КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: 369/1053/21
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/8633/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі: Довгополій А.В.

за участю: представника позивача Тетеря І.А.

представника відповідача ОСОБА_2 - Грибова Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Грибова Дмитра Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєвої О.І.,

у цивільній справі № 369/1053/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕВЕЛОП ФІНАНС» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, закриття розділів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з одночасним припиненням та визнанням права власності, а також встановлення іпотеки.

в с т а н о в и л а :

У січні 2021 року ТОВ «ДЕВЕЛОП ФІНАНС» звернулося з позовом до відповідачів про визнання недійсними договорів, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, закриття розділів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з одночасним припиненням та визнанням права власності, а також встановлення іпотеки.

Разом із позовом позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа: 194.6 кв.м., житлова площа: 73.2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224);

- накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа: 147.5 кв.м., житлова площа: 55.4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224);

Заборони до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії і приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо:

- квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа: 194.6 кв.м., житлова площа: 73.2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224),

- квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа: 147.5 кв.м., житлова площа: 55.4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2021 року заяву адвоката Тетері Світлани Анатоліївни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕВЕЛОП ФІНАНС» задоволено частково.

У порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа: 194.6 кв.м., житлова площа: 73.2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224);

накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа: 147.5 кв.м., житлова площа: 55.4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224.

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Грибов Д.І. подавапеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала була винесена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вказуючи, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих, доказів необхідності вжиття заявлених заходів забезпечення позову, відтак наведені побоювання позивача щодо подальшої ймовірної долі майна ґрунтувалися виключно на власному внутрішньому переконанні позивача.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що вжитий захід забезпечення позову за своїм змістом є тотожним заявленій позовній вимозі про встановлення іпотеки, що не допускається нормою ч. 10 ст. 150 ЦПК України.

Так, накладення обтяження як у вигляді арешту, так і у вигляді іпотеки позбавляє власника права вільного розпорядження своїм нерухомим майном, тому застосування такого заходу забезпечення є вирішенням однієї з позовних вимог по суті.

ТОВ «ДЕВЕЛОН ФІНАНС» подаючи відзив на апеляційну скаргу вказувало на те, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу суду без змін. Виходячи із того, що вжиття заходів забезпечення позову, спрямованих на обмеження та розпорядження нерухомим майном до вирішення судом спору щодо нього є достатнім та співмірним видом забезпечення позову, який жодним чином не порушує прав власника та користувача такого майна.

У судовому засіданні представник позивача не визнала подану апеляційну скаргу, заперечувала проти її задоволення.

Представник скаржника підтримав подану апеляційну скаргу просив суд задовольнити її в повному обсязі.

Інші учасники справи про день і час її розгляду повідомлялися в установленому законом порядку. У судове засідання не з`явилися, до початку його розгляду подали заяви щодо можливого розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, що зявилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції враховуючи предмет позову, наведені позивачем докази та обґрунтування заявлених вимог у позовній заяві щодо забезпечення позову, їх обґрунтованість, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, вважав за можливе її задовольнити в частині накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, скаржник вказував на те, що позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову за запропонованим способом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на матеріалах справи та нормах діючого законодавства.

Частинами 1,2 ст.149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред?явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так,вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв?язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв?язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, вимоги позову зводяться до повернення у власність ОСОБА_4 (з подальшим встановленням іпотеки) квартири, яка знаходилась за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа: 330.9 кв. м., житлова площа: 167.5 кв. м., після неправомірного поділу якої утворилися: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа: 194.6 кв.м., житлова площа: 73.2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224); квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа: 147.5 кв.м., житлова площа: 55.4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224).

Згідно з інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 липня 2020 року власником спірних об`єктів нерухомості є ОСОБА_2 з 30 травня 2019 року (а.с. 38-45).

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач зауважував, що наявність у відповідача ОСОБА_2 можливості вільно розпоряджатися вище зазначеними спірними квартирами створює ризики унеможливлення виконання судового рішення у даній справі.

Колегія суддів вважає, що неподання до заяви про забезпечення доказів, які б свідчили про наявність фактичних обставин, що невжиття заходів забезпечення позову заявлених позивачем може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення, та відсутність у заяві позивача про забезпечення позову будь-яких доказів того, що існують очевидні та належні докази, що за умови невжиття заходів забезпечення позову можливе ухилення відповідачів від виконання судового рішення не може спростовувати висновків суду про наявність у відповідача можливості розпорядитись спірними житловими приміщеннями щодо яких виник спір, якщо не вжити заходів забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред?явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Вжиття заходів забезпечення позову, спрямованих на обмеження розпорядження нерухомим майном до вирішення судом спору щодо нього, є достатнім та співмірним видом забезпечення позову, який на думку, колегії суддів, жодним чином не порушує права власника та користувача такого майна.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відтак, накладення арешту на майно є саме тим заходом забезпечення позову, який робить можливим ефективний захист поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Не можуть бути підставою для скасування ухвали суду доводи апеляційної скарги в частині посилань скаржника, що вжитий захід забезпечення позову за своїм змістом є тотожним заявленій позовній вимозі, з урахуванням того, що не ґрунтується на нормах діючого законодавства.

Так як відчуження обтяженого майна іпотекою, має різні правові наслідки порівняно з відчуженням майна що перебуває під арештом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 543/730/14-ц.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 367, 368,372, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Грибова Дмитра Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: