ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9531/21 Справа № 212/3297/21 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/3297/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2021 року, яке ухвалене суддею Чайкіним І.Б. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 19 серпня 2021 року -,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначила, що з жовтня 2001 року перебувала з відповідачем по справі в цивільному шлюбі, який зареєстрували офіційно 19.01.2007 року. З 2001 року сторони по справі мешкали за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира за вищевказаною адресою належить на праві власності відповідачу. Ремонт вона робила у вказаній квартири разом із відповідачем. Також, у 2018 році, перебуваючи у шлюбі, сторони придбали автомобіль CHEVROLET LACETTI державний реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб., який 16.08.2018 року було зареєстровано на ім`я відповідача.

Позивачка вважає, що квартира є об`єктом права спільної сумісної власності (оскільки її вартість значно збільшилась внаслідок спільних трудових та грошових затрат) та вона має право на її частку, а також на частку транспортного засобу. В добровільному порядку вирішити спір неможливо.

Позивачка просила суд визнати трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за нею право власності на Ѕ частину зазначеної квартири та на Ѕ частину автомобіля CHEVROLET LACETTI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності та поділ спільного майна - задоволено частково.

Проведено поділ спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вигляді автомобіля марки CHEVROLET LACETTI, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку автомобіля марки CHEVROLET LACETTI, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб., та залишено за ОСОБА_2 право власності на іншу Ѕ частку цього ж автомобіля.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 908 гривень 00 копійок.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року в частині арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Заходи забезпечення позову щодо транспортного засобу CHEVROLET LACETTI державний реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб. залишено діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Зазначає, що у спірній квартирі вона зареєстрована з 2001 року по теперішній час, ремонт в цій квартирі вона робила разом з відповідачем, квартира була у жахливому стані, в зв`язку з чим продавалась за таку низьку ціну.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нею не надано доказів вартості спірної квартири до та після поліпшення, оскільки вона надала до суду договір купівлі-продажу квартири, де зазначено, що квартира придбана за 5200 грн. та звіт про незалежну оцінку майна на момент звернення до суду з позовом, згідно якого загальна вартість майна складає 333 600 грн.

Наполягає, що вартість спірної квартири істотно збільшилась саме в результаті здійснення поліпшення починаючи з 2001 року, проведення переобладнання та ремонтних робіт, а не внаслідок тенденції загального подорожчання об`єктів нерухомості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог позивачки до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя в апеляційному порядку не оскаржено, у зв`язку з чим колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та його представника - адвоката Уманця Д.І., які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.01.2007 року, свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3 , актовий запис 14 (а.с.8 ).

Сторони мають неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дітей (а.с. 9).

Спірна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 23.10.2001 року, посвідченого Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В., реєстраційний номер № у-918. (а.с. 10).

Відповідно до технічного паспорту на спірну квартиру, її власником є ОСОБА_2 (а.с. 11). В квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою № 15, виданою Криворізькою об`єднаною міською довідково-інформаційною службою ( а.с.13).

Згідно звіту про незалежну оцінку майна ФОП ОСОБА_6 загальна вартість квартири АДРЕСА_3 на дату оцінки 06.04.2021 року, складає 333 600 грн. (а.с. 22-27).

Відповідно відомостей територіального сервісного центру МВС № 1243 від 08.04.2021 року № 31/4-1243-Р-73, станом на 07 квітня 2021 року, автомобіль CHEVROLET LACETTI державний реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб зареєстрований за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дата реєстрації транспортного засобу 16 серпня 2018 року (а.с. 12).

Транспортний засіб CHEVROLET LACETTI 2007 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб. було придбано ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу транспортного засобу від 16.06.2018 року ( а.с. 53).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала належних і допустимих доказів того, що спірна квартира, яка є власністю відповідача, за час шлюбу істотно збільшилася у своїй цінності внаслідок її власних трудових або грошових затрат, оскільки поліпшення квартири, на які вона посилалась, стосуються лише ремонту квартири та її оздоблення, що не є невід`ємною частиною квартири, будь-яких переобладнань та добудов, внаслідок яких змінилася б сама квартира, як об`єкт нерухомості, не відбулося. Порівняння вартості квартири на момент придбання, із вартістю квартири на момент розгляду цієї справи, суд вважав, таким, що не може свідчити про істотне збільшення вартості майна внаслідок трудових або грошових затрат подружжя.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається із змісту ч. 1 ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Звертаючись до суду позивачка зазначала, що через здійснення під час шлюбу поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт, зокрема за її кошти, до спірних правовідносин слід застосувати ст. 62 СК України, як спеціальну норму.

Отже, наведені положення закону встановлюють підстави обмеження (втручання) у права особистої власності одного з подружжя, внаслідок яких зменшується обсяг правомочностей колишнього одноосібного власника майна. Тому, у статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя.

Із змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зробила висновок, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Тобто, істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном. В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу. При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач мав довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.

У відповідності до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ураховуючи зазначене, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме її внесок у ремонт спірної квартири, у розумінні частини першої статті 62 СК України, є достатньо значним для можливості визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що нею не надано доказів вартості спірної квартири до та після поліпшення, проте вона надала до суду договір купівлі-продажу квартири, де зазначено, що квартира придбана за 5200 грн. та звіт про незалежну оцінку майна на момент звернення до суду з позовом, згідно якого загальна вартість майна складає 333 600 грн., колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони спростовуються встановленими судом фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.

Крім того колегія суддів зазначає, що принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: