ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1569/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю позивачки ОСОБА_1 ,

представниці позивачки ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Хмельницьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_4 , третя особа Хмельницьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (далі Фонд), про поділ майна подружжя.

ОСОБА_1 зазначила, що з 6 вересня 2003 року до 24 березня 2020 року вона перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дитина. За час шлюбу сторони за кредитні кошти Фонду набули квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,2 кв.м (далі квартира) та за спільні кошти автомобіль «NISSAN X-TRATL», 2012 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі автомобіль). Вказане майно належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, натомість між сторонами не досягнуто домовленості щодо його поділу, а відповідач здійснив відчуження автомобіля без її згоди.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд у порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частки квартири, залишивши іншу Ѕ частки квартири у власності ОСОБА_1 , та стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 212 115 грн грошової компенсації вартості Ѕ частки автомобіля.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частки квартири, залишивши іншу Ѕ частки квартири у власності ОСОБА_4 .

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 212 115 грн грошової компенсації вартості Ѕ частки автомобіля.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 2 500 грн витрат на проведення експертизи.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь держави 5 644 грн 23 коп. судового збору.

Суд виходив з того, що квартира та автомобіль набуті ОСОБА_4 і ОСОБА_1 за час шлюбу, належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу між сторонами в рівних частках. Оскільки ОСОБА_4 здійснив відчуження автомобіля без згоди дружини, то з нього на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова компенсація замість її частки у майні. Розмір грошової компенсації слід визначити виходячи з дійсної вартості автомобіля, встановленої висновком експерта від 29 квітня 2021 року №035/21.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частки автомобіля та судових витрат і ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 142 201 грн грошової компенсації та на користь держави 699 грн 14 коп. судового збору. При цьому ОСОБА_4 послався на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно звіту оцінювача №GK-045 від 8 вересня 2020 року дійсна вартість автомобіля на час розгляду справи становить 284 402 грн., а тому з цієї суми мала бути обчислена грошова компенсація вартості майна. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку щодо розміру присуджених з ОСОБА_4 грошових коштів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

Фонд не висловив своєї позиції щодо апеляційної скарги.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

ОСОБА_4 не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про поділ квартири, а тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 6 вересня 2003 року до 24 березня 2020 року ОСОБА_4 і ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, за час якого (у квітні 2013 року) сторони за спільні кошти придбали автомобіль.

За договором купівлі-продажу транспортного засобу №6841/2020/2247759 від 13 жовтня 2020 року ОСОБА_4 відчужив автомобіль ОСОБА_5 .

Згідно висновку експерта від 29 квітня 2021 року №035/21 (т. 1 а.с. 225-234) ринкова вартість автомобіля (з урахуванням інформації про пробіг і стан автомобіля), на дату оцінки складає 424 230 грн.

Застосовані норми права

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За змістом ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Аналогічні положення закріпленні у ст. 372 ЦК України.

В силу ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

За загальним правилом усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю.

Подружжя має право на поділ спільного майна незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки сторін є рівними.

Поділ неподільної речі, яка відноситься до спільної сумісної власності подружжя, можливий у спосіб присудження цієї речі одному з подружжя та компенсації вартості частини речі іншому з подружжя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статті 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Під дійсною вартістю речі (майна) розуміється грошова сума, за якою ця річ може бути продана у даному населеному пункті. Дійсна вартість речі може бути встановлена належними та допустимими доказами, зокрема висновком експерта.

Зібрані докази достовірно вказують на те, що автомобіль набутий ОСОБА_4 і ОСОБА_1 за час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, внаслідок чого їх частки у цьому майні є рівними. Сторони визнали ці обставини.

Автомобіль є неподільною річчю та не може бути поділений в натурі, а сторони погодилися здійснити його поділ у спосіб, за яким автомобіль має бути присуджений ОСОБА_4 , а той, у свою чергу, сплачує ОСОБА_1 грошову компенсацію замість її частки у транспортному засобі.

Дійсна вартість автомобіля визначена висновком експерта від 29 квітня 2021 року №035/21 (т. 1 а.с. 225-234).

Матеріали справи не містять даних про те, що вказаний висновок є неповним або неправильним, а тому суд першої інстанції правомірно використав його при визначенні розміру присудженої ОСОБА_1 грошової компенсації вартості Ѕ частки автомобіля.

Водночас суд обґрунтовано не взяв до уваги звіт оцінювача №GK-045 від 8 вересня 2020 року про вартість автомобіля, оскільки цей висновок суперечить іншим доказам у справі та є сумнівним.

Доводи ОСОБА_1 про неправильність визначення судом розміру грошової компенсації вартості майна є необґрунтованими, а посилання відповідача на неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального права, не заслуговують на увагу.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на проведенням експертизи.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі Закон №3674-VI).

За змістом пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону №3674-VI за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону №3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Із положень ст. 139 ЦПК України слідує, що експерт отримує винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до його службових обов`язків. Суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентується ст. 141 ЦПК України, зокрема, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи (т. 1 а.с. 7).

Враховуючи вимоги п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України та пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону №3674-VI, подання нею позову з ціною 564 423 грн ((304616+400000+424230):2) має бути оплачено судовим збором у розмірі 5 644 грн 23 коп. (564423?1%).

ОСОБА_1 , на користь якої ухвалено рішення, користується пільгами щодо сплати судового збору, внаслідок чого ці судові витрати слід присудити з ОСОБА_4 у дохід держави.

Крім того, ОСОБА_1 понесла витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 2 500 грн (т. 1 а.с. 242). Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено повністю, то ці судові витрати повинні бути покладені на відповідача.

Суд першої інстанції здійснив розподіл судових витрат із дотриманням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги про неправильність розміру покладених на ОСОБА_4 судових витрат є безпідставними.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 3 листопада 2021 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Чевилюк З.А.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 48