465/5531/17
4-с/465/74/21
У Х В А Л А

судового засідання

04.11.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Мартинишин М. О.,

за участі секретаря Оверко Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові справу за скаргою ОСОБА_1 , з участю: Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Київ), Товариства з обмеженої відповідальності «БОМОНД ГРУПП» про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №62092931 від 02.09.2021 року., -

в с т а н о в и в:

представник заявника (стягувач) звернувся до суду зі скаргою про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №62092931 від 02.09.2021 року та про стягнення понесеих витрати на правову допомогу в розмірі 2000 гривень.

В обґрунтування скарги покликаються на те, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12.02.2021 року (справа №465/5531/17, провадження №4-с/465/34/21) скаргу ОСОБА_1 на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про закінчення виконавчого провадження №62092931 від 09.10.2020 року.

16.09.2021 року заявник ОСОБА_1 отримав постанову про закриття виконавчого провадження від 02.09.2021 року, в якій державний виконавець посилається на те, що після відновлення виконавчого провадження суд не повернув оригінал виконавчого листа для його подальшого виконання до виконавчої служби. Із закриттям виконавчого провадження заявник (скаржник ОСОБА_1 ) не погоджується.

Також зазначає, що державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження вказує, що постанова про відновлення виконавчого провадження була винесена 06.04.2021 року, однак, за його словами, таку він надіслав в суд лише 05.07.2021 року (тобто через три місяці). Крім цього, державний виконавець не надав документів про скерування у суд постанови про відновлення виконавчого провадження. Заявник ОСОБА_1 не міг і не мав можливості коригувати цей процес пересилання виконавчого листа, оскільки Законом не передбачено можливість заявника це зробити самостійно. Відсутність у суді коштів на пересилання поштової кореспонденції не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення прав громадян, які наділені такими правами. Вищевказані дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Київ) призвели до фактичного порушення прав ОСОБА_1 на гарантоване Конституцією України реальне виконання судового рішення, де ОСОБА_1 є стягувачем. В свою чергу, неналежне виконання рішення суду та прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження призведе до того, що рішення суду не буде виконано, що суперечить основним принципам національного законодавства України та практиці Європейського суду з прав людини, яка є його складовою. Тому просить скаргу задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання стягувач та його представник - адвокат Золотухін О. О. не з`явилися, однак адвокат Золотухін О. О. подав заяву про розгляд скарги без його участі та без участі скаржника.

Суб`єкт дії, якого оскаржуються - Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на розгляд скарги не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Також, не подав суду жодного доказу на підтвердження фактичних обставин спору та правових підстав його заперечення щодо скарги.

Боржник - ТОВ «БОМОНД ГРУПП» на розгляд скарги не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, не подав суду заперечень чи пояснень щодо скарги.

На підставі ч.2 ст.450 ЦПК України, суд вважає за можливим розглянути скаргу у їх відсутності, оскільки їх неявка не є перешкодою для її розгляду.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі учасників процесу, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали скарги, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що слід задоволити скаргу, з наступних підстав.

За умовами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ст.448 ЦПК України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Разом з тим, положеннями ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Тобто, вказаною нормою закону визначено, що правовою підставою для пред`явлення судом до виконання повернутого йому виконавчого документа є отримання від органу ДВС постанови про відновлення виконавчого провадження.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Частиною 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державному виконавцю надані широкі права та повноваження у процесі здійснення виконавчого провадження.

Так, Франківський районний суд м. Львова 22.06.2021 року на своєму офіційному сайті за посиланням: https://fk.lv.court.gov.ua/sud1326/pres-centr/news/1141362/ розмістив інформацію про те, що у суду відсутні кошти на поштову кореспонденцію, а отже, судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 не міг вплинути та вжити заходів для виконання судового рішення (пересилання виконавчого документу). Дана обставина не може ставитися в провину заявнику, а також не може бути підставою для порушення його прав на виконання судового рішення.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження припиняється у разі непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Складовою справедливого судового розгляду згідно даної Конвенції та практики Європейського суду з прав людини є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд. Тобто, постанова державного виконавця від 02.09.2021 року ВП №62092931 про закінчення виконавчого провадження є неправомірною, оскільки органом державної виконавчої служби рішення суду фактично не виконано, причини неотримання виконавчого документу не з`ясовано, та те як з`ясована судом, неотримання (неповернення) виконавчого документу відбулося не з вини стягувача ОСОБА_1 ..

Згідно ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З урахуванням наведених вище норм, розглядаючи скаргу в межах заявлених вимог, оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що вимога стягувача щодо визнання протиправною та скасування постанови Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про закінчення виконавчого провадження №62092931 від 02.09.2021 року підлягає задоволенню.

Разом з тим, вимога стягувача ОСОБА_1 стосовно стягнення витрат на правову допомогу також підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ст.452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Договором від 18.09.2021 року укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Золотухіним О. О. про підготовку скарги ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) під час здійснення виконавчого провадження №62092931 (скасування постанови про закриття виконавчого провадження від 02.09.2021 року) відповідає предмету даного спору.

Актом виконаних робіт та квитанцією про сплату коштів на підставі договору про надання юридичних послуг від 27.09.2021 року підтверджується надання послуг за вищевказаним договором та оплата витрат за надання правової допомоги заявнику на суму 2000 гривень.

Відтак, суд вважає, що слід стягнути з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2000 гривень.

Керуючись ст.ст. 247, 258-261, 450, 451, 452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» -

постановив:

скаргу задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження №62092931 від 02.09.2021 року.

Стягнути з Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Заявник (стягувач): ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Заінтересована особа (орган, дії якого оскаржуються): Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), місцезнаходження: м.Київ, вул. Різницька, 11-Б,

Сторона виконавчого провадження (боржник): ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ БОМОНД ГРУПП, місцезнаходження: м.Київ, Дніпровський Узвіз, 1,

Суддя Мартинишин М.О.