КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Рубан С.М., Суханової Є.М.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2018 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та електричної енергії, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року позивач - ПАТ «Київенерго» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем електричної енергії, послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, яку постачає позивач згідно Закону України «Про електроенергетику» та Правил користування електричною енергією для населення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року

№1357 затверджено Правила користування електричною енергією для населення, які відповідно до п.1 регулюють відносини між громадянами та енергопостачальниками. Ці Правила є обов`язковими для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

Проте, відповідач в повному обсязі не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого у останнього станом на 01.08.2017 року утворилась заборгованість: 29 880 грн. 80 коп. за електричну енергію і станом на 01.09.2017 року утворилась заборгованість: 105 079 грн. 98 коп. за послуги з централізованого опалення. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач був змушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Тому позивач просив суд стягнути з відповідача 29 880 грн. 80 коп. боргу за спожиту електроенергію та зарахувати на рахунок з спеціальним режимом використання

№ НОМЕР_1 у ГУ по м. Києву та Київській області ВАТ «Ощадбанк», МФО 322669, ; 105 079 грн. 98 коп. боргу за надані послуги з центрального опалення та зарахувати на рахунок з спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 у ГУ по

м. Києву та Київській області ВАТ «Ощадбанк», МФО 322669, ; 3% річних та інфляційну складову боргу в розмірі 35 315 грн. 45 коп. та зарахувати на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ «ПУМБ», м. Київ, МФО 334851, одержувач - ПАТ «Київенерго», , судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2018 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Скаргу обґрунтовував тим, що висновок суду про те, що ОСОБА_2 є споживачем послуг не базується на матеріалах справи та не доведений належними та допустимими доказами.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є споживачем електричної енергії, послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає позивач згідно Закону України «Про електроенергетику», Правил користування електричною енергією для населення. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 затверджено Правила користування електричною енергією для населення, які відповідно до п.1 регулюють відносини між громадянами та енергопостачальниками. Ці Правила - є обов`язковими для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності, і тому заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону та підлягали до задоволення в повному обсязі.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Суд вважав встановленим, що ОСОБА_2 є споживачем електричної енергії, послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає позивач згідно Закону України «Про електроенергетику», Правил користування електричною енергією для населення. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року

№ 1357 затверджено Правила користування електричною енергією для населення, які відповідно до п.1 регулюють відносини між громадянами та енергопостачальниками. Ці Правила - є обов`язковими для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - це результат господарської діяльності спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення. постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 року.

Відповідно до п.8 Правил послуги надаються споживачу згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

За ч.2-4 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Суд вважав встановленим, що відповідач ОСОБА_2 є споживачем електроенергії, як мешканець квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яку постачає позивач. Між позивачем та відповідачем як мешканцем даної квартири діють зобов`язальні правовідносини про постачання та користування електричною енергією, згідно якого енергопостачальник бере на себе зобов`язання постачати споживачеві електричну енергію, а споживач зобов`язується оплачувати фактично спожиту електричну енергію у терміни, передбачені договором. Також на ім`я відповідача відкрито особовий рахунок. Розрахунки для населення відповідно до п.п.19, 21 Правил за спожиту електроенергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показань приладів обліку проводиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. Тобто кількість спожитої енергії має щомісяця визначатися самостійно споживачем за фактичними показаннями електролічильника.

За п.27 Правил у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. Кількість спожитої енергії має щомісяця визначатися самостійно споживачем за фактичними показаннями приладу обліку електроенергії. Вартість електроенергії визначається як добуток обсягу споживання електроенергії на тариф, що діяв у період, за який здійснюється оплата.

Згідно з п.48 Правил зі змінами та доповненнями споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. Розрахунки для населення, відповідно до п.п.19, 21 Правил, за спожиту електроенергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показань приладів обліку проводиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. Тобто кількість спожитої енергії має щомісяця визначатися самостійно споживачем за фактичними показаннями електролічильника.

Відповідно до п.27 Правил у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. Кількість спожитої енергії має щомісяця визначатися самостійно споживачем за фактичними показаннями приладу обліку електроенергії. Вартість електроенергії визначається як добуток обсягу споживання електроенергії на тариф, що діяв у період, за який здійснюється оплата.

За п.11 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально-будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Згідно з п.21 Правил у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

За п.48 Правил зі змінами та доповненнями споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію.

Позивач вважав, що станом на 01.08.2017 року у відповідача утворилася заборгованість: 29880 грн. 80 коп. - за електричну енергію, станом на 01.09.2017 утворилась заборгованість: 105079 грн. 98 коп. - за послуги з централізованого опалення, 3% річних та інфляційна складова боргу в розмірі 35315 грн. 45 коп., що підтверджується розрахунком.

Рішення суду мотивано тим, що ОСОБА_2 є споживачем послуг ПАТ «Київенерго», так як проживає за адресою: АДРЕСА_2 та на нього було оформлено особовий рахунок.

Проте відповідач не погоджується з таким висновком суду, посилаючись на наступне.

Так, він стверджує, що не має жодного відношення до вказаної адреси та квартири, так як відповідно до інформації з державного реєстру прав на нерухоме майно, власником квартири за вказаною адресою є ОСОБА_3 . Від 2010 року на вказану квартиру було накладено арешт, який є чинним на сьогоднішній день, а тому він, як апелянт, не міг бути власником квартири від 2014 до 2017 року, а також і власником особового рахунку.

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в м. Києві вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрованим по місту Києву не значиться (а.с.25).

Відповідно до довідок Іванківської сільської ради ОСОБА_2 проживає від 2012 року в АДРЕСА_3 без реєстрації. Відповідно до доданих матеріалів до апеляційної скарги у 2012 році апелянт укладав з КП"Іванківкомунсервіс" договори про надання послуг водопостачання та водовідведення. договір про приєднання до електричних мереж. Наведене свідчить про те, що апелянт не міг бути споживачем послуг відповідача, за адресою: АДРЕСА_2 .

Додані до матеріалів справи корінець попередження про припинення електричної енергії, акт контрольного огляду розрахункових засобів обліку, нібито підписаний Апелянтом, за твердженнями апелянта є підробленими, так як дані документи ОСОБА_2 не підписував та не отримував їх.

Зареєстрований ОСОБА_2 був за адресою: АДРЕСА_4 , а тому у вказаний період він не міг бути споживачем послуг відповідача так як не проживав за адресою, зазначеною позивачем.

За ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не передбачене договором або законом.

ОСОБА_2 звертає увагу на те, що при формуванні абонентської бази відкриваються особові рахунки з наданням індивідуального номеру, цифрова комбінація якого містить код вулиці, багатоквартирного будинку та квартири, значення яких не змінюється залежно від переоформлення особових рахунків на споживачів. Виходячи з цього, відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритою номерного особового рахунку на іншого квартиронаймача або власника. Для оформлення особового рахунку на іншу особу необхідний певний перелік документів, зокрема договорів найму, оренди, тощо, якщо переоформлення відбувається не на нового власника, також підписана заява на переоформлення.

Так як ОСОБА_3 є власником даної квартири від 2010 року, то особовий рахунок мав бути відкритим на нього, а в подальшому переоформлений на ОСОБА_2 .

Разом з тим, ОСОБА_2 жодних договірних відносин з власником квартири не мав, жодних договорів не підписував, і не давав згоди на оформлення особового рахунку на себе.

Також, відповідно до заяви про заміну сторони по справі (а.с.44) та додатку до заяви (а.с.48) зазначено номер договору 7010, власник ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1, а тому це теж є підтвердженням того, що позивач володів інформацією про власника особового рахунку, але з позовом звернувся до ОСОБА_2 .

Відповідно до інформації з сайту "Судова влада" за пошуком по ініціалах власника квартири вбачається що існують декілька справ про стягнення комунальних послуг. відповідачем по яких виступає саме ОСОБА_3 , а саме. справа №761/20714/14-ц, та №761/25457/18. Згідно з даними справами ОСОБА_3 , як власник квартири, не сплачує за комунальні послуги від 2011 року. Всі позови подаються саме до власника квартири.

Отже, відповідачем у даній справі має бути саме ОСОБА_3 , як власник квартири, а не ОСОБА_2 .

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 року.

Згідно з п.8 Правил послуги надаються споживачу згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч.2-4 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 затверджені Правила користування електричною енергією для населення. За п.1 ПКЕЕН ці Правила регулюють відносинами між громадянами - споживачами електричної енергії та енергопостачальниками. Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

Згідно з п.3 ПКЕЕН споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричної енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки.

За п.7 ПКЕЕН для споживання електроенергії наймач (власник) квартири або іншого об`єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією.

З врахуванням наведеного, суд не мав підстав для задоволення позову, оскільки вимоги позивача є не доведеними та не обґрунтованими і висновок суду про те, що відповідач є споживачем послуг позивача не базується на матеріалах справи.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2018 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позову Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та електричної енергії.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2018 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позову Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та електричної енергії.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: