Справа №487/6232/21
Провадження №2-зз/487/32/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2021 Заводський районний суд міста Миколаєва в складі:

головуючого судді Кузьменко В.В.,

за участю секретаря судового засідання Боженко О.С.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

01.09.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову застосованих відповідно ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.09.1998 року, а саме - арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що при розгляді цивільної справи №2-412/99, за заявою позивача, ухвалою суду від 23.03.1998 року, було накладено арешт на вищезазначену квартиру. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.04.1999 року визнано недійсним приватизацію і свідоцтво про право власності на житло квартиру АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного та посилаючись на положення ст.158 ЦПК України просила заяву задовольнити.

Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються клопотання, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення заявленої вимоги, приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.04.1999 року позов задоволено, визнано недійсним приватизацію і свідоцтво про право власності на житло квартиру АДРЕСА_1 .

16.12.1999 року скасовано розпорядження міської служби приватизації №7166 від 20.11.1995 року про приватизацію квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру від 21.11.1995 року за №7326-б на ім`я ОСОБА_2 .

Відповідно до відповіді голови Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.10.2021 року, матеріали цивільної справи №2-412/1999 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання обміну недійсним згідно наказу Державної судової адміністрації України від 11.02.2010 року №22 "Про затвердження переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання знищена в зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Рішення суду набрало законної сили разом з тим вище зазначенні заходи забезпечення унеможливлюють як добровільне так примусове виконання рішення.

Пунктом 10 Постанови Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відповідно ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що на даний час відпала необхідність у застосуванні прийнятого за ухвалою суду заходу забезпечення позову, у вигляді арешту квартири, таким чином заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 158, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення у вигляді арешту квартири АДРЕСА_1 накладені ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.03.1998 року по справі №2412/99.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту винесення.

Суддя В.В.Кузьменко