П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 року

м. Рівне

Справа № 570/5553/19

Провадження № 22-ц/4815/1183/21

Головуючий у Рівненському районному суді

Рівненської області: суддя Штогун О.С.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини):

о 08год. 51 хв. 26.05.2021 у м. Рівне

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 04.06.2021

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач1 ОСОБА_2 ;

відповідач2 ОСОБА_3 ;

представники учасників справи:

позивача адвокат Курганська Олена Вікторівна;

відповідача1 ОСОБА_4 ;

за участі: позивача і його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсними рішення виконавчого комітету Ровенської районної ради Ровенської області від 11 листопада 1987 року, свідоцтва про право власності на домоволодіння, свідоцтв про право на спадщину за законом, договору дарування та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсними:

рішення виконавчого комітету Ровенської районної ради Ровенської області від 11 листопада 1987 року щодо видачі ОСОБА_5 Ѕ частки та свідоцтва про право власності на домоволодіння від 30 листопада 1987 року; свідоцтв про право на спадщину за законом Р.№-2441 від 22 червня 2007 року після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданому позивачу та відповідачу2, по Ѕ частині кожному в розмірі часток по ј кожному на житловий будинок АДРЕСА_1 ; договору дарування Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що укладений між відповідачами 24 жовтня 2021 року №1007 і посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк Ф.П., в розмірі ј частини, а також визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 та витребувати ј частину цього будинку у відповідача1. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що він постійно проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 . Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 позивач та його мати ОСОБА_3 22 червня 2007 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме по Ѕ частині зазначеного житлового будинку. У даному свідоцтві вказано, що право власності належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого виконавчим комітетом Ровенської районної ради народних депутатів Ровенської області від 30 листопада 1987 року.

Влітку 2018 року випадково дізнався, що ОСОБА_3 подарувала належну їй Ѕ частину будинку на користь його брата ОСОБА_2 .

В подальшому, 03 червня 2019 року, з архівного витягу Архівного відділу Рівненського району Рівненської області №354/04-01 йому стало відомо, що свідоцтво про право особистої власності від 30 листопада 1987 року спадкодавцеві було видане відповідно до рішення Ровенської районної ради народних депутатів Ровенської області №339 від 11 листопада 1987 року.

Крім іншого, за інформацією погосподарської книги по с. Малий Олексин за 1974-1976 роки Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 належала його бабі ОСОБА_6 24 жовтня 1969 року вона залишила заповіт, за яким усе належне їй майно заповіла на користь позивача, про що він дізнався лише 07 листопада 2019 року. При цьому з віднайденого листа виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Ровенського району Ровенської області від 08 серпня 1978 року №626 дізнався, що він своєчасно прийняв спадщину після смерті своєї баби.

Вважає, що батьки приховали зазначену інформацію від нього, а свідоцтва про спадщину на його ім`я не отримували.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26 травня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено в позові до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсними рішення виконавчого комітету Ровенської районної ради народних депутатів, свідоцтва про право власності на домоволодіння, свідоцтв про право на спадщину за законом, договору дарування та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

На рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 травня 2021 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де покликається на його незаконність і необґрунтованість, що полягали у неправильному застосуванні норм матеріального парва та порушенні норм процесуального права.

Обґрунтовуючи її, вказувалося про хибність висновків суду щодо особистого отримання довідки виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Ровенського району Ровенської області від 08 серпня 1978 року та 26 грудня 1978 року дубліката заповіту ОСОБА_6 . Так, на момент видачі довідки він був неповнолітнім, тому за її видачею зверталися його батьки, а з приводу отримання дубліката заповіту, то в Журналі реєстрації нотаріальних дій за 1977-1979 роки відсутній підпис одержувача в графі "Розписка в одержанні документа". Тому вважає правильним, що лише 06 липня 2018 року він дізнався з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про дарування Ѕ частини житлового будинку матір`ю на користь його брата, а в 2019 році про приховану від нього приватизацію з підробкою його підписів.

Звертає увагу, що мешкаючи на момент смерті баби разом із нею, він фактично прийняв спадщину після її смерті відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, а тому відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права як спадкоємця. Тобто спадкове майно у виді Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 з моменту відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває у його фактичному володінні по цей час. Правових підстав для припинення його правового режиму не вбачає.

Не згоден із твердженнями суду про те, що 22 червня 2007 року, звернувшись до Рівненської районної державної нотаріальної контори, розпочався перебіг позовної давності, а оскільки з позовом він звернувся 28 листопада 2019 року, тому пропустив цей матеріально-правовий строк без поважних причин. Між тим, його батьки приховали від нього обставину переходу після відкриття спадщини спадкового майна в зв`язку із смертю заповідача, що позбавило його права на спадщину.

Вважає, що висновок суду щодо можливості дізнатися про порушення права у 2007 році спростовується тим, що до травня 2019 року він не замовляв, не знав і не міг знати про замовлення технічних паспортів на спірний житловий будинок. Натомість про порушення свого права дізнався після отримання архівних довідок від 15 квітня 2019 року №№260/04-01 і 259/04-01, витягу зі Спадкового реєстру від 07 листопада 2019 року. При цьому посилався на правові позиції, викладені Верховним Судом України у постанові від 22 квітня 2015 року у справі №6-48цс15 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №145/797/15-ц.

З цих міркувань просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 іншими учасниками справи чи їх представниками не подавався, хоча про таке право їм було роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, і ці обставини видно з дублікатів заповіту від 26 грудня 1978 року, від 31 жовтня 2019 року та не заперечуються сторонами, 24 жовтня 1969 року ОСОБА_6 склала заповіт, який того ж дня нотаріально посвідчений секретарем виконавчого комітету Шпанівської сільської Ради депутатів трудящих Ровенського району Ровенської області і зареєстрований у Книзі для запису нотаріальних дій за №46.

Своїм заповітом спадкодавець заповіла все належне їй майно на користь позивача.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 померла, що також не оспорюється і підтверджується копією відповідного свідоцтва серії НОМЕР_1 , повторно виданим 06 червня 2019 року Рівненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану.

На день відкриття спадщини спадкодавцю на праві власності належала Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 . Решта цього будинку (Ѕ частина) належала ОСОБА_5 , до складу сім`ї якого входили ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_1 (син) і ОСОБА_2 (син). Ці обставини також визнаються учасниками процесу і вбачаються із архівних довідок №№260/04-01, 259/04-01 від 15.04.2019 та витягу з погосподарської книги за 1974-1976 роки.

З довідки №626, яка видана на ім`я ОСОБА_1 08 серпня 1978 року виконавчим комітетом Шпанівської сільської ради Ради народних депутатів Ровенського району Ровенської області, видно, що він своєчасно прийняв спадкове майно після смерті ОСОБА_6 , яке складається із Ѕ частини житлового будинку в с. Малий Олексин Ровенського району Ровенської області, адже проживає у цьому будинку та сплачує нараховані платежі.

При цьому правильно встановлено, що позивач, прийнявши спадщину, до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини не звертався, а свідоцтво про право на спадщину не отримував.

Архівним витягом №354/04-01 від 03.06.2019 з`ясовано, що рішенням виконавчого комітету Ровенської районної ради народних депутатів Ровенської області від 11 листопада 1987 року №339 видано ОСОБА_5 свідоцтво про право особистої власності на належний йому житловий будинок АДРЕСА_1 в розмірі частки "1", тобто на увесь будинок, в т.ч. і на Ѕ частину, яка належала ОСОБА_1 як спадкоємцю майна ОСОБА_6 .

На виконання зазначеного рішення та з огляду на відповідний висновок бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Ровенської районної ради народних депутатів 30 листопада 1987 року виконавчим комітетом Ровенської районної Ради народних депутатів ОСОБА_5 видано свідоцтво про право особистої власності на ціле домоволодіння в АДРЕСА_1 .

Згодом, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 помер, що вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 12 березня 1999 року, видане Шпанівською сільською радою Рівненського району Рівненської області. На день відкриття спадщини спадкодавцю належав житловий будинок АДРЕСА_1 .

22 червня 2007 року на звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Рівненською районною державною нотаріальною конторою видано свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , виходячи із рівності часток по Ѕ кожному зі спадкоємців.

З договору дарування, посвідченого 24 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Самсонюк Ф.П. і зареєстровано в Реєстрі за №1007, ОСОБА_3 подарувала належну їй Ѕ частину даного житлового будинку на користь ОСОБА_2 .

Вважаючи, що його суб`єктивне цивільне право є порушеним відповідачами через те, що він є спадкоємцем Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тоді як право власності на весь будинок було незаконно зареєстроване за ОСОБА_5 , внаслідок чого позивач втратив право на ј його частину, у листопаді 2019 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання частково недійсними рішення виконавчого комітету Ровенської районної ради від 11 листопада 1987 року, свідоцтва про право власності на домоволодіння, свідоцтв про право на спадщину за законом, договору дарування та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із пропуску позивачем позовної давності, встановленої законом для пред`явлення позову з метою захисту свого суб`єктивного цивільного права. Так, хоча вбачається, що його права є порушеними і підлягали судовому захисту, однак задоволення позову про визнання частково недійсними рішення виконавчого комітету Ровенської районної ради від 11 листопада 1987 року, свідоцтва про право власності на домоволодіння, свідоцтв про право на спадщину за законом, договору дарування та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - унеможливлювалося через сплив позовної давності, про що в судовому засіданні було заявлено відповідачем клопотання. При цьому обставин, які обґрунтовували би поважність причин пропуску матеріально-правового строку, встановлено не було.

Проте з висновками про відмову в позові за спливом позовної давності погодитися не можна.

Відповідно до ст.ст. 13, 14, Закону України "Про державний нотаріат", який діяв на час виникнення спірних правовідносин, державні нотаріальні контори вчиняють нотаріальні дії, в т.ч. видають свідоцтва про право на спадщину.

У населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють певні нотаріальні дії, зокрема, посвідчують заповіти.

Згідно зі ст.ст. 525, 534, 549, 560, ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність пропуску позовної давності, то вони є обґрунтованими і колегією суддів визнаються такими, що заслуговують на увагу.

Так, судом зроблено детальні та вмотивовані висновки про обґрунтованість позову ОСОБА_1 , однак його задоволення є неможливим через наявність заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, а також відсутність поважних причин для пропуску цього матеріально-правового строку.

Згідно зі ст. 71, 75, 76, 80 ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

При вирішенні питання пропуску позовної давності ураховано наявність довідки №626 від 08 серпня 1978 року, що була видана виконавчим комітетом Шпанівської сільської ради народних депутатів Ровенського району Ровенської області для подання у Ровенську районну державну нотаріальну контору, яка свідчить, що ОСОБА_1 своєчасно прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , дублікат заповіту ОСОБА_6 від 24 жовтня 1969 року, який виданий позивачу 26 грудня 1978 року зазначеним виконавчим органом сільського самоврядування, а також застосовано норми Цивільного кодексу України щодо позовної давності, що є хибним. При цьому спростовано доводи позивача про те, що їх оригінали він віднайшов у 2019 році.

Відповідно до пунктів 4 і 23 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої Наказом Міністра юстиції УРСР №1/5 від 19 січня 1975 року, службові особи виконавчих комітетів зобов`язані додержувати таємниці вчинюваних нотаріальних дій. Довідки про вчинені нотаріальні дії і документи видаються тільки громадянам, державним установам, підприємствам і організаціям, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі втрати документа, посвідченого або виданого службовою особою виконавчого комітету, за письмовою заявою громадян, державних установ, підприємств і організацій , колгоспів та інших кооперативних і громадських організацій, за дорученням або щодо яких вчинялися нотаріальні дії, видається дублікат втраченого документа. Дублікат заповіту може бути виданий вказаним у заповіті спадкоємцям лише після подачі ними свідоцтва про смерть заповідача. У разі смерті спадкоємців, які були вказані в заповіті, дублікат може бути виданий їх спадкоємцям після подачі ними свідоцтва про смерть заповідача і померлого спадкоємця.

Між тим, апеляційний суд не погоджується із запереченнями відповідачів про те, що довідку для подання у нотаріальну контору та дублікат заповіту виконавчий комітет Шпанівської сільської ради Ровенського району Ровенської області не міг видати нікому іншому, крім ОСОБА_1 , який на час видачі дубліката заповіту уже був повнолітнім, а тому в його інтересах уже не могли діяти його батьки як законні представники. Так, в Журналі реєстрації нотаріальних дій за 1977-1979 роки Шпанівської сільської ради народних депутатів Ровенського району Ровенської області відсутній будь-який підпис одержувача в графі "Розписка в одержанні документа" з приводу видачі дубліката заповіту ОСОБА_6 - і ця обставина відповідачами не заперечувалася. Тобто відсутні підстави для переконливого висновку стверджувати про обізнаність позивача з існуванням заповіту ще у 1978 році.

Оскільки позивач не знав про існування заповіту, складеного ОСОБА_6 на його користь, не заслуговує на увагу і те, що при зверненні 22 червня 2007 року до Рівненської районної державної нотаріальної контори Каніщев О.М. зазначав про факт належності всього житлового будинку АДРЕСА_1 Рівненської обалсті його батькові ОСОБА_5 . Тобто суд вважав, що з того моменту він повинен був усвідомлювати, що його право на успадковану Ѕ частину цього будинку є порушеним, а тому з 22 червня 2007 року розпочався перебіг позовної давності..

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням не юпроцесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що відповідачами не спростовано доводів та вимог позивача, тому правильними є аргументи ОСОБА_1 про те, що лише 07 листопада 2019 року, отримавши дублікат заповіту, він був обізнаний з його існуванням. Тому з наступного дня після цієї дати, розпочався перебіг позовної давності. Позов же позивачем пред`явлено 28 листопада 2019 року, тобто у межах позовної давності.

Приходячи до переконання про задоволення позову, колегія суддів бере до уваги також таке.

Відповідно до ст.ст. 86, 100, 101 ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

В особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності.

Право власності одного або кількох громадян з числа зазначених в частині другій цієї статті на частину будинку не позбавляє права інших з цих громадян мати у власності другу частину (частини) цього ж будинку.

Норми пунктів 1, 13 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та погодженої заступником голови Верховного Суду Української РСР 15 січня 1966 року, яка діяла на час спірних правовідносин, вказують, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад народних депутатів трудящих. Бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складає мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, який виносить відповідне рішення. Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою.

Отже, підлягають до задоволення вимоги ОСОБА_1 про визнання частково недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Ровенської районної ради Ровенської області від 11 листопада 1987 року в частині видачі свідоцтва ОСОБА_5 з розміром долі - 1 в частині Ѕ частки та свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 30 листопада 1987 року, видане ОСОБА_5 ; визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом Р.№2-441 від 22 червня 2007 року після смерті ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по Ѕ частині кожному у розмірі часток по ј частині кожному на житловий будинок АДРЕСА_1 ; визнання частково недійсним договору дарування Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 24 жовтня 2012 року №1007, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк Ф.П., в розмірі частки ј.; визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 та витребування ј частину цього житлового будинку у ОСОБА_2 .

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Однак при вирішенні спірних правовідносин задоволення позову призвело би до порушення прав відповідачів, що є неприпустимим.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для скасування оскаржуваного рішення та прийняття постанови про задоволення позову відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 368, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 травня 2021 року скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати частково недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Ровенської районної ради Ровенської області від 11 листопада 1987 року в частині видачі свідоцтва ОСОБА_5 з розміром долі - 1 в частині Ѕ частки та свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 30 листопада 1987 року, видане ОСОБА_5 .

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом Р.№2-441 від 22 червня 2007 року після смерті ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по Ѕ частині кожному у розмірі часток по ј частині кожному на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнати частково недійсним договір дарування Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 24 жовтня 2012 року №1007, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк Ф.П., в розмірі частки ј.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 та витребувати ј частину цього житлового будинку у ОСОБА_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 03.11.2021

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: C.О.Гордійчук

Н.М.Ковальчук