Номер провадження: 22-ц/813/7152/21
Номер справи місцевого суду: 521/8803/19
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Тищенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Фомічова Ігоря Олеговича на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 01 березня 2021 року про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України по справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников Олександр Володимирович звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, посилаючись на те, що останній ухиляється від виконання судових рішень за зведеним виконавчим провадженням про стягнення з нього грошових коштів.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 01 березня 2021 року подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича задоволено. Встановлено тимчасове обмеження громадянину ОСОБА_1 для виїзду за кордон, до виконання ним зобовязань за виконавчими листами, виданими Малиновським районним судом м.Одеси 04.02.2020 року у справі № 521/8803/19 та 27.08.2020 року у справі № 521/11450/19.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Фомічов Ігор Олегович подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 01 березня 2021 року скасувати та відмовити виконавцеві у задоволенні подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 19.10.2021 року на 14.30 годину сторони до суду не зявилися, причини неявки не повідомили, із заявами про відкладення розгляду справи не зверталися.

22.09.2021 року від представника ОСОБА_1 адвоката Фомічова І.О. надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника та його довірителя, апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тимчасово обмежуючи ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань за зведеним виконавчим провадженням.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова О.В. перебуває зведене виконавче провадження №63048815 з примусового виконання виконавчих листів:

- №521/8803/19, виданого 04 лютого 2020 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 57843,00 грн., моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 3500,00 грн., судового збору в розмірі 913,43 грн.;

- №521/11450/19, виданого 27 серпня 2020 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 завданої матеріальної шкоди в розмірі 67748,00 грн, вартості усунення наслідків затоплення натяжної стелі в розмірі 1800,00 грн., завданої моральної шкоди в розмірі 1500,00 грн., судового збору в розмірі 1030,50 грн. та витрат на проведення експертизи в розмірі 3500,00 грн. (т. 2 а.с. 6).

15 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Хлєбниковим О.В. було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень №63048697, №63048323 за вищевказаними виконавчими листами.

15 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Хлєбниковим О.В. було винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №63048697, №63048323 у зведене виконавче провадження №63048815 (а.с. 26).

Одночасно приватним виконавцем було направлено запити до реєструючих установ, банків з метою перевірки майнового стану боржника та встановлено, що боржнику належать на праві власності розрахункові рахунки в банківських установах, на які приватним виконавцем був накладений арешт. З банківських рахунків боржника стягнуто кошти в розмірі 3365,47 грн. Іншого рухомого та нерухомого майна: земельних ділянок, квартир, будинків, транспортних засобів, тощо за боржником не встановлено.

Згідно відповіді Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 25 вересня 2020 року, місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Виходом приватного виконавця від 03 лютого 2021 року за адресою реєстрації боржника, а саме: АДРЕСА_1 , боржника за вказаною адресою не виявлено, на дзвінок у двері вказаної квартири ніхто не відчинив, у зв`язку з чим перевірити майновий стан останнього та провести його опис не виявилось можливим, що підтверджується актом приватного виконавця.

На обгрунтування звернення до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , приватний виконавець посилається на те, що, ОСОБА_1 не з`явився на виклики приватного виконавця від 18.12.2020 року, 14.01.2021 року та 02.02.2021 року та таким чином не виконав вимог виконавчих документів, що свідчить про ухилення від виконання судового рішення.

Суд першої інстанції визнав доведеним факт ухилення боржника від виконання судового рішення, обгрунтовуючи це тим, що на час подачі подання приватного виконавця боржник вчиняє дії, що ускладнюють виконання рішення, а саме боржник не подав виконавцю декларацію про доходи на майно боржника, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, не з`являвся за викликами виконавця, не надавав пояснення за фактом невиконання рішення або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, що свідчить про ухилення від виконання судового рішення.

Однак, такий висновок суду першої інстанції не грунтується на належних доказах, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що боржнику було відомо про наявність відкритих виконавчих проваджень, зокрема про вручення йому постанови про відкриття виконавчого провадження, що свідчить про необізнаність боржника про наявність у нього грошових зобов`язань, покладених на нього заочними рішеннями, які були ухвалені, до речі, за його відсутності.

Дії чи бездіяльність боржника за умови необізнаності про наявність відкритого виконавчого провадження щодо нього, не можуть розцінюватися як ухилення боржника від виконання судового рішення, яке вважається підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Частиною ч.1, 5 ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам, іншим учасникам виконавчого провадження, також адміністрації підприємства, установи, організації, фізичній особі - підприємцю під розписку.

В данному випадку виконавцем не надано доказів про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, що виключає факт обізнаності боржника про виконавче провадження.

Крім того, заочні рішення, за якими відкрито виконавче провадження та проводяться виконавчі дії, скасовані ухвалами суду та справи повторно призначені до розгляду в загальному порядку.

Так, ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 24 березня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Фомічова І.О. про перегляд заочного рішення задоволено та скасовано заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 10.06.2020 року у справі № 521/11450/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири. Справу призначено до розгляд у в загальному порядку.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 25 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено та скасовано заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 16.12.2019 року у справі № 521/8803/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири. Справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Таким чином, підстави для виконання рішення відпали.

Відповідно до ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

За ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Так, згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є дія неврегульованих зобов`язань, а також ухилення від виконання зобов`язань, покладених на громадянина судовим рішенням.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Виходячи з сенсу словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите законодавцем означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки це не буде доведено. Відповідно до положень ст. 13 та 81 ЦПК України, чинній на час розгляду справи у суді, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Стаття 441 ЦПК України регламентує процедуру введення судом тимчасового обмеження у виїзді за кордон при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб). Вказана можливість є виключним засобом реагування на факт ухилення боржника від виконання рішення суду, оскільки відповідно до ст.16 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16.12.1966 року, кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Це право не може бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті. Відповідно до ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї зі змінами, внесеними Протоколом № 11, які у відповідності до ст.9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод від 04.11.1950 року» від 17.07.1997 року, є частиною національного законодавства України, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Оскільки, відповідно до ст. 441 ЦПК України згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування факту ухилення боржника від виконання судового рішення.

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, оскільки згадане подання приватного виконавця не містить беззаперечних доводів та взагалі не підтверджено належними доказами щодо обізнаності ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження та про його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням. Суд не перевірив факту ухилення, обмежившись лише доводами виконавця про наявність у ОСОБА_1 статусу боржника у виконавчому провадженні, прийшов до помилкового висновку про обмеження його у праві виїзду за кордон.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 01 березня 2021 року скасувати, а у задоволенні подання відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Фомічова Ігоря Олеговича задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 01 березня 2021 року - скасувати.

Відмовити приватному виконавцеві виконавчого округу Одеської області Хлєбникову Олександру Володимировичу у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 29.10.2021 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова