Справа № 362/4675/19
Провадження № 2/362/282/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ковбеля М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сілецької М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за правилами загального позовного провадження за за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майн подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач за первісним позовом звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 112,7 кв.м., житловою площею 64,8 кв.м. Провести поділ спільного майна подружжя, залишити та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 59,9 кв. м., яка складається з:

1) веранда 8,6 кв. м.;

2) кухня 5,3 кв. м.;

3) житлова 20,7 кв. м.;

4) житлова 14,4 кв. м.;

5) житлова 10,9 кв. м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 52,8 кв. м., яка складається з:

1) веранда 6,8 кв. м.;

2) веранда 12,6 кв. м.;

3) кухня 5,9 кв. м.;

4) коридор 8,7 кв. м.;

5) житлова 18,8 кв. м.

Натомість відповідач за первісним позовом подав зустрічний позов, відповідно до якого просив визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 112,7 кв.м., житловою площею 64,8 кв.м. під літерою «А», сарай «Б», сарай «В», погріб «Г», гараж «Д», сарай «Ж», вбиральня «Т», погріб «під Ж», криниця «К», оскільки вважає дане майно його особистою власністю.

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, подавши до суду письмову заяву про слухання справи у його відсутності, вимоги позову підтримує. В задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити повністю.

Відповідачза первісним позовом в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, виходить з наступного.

Судом встановлено, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області №362/2944/16 від 13.09.2016 року, шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 09 жовтня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у місті Київської області, актовий запис № 375 - розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_2 продав квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, з наданого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №198555055 від 31.01.2020 року вбачається, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 є відповідач за первісним позовом.

Право власності ОСОБА_3 на спірний житловий будинок підтверджується наступними документами:

-на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими надвірними спорудами і будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 - підтверджується договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 23 жовтня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Бобковим О.В. укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими надвірними спорудами і будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 - підтверджується договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 23 жовтня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Бобковим О.В. укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Відповідно до положень ч.ч.2 і 4 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України у справі №6-1568цс16 від 07.12.2016, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тож при вирішенні питання щодо визнання право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). При цьому відповідно до ст. 66 цього Кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Положеннями ст. 69 СК України встановлено, що чоловік та дружина мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу, а відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до статті 64 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які незаборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. ст. 76-77, 80, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 грудня 2013 року ухвалив постанову у справі № 6-135цс13, згідно правового висновку якої вбачається що, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо до сто вірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам, враховуючи, що спірні квартира автомобіль, холодильник та пральна машина набуті сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, а тому первісний позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

До аналогічного правового висновку прийшов Верховний Суд України у справі № 6-1443цс16, який викладений в постанові від 16.11.2016 року.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991 р. із змінами, виділ в натурі частки жилого будинку можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем за первісним позовом не надано доказів щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна , а тому суд позбавлений можливості встановити встановити чи буде частка виділена відповідачу, у разі задоволення позову, окремою площею, ізольованою від приміщення позивача, чи буде мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення, чи не буде зменшена частка відповідача у разі виділу позивачу вказаних у позові приміщень частини будинку.

Крім того, суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову за недоведеністю, оскільки позивач за зустрічним позовом не надав належних та допустимих доказів, що спірне майно було придбано ним за його особисті кошти та не є спільним майном подружжя.

Керуючись ст.ст. 3, 21, 57-74 СК України, ст. ст. 203, 215, 216, 319, 321, 328, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Первісний позов - задовольнити частково.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 112,7 кв.м., житловою площею 64,8 кв.м.

Провести поділ спільного майна подружжя, а саме:

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 59,9 кв. м.,

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 52,8 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3675,40 гривень.

В задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя М.М. Ковбель