Справа № 372/1958/21
Провадження № 2-1286/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарях Литвинюк Ю.М., Євдокімова В.С.,

представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

27 травня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги мотивує тим, що 01 серпня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного ОСОБА_3 на праві приватної власності ТЗ «CHEVROLET», д.р.н, НОМЕР_1 та ТЗ «FORD» д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, належному Позивачу ТЗ «CHEVROLET», д.р.н. НОМЕР_1 завдані значні механічні ушкодження. Відповідно до Постанови Обухівського районного суду Київської області по справі № 372/2678/20 від 21.08.2020 року причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало те, що Відповідач рухаючись в напрямку м. Обухів, не був уважними, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з ТЗ «CHEVROLET», д.р.н. НОМЕР_1 , який рухався в попутному напрямку, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортерних засобів № АО/5917646. У серпні позивач звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» з повідомленням про ДТП.18.01.2021 року ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 54850,20 грн..Позивач звернувся про отримання правової допомоги, внаслідок чого до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» було скеровано адвокатський запит про надання належним чином засвідчену копію Звіту та/або Висновку експертного автотоварознавчого дослідження про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (матеріального збитку) пошкодженого ТЗ «CHEVROLET», д.р.н. НОМЕР_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10.08.2020 р. На що ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» листом № 12/1034 від 05.03.2021 р. повідомило Позивача про те, що розрахунок належного до виплати страхового відшкодування було проведено на підставі Аварійного Сертифікату № 08-D/78/1 та Аварійного сертифікату № 08-D/74/5 з копією ремонтної калькуляції № 08-D/74/5. Відповідно до вказаних документів було встановлено: вартість ТЗ «CHEVROLET», д.р.н. НОМЕР_3 до моменту отримання пошкоджень - 120 439,55 грн.; вартість відновлювального ремонту ТЗ «CHEVROLET», д.р.н. НОМЕР_3 з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 66 226,13 грн.; ринкова вартість ТЗ «CHEVROLET», д.р.н. НОМЕР_3 після пошкодження - 64 589,35 грн.; загальна вартість відновлювального ремонту ТЗ «CHEVROLET», д.р.н. НОМЕР_3 - 135 681,71 грн..З огляду на зазначене, та з урахуванням того, що реальна вартість відновлювального ремонту ТЗ «CHEVROLET», д.р.н. НОМЕР_3 складає 135 681,71 грн., а суми страхового відшкодування, яку сплачено на користь Позивача є недостатньою для повного покриття завданих збитків, позивач звернувся до суду та просить стягнути з Відповідача різницю між страховим відшкодуванням та реальною вартістю відновлювального ремонту ТЗ «CHEVROLET», д.р.н. НОМЕР_3 .

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18 червня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, подав відзив на позовну заяву, який підтримав в судовому засіданні, крім того зазначив, що вимоги позивача не підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, позивача дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір й щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Судом встановлено, що 01 серпня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного ОСОБА_3 на праві приватної власності ТЗ «CHEVROLET», д.р.н, НОМЕР_1 та ТЗ «FORD» д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, належному Позивачу ТЗ «CHEVROLET», д.р.н. НОМЕР_1 завдані значні механічні ушкодження.

Відповідно до Постанови Обухівського районного суду Київської області по справі № 372/2678/20 від 21.08.2020 року причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало те, що Відповідач рухаючись в напрямку м. Обухів, не був уважними, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з ТЗ «CHEVROLET», д.р.н. НОМЕР_1 , який рухався в попутному напрямку, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач не надав доказів про скасування вказаної постанови, тому суд приходить до висновку те, що вказана постанова відповідно до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України має преюдиціальне значення по справі.

Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Ст. 1166 ЦК України встановлює, що майнова шкода, завдана майну особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортерних засобів № АО/5917646.

У серпні позивач звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» з повідомленням про ДТП.18.01.2021 року ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 54850,20 грн..

Позивач звернувся про отримання правової допомоги, внаслідок чого до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» було скеровано адвокатський запит про надання належним чином засвідчену копію Звіту та/або Висновку експертного автотоварознавчого дослідження про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (матеріального збитку) пошкодженого ТЗ «CHEVROLET», д.р.н. НОМЕР_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10.08.2020 р. На що ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» листом № 12/1034 від 05.03.2021 р. повідомило Позивача про те, що розрахунок належного до виплати страхового відшкодування було проведено на підставі Аварійного Сертифікату № 08-D/78/1 та Аварійного сертифікату № 08-D/74/5 з копією ремонтної калькуляції № 08-D/74/5.

Відповідно до вказаних документів було встановлено: вартість ТЗ «CHEVROLET», д.р.н. НОМЕР_3 до моменту отримання пошкоджень - 120 439,55 грн.; вартість відновлювального ремонту ТЗ «CHEVROLET», д.р.н. НОМЕР_3 з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 66 226,13 грн.; ринкова вартість ТЗ «CHEVROLET», д.р.н. НОМЕР_3 після пошкодження - 64 589,35 грн.; загальна вартість відновлювального ремонту ТЗ «CHEVROLET», д.р.н. НОМЕР_3 - 135 681,71 грн..

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант», що вбачається з поліса № АО/5917646, а відтак саме вказана страхова компанія і мала здійснювати виплати потерпілому в ДТП позивачу. З цього ж полісу вбачається, що страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 100 000 (сто тисяч) гривень, яку за винятком франшизи у розмірі 1 000 гривень має відшкодовувати саме страхова компанія. Тобто ліміт відповідальності ТДВ СК «Альфа-Гарант» становить 99 000 гривень. Відповідно, за шкоду, яка перевищує вказану суму може нести відповідальність заподіювач такої шкоди, у нашому випадку відповідач ОСОБА_4 .

Однак з доданих позивачем доказів вбачається, що представник позивача отримав від страхової компанії ТДВ СК «Альфа-Гарант» документи на підтвердження ринкової вартості транспортного засобу Шевроле Авео н.з. НОМЕР_4 , 2008 року випуску до моменту отримання пошкоджень, яка складала 120 439,55 гривень та ринкової вартості вказаного транспортного засобу після пошкодження, яка складала 64 589,35 гривень.

При цьому, вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 66 226,13 гривень, а загальна вартість відновлювального ремонту (без коефіцієнту фізичного зносу) становить 135 681,71 гривень.

Позивач та його представник не надали суду жодних документальних доказів, що вони не погодилися з указаними документами страхової компанії в частині визначення вартості автомобіля до та після пошкодження, а також із сумою отриманого відшкодування чи оскаржили їх у судовому порядку, що вказує на те, що позивач абсолютно згоден з указаними сумами та визнав їх, адже саме з них він виходить при здійсненні розрахунків необхідного на його погляд розміру відшкодування матеріальної шкоди.

Звернення потерпілого до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою, яка не виключає можливість потерпілого звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Така позиція знайшла відображення у подібній судовій практиці, що вбачається з постанов № 760/12308/15-ц від 11.12.2019 року, № 688/779/17 від 04.12.2019 року та № 133/1195/16-ц від 11.09.2019 року. Проте позивач чомусь до страхової компанії з таким позовом не звертається.

З наданих позивачем доказів вбачається, що вартість відновлювального ремонту є значно більшою ніж ринкова вартість самого пошкодженого автомобіля до моменту його пошкодження, оскільки 135 681,71 грн. є більшою сумою за 120 439,55 гривень, а відтак чинне законодавство вважає такий автомобіль повністю знищеним та таким, що не підлягає відновлювальному ремонту через економічну необґрунтованість (недоцільність) його проведення, адже дешевше придбати аналогічний автомобіль, який був у позивача до моменту його пошкодження/знищення.

Відповідно до п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У той же час, п. 30.2. цієї статті передбачає, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно встановленої законодавством формули здійснила відшкодування повного розміру шкоди позивачу у сумі 54 850,20 гривень, яка обраховується не з вартості відновлювального ремонту, а саме з вартості транспортного засобу до моменту його пошкодження 120 439,55 гривень. Також у позивача у власності/розпорядженні залишився пошкоджений автомобіль, вартість якого у пошкодженому вигляді складає 64 589,35 гривень. У сумі вартість пошкодженого авто і вартість страхового відшкодування з сумою франшизи становлять повну вартість автомобіля позивача до моменту його пошкодження.

згідно з роз`ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна. Розрахунок зношеності проводиться відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

Більше того, у випадку виплати особі повної вартості автомобіля, його пошкоджені залишки слід повернути особі, яка відшкодувала шкоду, а в разі залишення пошкодженого автомобіля у власності позивача вирахувати його вартість у пошкодженому стані із повної вартості автомобіля.

З поданих позивачем доказів вбачається, що вартість відновлювального ремонту розрахована з ПДВ і становить 135 681,71 гривень, що є значно більшою сумою ніж коштував автомобіль на момент ДТП 120 439,55 гривень. Тож зазначає, що суму ПДВ можливо стягнути лише у разі надання письмових доказів понесених витрат позивачем зі сплати вказаної суми саме з урахуванням ПДВ на користь СТО чи іншого суб`єкта господарювання-платника ПДВ за виконані роботи з ремонту автомобіля, ремонт якого є економічно необґрунтованим виходячи з приписів ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеної у Постанові від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц щодо розміру відшкодування у разі визнання транспортного засобу фізично знищеним. Розмір страхового відшкодування залежить також від того, чи визнає власник транспортного засобу його фізично знищеним чи ні. У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації ТЗ з місця ДТП. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи МТСБУ.

Згідно з приписами ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у Постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки, щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до частини першої, пунктів 1,3 частини другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того відповідно роз`яснень даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди, але позивач в порушення вищевказаних вимог належними та допустимими доказами не довів заподіяння йому позивачем моральної шкоди в визначеному розмірі, а тому суд не вбачає підстав для їх задоволення.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує суть позовних вимог, характер правопорушення і ступінь вини відповідача, що вказане правопорушення ним допущено не навмисно, а з необережності, а також вимоги справедливості та розумності задовольняє цивільний позов у частині моральної шкоди частково у сумі 4 000 гривень.

Відповідно до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Зокрема, ч. 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє учасникам судового процесу здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо відшкодування різниці між отриманим страховим відшкодуванням та загальною вартістю відпонвлюваного ремонту не є обґрунтованими та доведені належними і допустимими доказами, а тому позов підлягає частковому задоволенню, та стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму збитків заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди в сумі 1000 грн. 00 коп., заподіяну моральну шкоду в сумі 4000 грн. 00 коп.

Враховуючи, що суд задовольняє заявлений позов частково, судові витрати, у вигляді сплати судового збору в сумі 1816,00 гривень, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15,16,1166,1167,1188,1194, ЦК України, ст.ст. 4, 10, 76, 81,82,89, 141, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму збитків заподіяних в результаті дорожньо - транспортної пригоди в сумі 1000 грн.00 коп., заподіяну моральну шкоду в сумі 4000 грн. 00 коп., а всього 5000 грн. 00 коп..

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати в виді сплати судового збору в сумі 1816,00 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Киівського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Зінченко