КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 467/935/15 Головуючий у І-й інстанції -Грегуль О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Рубан С.М., Кулікової С.В.

при секретарі - Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору та договору факторингу недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2017 року ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування позову Товариство вказувало, що відповідачами було неналежно виконано кредитні зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 10.07.2007 року та договором поруки №0-ІІ від 25.09.2014 року, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом 08 квітня 2015 року становить 114 347,23 грн. й складається із заборгованості за кредитом, процентів і пені, а за ОСОБА_2 - 2000 грн. заборгованості за кредитним зобов`язанням, які виникли за договором поруки. Вказану заборгованість Товариство просило стягнути з відповідачів.

Також позивач за первісним позовом просив у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 10.07.2007 року звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки: SSANG YONG, модель: ACTYON р. н. НОМЕР_1 , вартістю: 134 747,00 грн., що на праві власності належить ОСОБА_1 , та зобов`язати останню передати предмет застави, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію автотранспортного засобу і технічний паспорт.

Не погоджуючись з первісним позовом, ОСОБА_1 пред`явила зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа: ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсним. З урахуванням уточнених зустрічних позовних вимог, позивач за зустрічним позовом просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 10.07.2007 року та визнати недійсним договір факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року, посилаючись на невідповідність вказаних договорів вимогам законодавства України.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року первісний та зустрічний позови залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині відмови в задоволенні первісного позову ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» у повному обсязі, при цьому в іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року щодо відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал» та ПАТ «УкрСиббанк», залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 23.09.2021 р. представники ПАТ «УкрСиббанк» підтримали апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал», вважаючи її обґрунтованою, а в подальшому в судове засідання 21.10.2021р. не з`явилися.

В судове засідання апеляційного суду 21.10.2021р. сторони не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Від представника відповідачки ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не міг набути право вимоги за валютним кредитним договором, оскільки як фінансова установа не мав генеральної або індивідуальної ліцензії Національного Банку на здійснення валютних операцій.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 10.07.2007 року, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 22 000 доларів США, що еквівалентно 111 100 грн., на строк з 10.07.2007 р. по 10.07.2014 р., який мав погашатись щомісячними платежами разом із процентами відповідно до встановленого сторонами графіку.

Судом встановлено, що 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ Вердикт Капітал», укладено договір факторингу № 05/12 та додаток № 1 до договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» передав ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», право вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 10.07.2007 року.

Судом також встановлено, що між ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ Вердикт Капітал», і ОСОБА_2 укладено договір поруки № 0-ІІ від 25.09.2014 року, за яким ОСОБА_2 зобов`язалась нести відповідальність у обсязі 2000 грн. у разі неналежного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором №0 від 10.07.2007 року.

Загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» -1.08.2018 р. (протокол №01/08-2018) Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків Товариства (а.с. 44 т.3).

Положеннями ст. 512, 514 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз наведених норм права надає можливість зробити висновок про те, що уступка права вимоги стосується виключно заміни сторони (кредитора) у зобов`язанні, не впливає на зміст самого зобов`язання, і зміна сторони у зобов`язанні ніяким чином не порушує права та інтереси боржника (Постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2019 року у справі №757/40858/17-ц).

Статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня.

За правилом ч.1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Тобто, відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, подача водночас в обіг іноземної валюти обумовлена вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом , який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19 лютого 1993 року.

За змістом ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквіваленті. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені , на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ (ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю від 19 лютого 1993 року»). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 вказаного Декрету.

Отже, уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі Національним Банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу в редакції, чинній на час укладення договору факторингу, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Поряд з цим, п. 1.3 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 08 лютого 2010 року №49, використання іноземної валюти як засобу платежу - це розрахунок за продукцію, роботи, послуги, об`єкти права інтелектуальної власності та інші майнові права.

Тобто, укладення оспорюваного договору відступлення права вимоги не підпадає під ознаки здійснення валютної операції, оскільки за вказаним договором передавалась не заборгованість, предметом якої є валютні цінності, а право вимоги такої заборгованості з третьої особи в гривні, тобто, відбулось відступлення права вимоги, а не переведення валютного боргу. Такого ж висновку щодо правової природи спірного договору дійшов Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 522/18180/15-ц.

Враховуючи наведене, при наявності укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року, за умовами якого право вимоги за кредитним договором до відповідачів за первісним позовом перейшло до ТОВ «Кредекс Фінанс», суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що позивач за первісним позовом не міг набути право вимоги за валютним кредитним договором.

Крім того, як слідує з матеріалів справи, позивач пред`явив позов про стягнення заборгованості у гривнях, а не у валюті кредиту - доларів США.

Згідно зі ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч.1 ст. 262 ЦПК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ч.1 ст. 266 ЦК України).

За правилом ч. 3,4,5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З матеріалів справи слідує, що відповідачкою ОСОБА_4 подано заяву про застосування строку позовної давності. Вказана заява судом першої інстанції обґрунтовано не прийнята до уваги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

При цьому, право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року при розгляді справи № 444/9519/12 зроблений правовий висновок про те, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів з 01 по 10 число кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

З графіку платежів слідує, що погашення заборгованості здійснювалось щомісячними платежами. Позичальник відповідно до умов договору мав повернути кредитні кошти в повному обсязі не пізніше 10.07.2014р. Останній платіж був здійснений у 2011 році, а з позовом позивач звернувся 22 квітня 2015 року.

Враховуючи наведене, з відповідачки ОСОБА_4 підлягає стягненню заборгованість тілом кредиту за період з 22 квітня 2012 року по 10.07.2014р., тобто в межах позовної давності, яка становить суму 54 410 грн., та відсотки за період дії договору в межах позовної давності з 14.5.12 р. по 10.07.2014р., що згідно з розрахунком, наданим позивачем, складають 21 099, 36 грн., а всього: 75 509 грн. 36 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею, то вони не підлягають задоволенню, оскільки позивачем при зверненні до суду не було надано розрахунку по пені за вказаним кредитним договором.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з поручителя ОСОБА_2 2000 грн. за договором поруки.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦПК України, в редакції чинній на момент звернення з даним позовом до суду, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 3.2 договору поруки сторони встановили, що строком припинення поруки, є сплата боржником або поручителем суми, зазначеної у п. п. 1.2 цього договору.

Пунктом 1.2.2. договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 10 липня 2007 року сторони погодили, що позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі, в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додаток №1 до договору), але в будь-якому випадку на пізніше 10 липня 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або умов відповідної угоди сторін.

Враховуючи наведене, а також те, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом в травні 2015 року, а строком припинення поруки є 10 січня 2015 року згідно з кредитним договором, то в силу ч. 4 ст.559 ЦК України (в редакції, чинній на час звернення з позовом,) порука є припиненою.

Щодо позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилом частини першої статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Застава є способом забезпечення зобов`язань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «Про заставу» ).

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України).

Частиною першою статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Тобто законом визначений вичерпний перелік способів звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого зобов`язання.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Звертаючись із даним позовом до суду, ТОВ «Вердикт Капітал» просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на заставне майно шляхом продажу предмета застави та укладенням від імені ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям транспортного засобу - предмета застави з обліку в органах ДАЇ України (на підставі свідоцтва реєстрації транспортного засобу, а в разі його втрати - отримання дублікату), а також наданням ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Згідно з п. 8.2. Договору про надання споживчого кредиту та застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється або на підставі рішення суду, або шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення (т. 1 а.с. 23).

Пунктом 8.5 договору при зверненні стягнення в позасудовому порядку, банк має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: передача предмета застави у власність банку в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов`язання в порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; продаж банком предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах, в порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Отже, вказане зобов`язання є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Сторони, підписавши договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, узгодили всі його умови, у тому числі, вирішили питання щодо позасудового порядку врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду заставодержателя з позовом про звернення стягнення на предмет застави шляхом укладення банком з іншою особою-покупцем договору купівлі-продажу.

Звернення стягнення на предмет застави шляхом встановлення у рішенні суду права заставодержателя від свого імені продати предмет застави будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 30 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору застави не передбачили цей спосіб задоволення вимог заставодержателя у договорі про задоволення вимог заставодержателя. Якщо ж сторони договору застави передбачили такий спосіб задоволення вимог заставодержателя у договорі про задоволення вимог заставодержателя, позовна вимога про звернення стягнення на предмет застави шляхом встановлення у рішенні суду права заставодержателя від свого імені продати предмет застави будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 26 ЗаконуЗакону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», є неналежним способом захисту.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Кредекс Фінанс» про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі, оскільки такий спосіб звернення стягнення на заставне майно сторони договору застави визначили як позасудовий, що відповідає положенням статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», позивач обрав позасудовий спосіб захисту порушеного права, який не підлягає застосуванню у судовому порядку.

Вказана позиція узгоджується із позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19).

Окрім того, позовні вимоги про звернення стягнення на спірний автомобіль не містять розміру заборгованості за кредитом, яка має бути погашена внаслідок звернення стягнення на автомобіль.

З огляду викладене, позовні вимоги ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», про звернення стягнення на предмет застави не підлягають задоволенню з підстав, викладених вище.

Враховуючи наведене, рішення суду в частині відмови в задоволенні первісного позову щодо стягнення заборгованості підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови, якою позов ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 10 липня 2007 року в сумі 75 509 грн. 36 коп. , яка складається з заборгованості по основній сумі (тілу кредиту)- 54 410 грн.; заборгованості по відсоткам - 21 099 грн.36 коп. В задоволенні іншої частини первісного позову ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», необхідно відмовити.

Рішення суду в частині зустрічного позову не оскаржувалося, тому колегією суддів не переглядалося.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року в частині відмови в задоволенні первісного позову скасувати, та ухвалити нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5-б, ) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 10 липня 2007 р. в сумі 75 509 грн. 36 коп., яка складається із: заборгованості по основній сумі кредиту (тілу кредиту)- 54 410 грн.; заборгованості по відсоткам - 21 099 грн.36 коп.

В задоволені інших позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», за первісним позовом - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повної постанови.

Головуючий

Судді: