Справа № 461/2102/20 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/532/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар: Савчук Г.В.

З участю: представника позивача адвоката Стефановича Ю.М., представників відповідача: адвоката Цімура Я.В., адвоката Працьовитого А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 461/2102/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,-

в с т а н о в и в :

05 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви (далі Курія) про скасування наказу про звільнення з займаної посади, поновлення на займаній посаді та стягнення середнього заробітку.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 01.03.2017 року працювала у Курії на посаді секретаря. 07.02.2020 року звільнена із займаної посади секретаря економічно-господарського відділу на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. Вважає звільнення з роботи незаконним внаслідок порушення процедури звільнення, оскільки при звільненні їй не було запропоновано посади, які були вакантними, що є порушенням ст.49-2 КЗпП України.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, ухваленим при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. Обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими - не доведені, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Адміністрацією Курії їй не було запропоновано посади, які на момент оголошення про майбутнє скорочення, на 02 грудня 2019 року, були вакантними, а саме: посада документознавця в канцелярії курії. Ніяких формальних кваліфікаційних вимог для зайняття зазначеної посади станом на 29.11.2019 року не було. Наказ про сформування посадової інструкції документознавця був зареєстрований 29.11.2019 року (п`ятниця), а посадова інструкція затверджена 02.12.2019 року (понеділок). В наказі встановлений термін підготовки інструкції один місяць. Крім цього, в матеріалах справи наявний доказ-документ, згідно якого ознайомлення з даною інструкцією працівниками канцелярії було проведено лише 09 грудня 2020 року.

03 грудня 2019 року на роботу в Курію було прийнято охоронником нового працівника. Станом на 03 грудня 2019 року не існувало жодної посадової інструкції охоронника і ніяких кваліфікаційних вимог в Курії до зайняття посади охоронника не було. Наявність у позивача вищої освіти, стаж роботи в Курії, працездатний вік-підстави, які давали можливість працювати охоронником. Аргументи відповідача щодо кваліфікаційних вимог до посади охоронника вважає нікчемними, так як такі були сформовані відповідачем 29 грудня 2019 року.

Суд не дав оцінки тому факту, що згідно трудових книжок охоронників, які працюють у Курії охоронниками є пенсіонери без спеціальної освіти, без документального підтвердження про проходження спеціалізованого навчання. Затверджена керівником Курії посадова інструкція охоронника містить несумісні із наявними функціями охоронників вимоги.

Вважає, що станом на 03 грудня 2020 року відповідач зобов`язаний був запропонувати їй посаду охоронця і тільки при умові її письмової відмови від такої, приймати на роботу сторонню особу.

Станом на 02.12.2019 року посаду комірника займав по суміщенню помічник економа о. ОСОБА_2 , тобто зазначена посада була вакантною і їй не запропонована. Висновок суду першої інстанції про те, що посада комірника є сумісництвом протирічить законодавству і фактичному стану речей.

З 27.02.2020 року о. ОСОБА_2 декретом за № ЛВ 20/321 був призначений сотрудником парафії Пресвятої Богородиці Володарки України у м.Львові (вул. Новознесенська,34) Личаківського деканату, тобто станом на 03.12.2020 року займав три посади.

Вважає, що відповідно до ст.42 КЗпП , мала переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації праці і перейти на вакантну посаду комірника як особа, в сім`ї якої немає інших працівників із самостійним заробітком і як працівник з тривалим безперервним стажем роботи у даній установі.

Просить скасувати оскаржуване рішення Галицького районного суду м.Львова від 22 грудня 2020 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Відповідно до статті 360 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Стефановича Ю.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представників відповідача-адвокатів Працьовитого А.В. та Цімури Я.В., вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді секретаря економічно-господарського відділу Курії ЛА УГКЦ з 01.03.2017 року.

Наказом голови Курії ЛА УГКЦ Архиєпископом і Митрополитом о. Ігорем Возняком від 05 лютого 2020 року позивача звільнено з посади секретаря економічно-господарського відділу з 07 лютого 2020 року за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників (а.с.5).

Підстава звільнення Наказ № 1950 від 02.12.2019 року.

Згідно Наказу № 1950 від 02 грудня 2019 року з метою оптимізації роботи в економічно-господарському відділі Курії ЛА УГКЦ та відсутності потреби в штаті Курії посади секретаря економічно-господарського відділу скоротити штатну одиницю -посаду секретаря економічно-господарського відділу Курії.

Інспектору з кадрів Курії ОСОБА_4 та головному бухгалтеру Курії ОСОБА_5 підготувати та подати для затвердження штатний розпис у новій редакції у зв`язку із скороченням штату працівників Курії.

Інспектору з кадрів Курії ОСОБА_4 до 06.12.2019 року включно повідомити ОСОБА_1 про наступне вивільнення (звільнення) її з посади секретаря економічно-господарського відділу Курії 07.02.2020 року у письмовій формі шляхом пред`явлення їй цього наказу для ознайомлення.

Інспектору з кадрів Курії ОСОБА_4 у період з моменту повідомлення про вивільнення (звільнення) та до моменту можливого звільнення ОСОБА_1 повідомити останню про можливі вакантні місця роботи в Курії, які відповідають її професії чи спеціальності при наявності таких.

Наказом №3ш від 07.02.2020 року затверджено і введено в дію з 10 лютого 2020 року штатний розпис Курії ЛА УГКЦ у новій редакції. Цим Наказом внесено зміни до штатного розпису Курії ЛА УГКЦ, затвердженого Наказом 2-ш від 31.01.2020 року (ЛВ 20/128) такі зміни:-вивести 1 штатну одиницю «Секретар» «4115» з економічно-господарського відділу. (а.с.40-41).

Згідно Наказу від 05 лютого 2020 року № ЛВ 20/152 у зв`язку з відсутністю можливості запропонувати ОСОБА_1 іншу роботу в Курії ЛА УГКЦ, на підставі п.1 ст.40, 44 КЗпП України

наказано звільнити ОСОБА_1 з посади секретаря економічно-господарського відділу Курії з 07.02.2020 року у зв`язку з скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування за ст.1 ст.40 КЗпП України. (а.с.6).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не встановлено порушення відповідачем прав позивача в частині звільнення із займаної посади, оскільки з метою оптимізації, мали місце зміни в організації праці, що призвело до скорочення штату працівників із дотриманням вимог трудового законодавства.

З висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

За приписами статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За приписами п.1 ч.1ст.40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Порядок вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та порядок урахування переважного права працівника на залишення на роботі встановлено статтями 42,49-2 КЗпП України.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року (справа № 345/1663/18 «за приписами частини першої статті 40, частини першої та третьої статті 40-2 КЗпП роботодавець одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року (справа № 273/212/16-ц зазначено, що з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 02.12.2019 року інспектором з кадрів Курії ОСОБА_4 повідомлено секретаря економічно-господарського відділу Курії про заплановане звільнення на підставі ч.1 ст.40 КЗпП, яке відбудеться 07.02.2020 року та про те, що станом на день цього повідомлення, Курія не має можливості запропонувати іншу роботу за професією чи спеціальністю ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вважав, що посада комірника не була вакантною, а посада охоронника та документознавця (нотара) канцелярії не могли бути запропоновані позивачу, оскільки для їх заняття ставляться певні вимоги щодо освіти та стажу роботи, спеціальних знань.

Із матеріалів справи та пояснень учасників встановлено, що на посаду комірника економічно-господарського відділу за сумісництвом з 19.11.2019 року було прийнято ОСОБА_2 (Наказ № К-00000014-А-00000255 від 16.10.2019 року, а на посаду охоронника 03.12.2019 року прийнято нового працівника. Станом на 03.12.2019 року не було жодної посадової інструкції охоронника і ніяких кваліфікаційних вимог в Курії до зайняття посади охоронника не вимагалося.

Відповідно до Наказу № К-00000015-А-00000253 від 19 листопада 2019 року з 20.11.2019 року на посаду адміністративного помічника завідувача економічно-господарського відділу прийнято ОСОБА_8 , яка до цього не працювала у Курії. (а.с.81).

Позивач ОСОБА_1 вважає, що вона, маючи вищу освіту та безперервний стаж роботи у Курії, могла би займати посаду комірника, яка їй не була запропонована та яку по сумісництву займав отець ОСОБА_2 з 19.11.2019 року та який суміщав роботу помічника економа, а також мав посаду-сотрудника парафії Пресвятої Богородиці Володарки України у м.Львові Личаківського деканату, тобто станом на 03.12.2019 року займав три посади.

Відповідно до статті 105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, проводиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених колективним договором.

У постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року (справа № 127/26237) зазначено, що суміщення професій (посад) - це виконання працівником на тому ж підприємстві поряд із основною роботою, встановленою його трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою). У разі суміщення професій (посад): робота за другою посадою не відображається в табелі обліку використання робочого часу, друга посада залишається вакантною: для допущення працівника до роботи за суміщенням посад, за загальним правилом, достатньо подання заяви працівником та видачі керівником наказу про суміщення; окремий трудовий договір не укладається; запис у трудову книжку про суміщення не вноситься; порядок оплати праці встановлюється на підставі положень колективного договору та вказується у наказі про суміщення; оплата роботи за другою посадою на законодавчому рівні кваліфікується як надбавка до заробітної плати. Суміщення професій (посад) дозволяється в межах тієї ж категорії персоналу, до якої відноситься даний працівник. При виконанні робіт за суміщенням працівникові встановлюються доплати до основної заробітної плати. Передумовою суміщення професій (посад) є наявність вакансії суміщуваної професії (посади) в штатному розписі.

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 127/25292/18 прописано, що зміна умов праці працівника за посадою за сумісництвом, у тому числі увільнення його від встановлених обов`язків за цією посадою, не є звільнення з роботи, а є увільнення від виконання тільки цих обов`язків і тільки за цією посадою. При цьому, працівник залишається виконувати обов`язки за основною посадою. Прийняття на встановлену посаду іншого працівника є підставою для увільнення від виконання цих обов`язків працівника, який виконував роботу за сумісництвом.

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 13 вересня 2021 року у справі № 263/12413/20.

Тобто, однією з умов роботи за сумісництвом, так і порядку суміщення є наявність вакантної посади (професії).

Судом встановлено, що посада комірника економічно-господарського відділу хоч і були зайняті в порядку сумісництва (суміщення) іншими працівниками, однак залишилася вакантною, але не була запропонована позивачу ОСОБА_1 із врахуванням її освіти, роботи у зазначеній установі та особливих обставин як єдиного працездатного члена сім`ї, відтак суд першої інстанції дійшов до невірного висновку, відмовляючи позивачу у позові, та зазначив, що відповідачем дотримано трудового законодавства при вивільненні працівника (позивача) та відсутність вакантних посад для її працевлаштування. В той же час відповідачем не додано до матеріалів справи копії трудової книжки о. А.Павліва.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції, що посади охоронника та документознавця (нотара) канцелярії не могли бути запропоновані позивачу, адже посадові інструкції за цими посадами, у тому числі вимоги щодо освіти, стажу роботи були затверджені 02.12.2019 року та 27.12.2019 року, тобто після повідомлення позивача про заплановане звільнення. Доказів того, що такі існували на момент вручення йому повідомлення, матеріали справи не містять. Відтак, вказані посади вважалися вакантними на момент повідомлення позивача про заплановане звільнення і такі запропоновані їй роботодавцем не були.

Враховуючи те, що позивачу на момент звільнення не було запропоновано всіх вакантних посад, чим порушено вимоги ст.49-2 КЗпП, тому така підлягає поновленню у зв`язку із звільненням без законної підстави з одночасним скасуванням Наказу про припинення трудового договору.

Згідно правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 16 січня 2018 року (справа № 519/160/16ц, від 06 лютого 2018 року (справа № 696/985/15-ц, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, завдання суду з`ясувати тільки наявність правових підстав для звільнення.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що у відповідача не створена та не діє первинна профспілкова організація, а тому перевірка дотримання положень ст.43 КЗпП не здійснюється.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП при ухваленні рішення про поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Порядок розрахунку середнього заробітку регулюється Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок).

Згідно пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що середньоденний заробіток позивача складає 283,07 грн. (січень 2020р. 6 350,00 грн. + грудень 2019 р.5 539,20 грн.= 11 889,20 грн. : 42 робочі дні (грудень 2019р.-21 р.д., січень 2020р.-21р.д.=42р.д).= 283,07 грн. х 417 робочих дні з дня звільнення і до ухвалення рішення про поновлення на роботі становить 118 042,77 грн. Тому, стягненню з відповідача в користь позивача підлягає 118 042,77 грн. (Із зазначеної суми підлягає стягненню податок ).

Відповідно до ч.1 п.3,4 ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так як суд апеляційної інстанції скасовує основне рішення, відповідно автоматично втрачає юридичну силу додаткове рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22.12.2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Визнати незаконним та скасувати Наказ № КЗ-0002-А-00000210 від 05 лютого 2020 року Курії Львівської Архієпархії Української греко-католицької церкви про звільнення з 07 лютого 2020 року ОСОБА_1 з посади секретаря економічно-господарського відділу за ст.40 п.1 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників.

Поновити ОСОБА_1 на посаді секретаря економічно-господарського відділу Курії Львівської Архієпархії Української греко-католицької церкви з 08 лютого 2020 року.

Стягнути з Курії Львівської Архієпархії Української греко-католицької церкви (Код , засоби зв`язку: тел.(38) в користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , моб.тел. НОМЕР_2 ) середню заробітну плату за період вимушеного прогулу з 08.02.2020 року по 07.10.2021 року включно в розмірі 118 042,77 грн. (Сто вісімнадцять тисяч сорок дві грн. 77 коп.).

Звернути стягнення в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за один місяць в розмірі 5 944,60 грн. (П`ять тисяч дев`ятсот сорок чотири грн. 60 коп.) до негайного виконання. (Суми грошових виплат зазначені без відрахувань податків.)

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий суддя: Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк