ставність позову, адже приходить до переконання, що саме наведена вище практика повинна бути застосована в даних правовідносинах, оскільки відповідає їх характеру.

Спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України "Про нотаріат" і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної.

Разом з цим у даній справі, позивач будь-яких доказів ні судового оскарження заборгованості за Кредитним договором №026199/0000XSGF від 23.03.2012, ні заяви про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України "Про нотаріат", суду не надав, тобто твердження сторони в цій частині є необґрунтованими.

Отже, на момент вчинення виконавчого напису спір про право був відсутній, про що свідчать матеріали справи.

Таким чином, суд не бере до уваги покликання позивача на невідповідність суми заборгованості, зазначеної у виконавчому написі, оскільки з розрахунку заборгованості наданого нотаріусу при вчиненні виконавчого напису вбачається, що заборгованість та відсотки нараховувались у розмірі, передбаченому у договорі, а позивач не спростувала належними, достатніми та допустимими доказами, що сума заборгованості за кредитним договором на час вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення.

Крім того, оцінюючи доводи позивача щодо того, що вона не укладала жодних кредитних договорів з відповідачем, суд вважає їх безпідставними, адже відповідач є правонаступником кредитодавця, надав нотаріусу документи на підтвердження свого юридичного статусу та підтвердження наявності у нього відповідних прав на пред`явлення вимоги, зокрема копії відповідних договорів які надані суду нотаріусом та досліджені в ході судового розгляду. Також, позивач не є стороною даних правочинів і матеріали справи не містять жодного доказу стосовно того, що такі правочини визнані недійсними у порядку визначеному законом.

Встановивши, що банком надано нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 .

З наведеного випливає, що позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведена неправомірність дій банку та нотаріуса.

Згідно ч.ч.9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача.

Відтак, судові витрати по справі слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Аланд», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець Пиць Андрій Андрійович, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишити без задоволення.

Вжиті у даній справі 26.10.2021 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду заходи забезпечення позову після набрання даним рішенням законної сили скасувати.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 04 листопада 2021 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.