Справа № 466/7750/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі : головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Терех У.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звертається адвокат АО «Форсеті» Лопушанський Ігор Богданович до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю,-

у с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить визнати за позивачем право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що 12 серпня 2017 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львова) зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Після укладення шлюбу - 17.02.2018 p. за позивачем було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Спірна квартира придбана позивачем на підставі договору № 15/ЛДУ БЖД 2 від 22.10.2014 про участь у фонді фінансування будівництва , укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Новий Львів». ТОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» видало Довідку № 15/ЛДУ БЖД 2 про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування, відповідно до якої позивач у повному обсязі сплатив до Фонду фінансування будівництва суму коштів, яка становить 593 550.69 грн., що еквівалентна 38 528,00 дол. США за об`єкт інвестування: квартиру в будинку по АДРЕСА_2 , поверх розташування 8 (восьмий), номер об`єкту інвестування 44 (сорок чотири), кількість кімнат 2 (дві), загальна кількість вимірних одиниць об`єкту інвестування 68,80 кв.м. 24.04.2017 р. р. між забудовником та ОСОБА_1 підписано акт №30 прийняття-передачі об`єкта інвестування. Позивач вважає, що квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано 17.02.2018 року, фактично придбана ним до реєстрації шлюбу з відповідачкою за свої особисті кошти ,а тому є особистою власністю позивача.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, дали пояснення, аналогічні змісту позову, та просили позов задовольнити у повному об`ємі.

Відповідачка ОСОБА_2 вимоги первісного позову заперечила та подала зустрічний позов, у якому просить встановити факт проживання однією сім`єю із ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу з жовтня 2015 року до 11.08.2017 р. ,а також визнати спірне майно- квартиру АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому покликається на те, що у 2015 році вона познайомилась із ОСОБА_1 , а з жовтня цього ж року вони стали проживати спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Спочатку проживали у в м.Городок, а у січні 2016 року переїхали проживати до АДРЕСА_3 в квартиру бабусі позивача. З серпня 2016 року до лютого 2017 року разом проживали в орендованій квартирі у АДРЕСА_4 , яку оплачували разом і вели спільне господарство. З лютого 2017 року по липень 2018 року продовжили спільне проживання за адресою АДРЕСА_3 , разом оплачували житлово-комунальні послуги, купували продукти, предмети домашнього вжитку. Окрім цього, протягом усього часу спільного проживання однією сім`єю разом з ОСОБА_1 неодноразово їздили у спільні поїздки в Єгипет/ Хургада, ОАЕ/Фуджейра/, Туреччина/Бодрум/, Єгипет/ Шарм/, Туреччина/Анталія/, кошти на які також збирали разом. Саме в період спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за фінансової участі своїх батьків, які їм давали грошові кошти, як на сім`ю, спільно придбали квартиру АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі батько ОСОБА_2 - ОСОБА_3 власноручно та за власні кошти зробив ремонт. Після цього, 12.08.2017 року сторони офіційно зареєстрували шлюб,, а 17.02.2018 року було зареєстровано право власності на квартиру, і вже, починаючи з липня 2018 року, по 03.02.2020 року продовжили спільне проживали у спірній квартирі.

Вважає, що з жовтня 2015 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_1 , а придбана в цей період спірна квартира є їх спільною сумісною власністю.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 вимоги за зустрічним позовом підтримала в повному об`ємі, у задоволенні первісного позову просить відмовити.

Заслухавши доводи сторін та їх представників, пояснення свідків, вивчивши подані сторонами письмові докази, суд прийшов до наступних висновків.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Статтею 57 СК України наведено перелік майна, яке належить до особистої приватної власності одного з подружжя. Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали їй чи йому особисто.

Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна:

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 12 серпня 2017 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м.Львів/ від 23.09.2020р., актовий запис № 2475.

Згідно поданої копії свідоцтва про народження - сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частиною другою ст.3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які проживають спільно, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, та вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів ,які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

Звертаючись із зустрічним позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя, позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_2 надані наступні докази:

-договір оренди квартири від 07.08.2016 року , за яким ОСОБА_5 надав в оренду ОСОБА_6 квартиру на АДРЕСА_4 строком на шість місяців. Як ствердила ОСОБА_2 і цієї обставини не заперечив ОСОБА_1 , вказану квартиру вони разом орендували для спільного проживання як подружжя.

-згідно із копією заяви від імені ОСОБА_1 від 10.12.2016 р. ТОВ «Воля Кабель» припинило надання з послуг з інтернету за адресою АДРЕСА_4 після закінчення договору оренди квартири. Вказаний доказ підтверджує пояснення ОСОБА_2 про те, що в орендованій квартирі вони з ОСОБА_1 проживали разом і разом несли витрати по утриманню квартири .

-згідно довіреності від 13.06.2017 року ОСОБА_7 , діючи від імені ОСОБА_8 , уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_1 розпоряджатись автомобілем марки РЕНО МЕГАН, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Вказаним доказом підтверджуються твердження позивачки, що на момент видачі такої довіреності вони з ОСОБА_1 були пов`язані взаємними правами і обов`язками, як подружжя, так сприймались і найближчим своїм оточенням, тому довіреність видавалась на розпорядження автомобілем на них двох, як на фактичне подружжя.

-копіями наявних у позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 квитанцій про оплату нею житлово-комунальних послуг по квартирі на АДРЕСА_3 замість платника ОСОБА_9 /матері ОСОБА_1 / в період січня травня 2018 року. Зазначені письмові докази підтверджують пояснення ОСОБА_2 про те, що разом із ОСОБА_1 як подружжя разом проживали у квартирі на АДРЕСА_3 , яка належала бабусі ОСОБА_1 , а потім матері ОСОБА_10 - ОСОБА_9 , до реєстрації шлюбу, під час придбання спільно спірної квартири та проведення ремонту у спірній квартирі.

-наданими копіями закордонних паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_6 із відмітками перетину кордону , підтвердження бронювання готелю та надання туристичних послуг в готелі ОАЕ в період вересня 2016 року, тобто до одруження сторін., що стверджує пояснення ОСОБА_2 про спільний відпочинок із ОСОБА_1 під час проживання у фактичних подружніх стосунках за кошти із спільного бюджету.

Свідок ОСОБА_11 мати відповідачки ОСОБА_2 у судовому засіданні ствердила, що у листопаді 2015 року разом із донькою ОСОБА_12 до них додому приїхав ОСОБА_1 , якого вона представила як мужчину, з яким проживає як з чоловіком. З жовтня 2015 року вони проживали разом спочатку у м.Городку у мами ОСОБА_10 , потім переселились в квартиру його бабусі на АДРЕСА_5 . Як їй відомо зі слів доньки, батьки ОСОБА_13 сприймали ОСОБА_14 як майбутню невістку, в такому статусі вона проживала в батьківському будинку ОСОБА_13 і в квартирі бабусі, за якою певний період доглядала. Часто разом бували у них в гостях, гостювали також і у родичів ,яким їх представляли як молоде подружжя. У вересні 2016 року ОСОБА_14 з ОСОБА_13 разом купили тур в ОАЕ, де ОСОБА_13 їй зробив офіційно пропозицію одружитись. Після цього вони, як батьки нареченої ,познайомились із батьками майбутнього зятя. При зустрічі, коли вже обговорювались питання весілля, ОСОБА_11 запропонувала допомогти дітям і за спільні кошти молодих і батьків купити молодому подружжю квартиру. ОСОБА_11 при батьках ОСОБА_1 дала для цієї мети 18 000 тис доларів дочці ОСОБА_14 . Донька займалась пошуками квартири, у квітні 2017 року знайшла квартиру на АДРЕСА_2 , показала її ОСОБА_11 і вони разом дали завдаток за неї ріелтору в розмірі 1000 доларів США. Після придбання квартири батько ОСОБА_14 майже власноручно зробив ремонт у цій квартирі. Фінансово теж вони, як батьки, допомогли, щоб молоде подружжя швидше переселилось у власне житло. Кошти 18 000 доларів США це їх з чоловіком спільні кошти, які вони надали молодому майбутньому подружжю - ОСОБА_14 і ОСОБА_13 на придбання власної квартири для їх сім`ї.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що працювала із ОСОБА_12 у 2015 році і була очевидцем її знайомства із ОСОБА_13 . У жовтні 2015 року ОСОБА_14 та ОСОБА_13 почали разом жити як сім`я у м.Городку у батьківському будинку ОСОБА_13 . У них були дуже хороші стосунки, разом справляли свята ,подорожували ,постійно запрошували до себе друзів. У січні 2016 року переїхали жити у квартиру бабусі ОСОБА_13 на АДРЕСА_5 . У бабусі ОСОБА_13 було психічне захворювання, тому ОСОБА_14 приходилось за нею доглядати, вона жалілась, що їй тяжко там жити. Тоді вони з ОСОБА_13 разом орендували квартиру на АДРЕСА_6 , де свідок часто бувала в гостях. ОСОБА_14 і ОСОБА_13 разом купували продукти, різні побутові речі, вживану техніку, оскільки в квартирі нічого не було. У вересні 2016 року за спільні кошти купили тур в ОАЕ, де ОСОБА_13 зробив ОСОБА_14 пропозицію одружитись. З цього часу вони планували весілля і все для цього організовували разом. У квітні 2017 року ОСОБА_14 запросила свідка до себе в гості і сказала, що батьки запропонували вибрати і купити квартиру і її мама дала для цього внесок від її батьків 18 тис доларів США. ОСОБА_14 займалась вибором квартири, а коли знайшла таку, то при огляді її зі своєю мамою, остання дала завдаток ріелтору 1000 доларів. Після придбання квартири на АДРЕСА_2 ОСОБА_16 фактично весь ремонт у ній зробив батько ОСОБА_14 , оскільки хотів помогти молодим.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні ствердила, що з 2011 року підтримувала дружні стосунки із ОСОБА_13 , знала його першу дружину, з якою він розірвав шлюб. А у 2015 році він познайомив її з ОСОБА_14 , з якою почав жити як з фактичною дружиною вже восени 2015 року. Вони дружили сім`ями, оскільки ОСОБА_13 є хресним батьком її дитини, разом святкували свята, їздили одне до одного в гості. Спочатку ОСОБА_13 з ОСОБА_14 жили в Городку в будинку батьків ОСОБА_13 , яким він її представив як свою майбутню дружину. Потім переселились до бабусі ОСОБА_13 , де ОСОБА_14 було дуже тяжко справлятись із господарством і доглядати психічно хвору бабцю. Через деякий час вони переселились на орендовану квартиру на АДРЕСА_6 . Було видно, що вони все робили разом і купували продукти, і готували. Купили разом холодильник, пральну машинку, тому що там цього не було. У вересні 2016 року вони за спільні кошти купили тур в ОАЕ, де ОСОБА_13 зробив пропозицію ОСОБА_14 одружитись. Після цього свідок постійно спілкувалась з ОСОБА_14 , бо та радилась щодо проведення весілля. У травні 2017 року ОСОБА_13 і ОСОБА_14 при зустрічі розповіли, що батьки обидвох дали їм грошові кошти ,щоб купити квартиру. ОСОБА_14 займалась пошуками квартири, після чого таку купили на АДРЕСА_2 . Свідок неодноразово бувала в цій квартирі, ОСОБА_13 і ОСОБА_14 їй все показували, що там робиться, а ремонт весь у квартирі робив своїми силами батько ОСОБА_14 , для цього також використовувались зібрані на весіллі кошти. Коли дізналась, що ОСОБА_13 розійшовся з ОСОБА_14 , то була дуже обурена його вчинком. При зустрічі він їй сказав, що зустрів іншу жінку, а квартиру залишив ОСОБА_14 і свій дочці.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що з початку 2016 року підтримувала дружні стосунки із ОСОБА_10 і ОСОБА_19 , які проживали разом як сім`я. У вересні 2016 року вони купили тур в ОАЕ і там ОСОБА_20 освідчився .Після цього вони повідомили своїх батьків про наміри одружитись, батьки між собою зустрічались і домовились купити молодим квартиру . ОСОБА_14 розповідала свідкові, що її мама дала їй для придбання квартири 18 тис доларів США .Після поїздки в ОАЕ ОСОБА_14 з ОСОБА_13 продовжували жити як одна сім`я, все разом купували, запрошували до себе на орендовану квартиру друзів на різні свята, ділились своїми планами, готувались до весілля. Коли ОСОБА_13 і ОСОБА_14 купили квартиру за спільні кошти і кошти батьків, як вони розповідали, разом почали ремонт в квартирі, при цьому батько ОСОБА_14 дуже їм у цьому допомагав. За тиждень до народження дитини ОСОБА_20 залишив і пішов до іншої жінки. Свідок також пояснила, що у листопаді 2020 року вона була очевидцем розмови ОСОБА_14 із мамою ОСОБА_13 , яка погрожувала останній розподілом квартири і говорила, шо ОСОБА_13 заселить в квартиру «алкашів», які не дадуть ОСОБА_14 спокійно жити.

Свідок ОСОБА_21 , допитана за клопотанням ОСОБА_1 , суду повідомила, що була очевидцем того, як ОСОБА_13 привіз до своїх батьків ОСОБА_14 , представив її як свою наречену ,яка родом із ОСОБА_22 , і просив батьків дозволити жити їй у батьківському домі в м.Городку. Через деякий час зі слів матері ОСОБА_23 вона дізналась, що ОСОБА_14 переселилась у квартиру на АДРЕСА_5 , де проживала мати ОСОБА_9 , яка потребувала догляду. ОСОБА_14 і ОСОБА_13 переселились в цю квартиру, жили там і доглядали хвору бабусю, яку пізніше ОСОБА_24 перевезла в Городок. Також зі слів ОСОБА_24 їй відомо, що вона знайшла квартиру через ріелторів, яку мали купити для молодих. Оглядати квартиру з нею їздила ОСОБА_14 , як дівчина ОСОБА_13 . У ОСОБА_13 своїх заощаджень було мало, тому більшу половину коштів на придбання квартири йому дав батько це їй також відомо зі слів матері ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_9 мати ОСОБА_10 , допитана за клопотанням позивача, суду пояснила, що у 2016 році син привіз до них ОСОБА_14 і представив,як свою дівчину,хоча зі слів ОСОБА_13 відносини у них почались ще у 2015 році. Оскільки їй не було де жити, вона поселилась у них в будинку в м.Городку. Через деякий час вона переселилась у квартиру на АДРЕСА_5 , де жила мати ОСОБА_9 , яка потребувала догляду. Чи вели спільне господарство і як жили ОСОБА_14 з ОСОБА_13 не знає. Однак, враховуючи те, що ОСОБА_13 постійно був у роз`їздах, то не вважає, що вони жили однією сім`єю. Коли ОСОБА_13 вирішив одружуватись з ОСОБА_14 постало питання житла. Вони, як батьки ОСОБА_13 , вирішили допомоги у вирішенні цього питання матеріально. Разом з ОСОБА_14 вона підшуковувала варіанти квартир. Син сам сказав, що хай цим займається ОСОБА_25 і вибирає, що їй сподобається. Питання придбання житла для молодих обговорювалось з батьками ОСОБА_14 , з якими вони познайомились наприкінці 2016 року. Мама ОСОБА_26 дійсно при зустрічі принесла якісь гроші і передала ОСОБА_14 , однак свідок не знає, що це були за кошти.

Суд критично оцінює пояснення свідка ОСОБА_9 щодо відсутності у неї відомостей як саме жили ОСОБА_27 до весілля, хоча проживали вони у її будинку в м.Городку, а потім у її хворої матері на АДРЕСА_5 . Окрім цього, суд не приймає до уваги пояснення свідка щодо процедури оплати та оформлення придбання квартири ,оскільки у своїх поясненнях вона ствердила, що не знає, хто продавець квартири, хто і які кошти вносив за квартиру, як оформлялась позика коштів на придбання квартири і які саме кошти були передані батьком ОСОБА_13 для придбання квартири. Однак, свідок ствердила, що разом із ОСОБА_14 вона їздила придбавати техніку для квартири ,а ремонт у квартирі фактично своїми силами робив батько ОСОБА_14 із залученням коштів обидвох молодих. Не приймає до уваги суд пояснення свідка про те, що її мати тривалий час працювала у Італії і всі зароблені кошти віддала внукові ОСОБА_13 на придбання квартири, оскільки такі суперечать іншим показанням щодо надання коштів частково батьком ОСОБА_13 та батьками ОСОБА_14 .

Відтак, оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд вважає, що факт спільного проживання сторін до реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільний відпочинок, сприйняття батьками обидвох їх як молодої сформованої сім`ї, яка потребує покращення побутових та житлових умов, доведений у судовому засіданні.

Окрім цього, із наданих суду доказів вбачається, що 7.03.2017 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» та ОСОБА_1 був укладений договір про участь у фонді фінансування будівництва та Договір №1 про уступку права вимоги в участі у фонді фінансування будівництва, за яким гр. ОСОБА_28 передав право вимоги на об`єкт будівництва квартиру АДРЕСА_7 згідно Договору про участь у фінансуванні будівництва від 22.10.2014 р.

ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» була видана довідка про те, що за ОСОБА_10 закріплений об`єкт інвестування квартира АДРЕСА_1 . Сума коштів, внесених ОСОБА_1 у об`єкт інвестування становить 38 528,00 дол. США.

Згідно наданого суду Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.02.2018 р. об`єкт житлової нерухомості -спірна квартира зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 17.02.2018 р.

Статтею 60 Сімейного кодексу України, визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього зареєстровано лише за одним з подружжя.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

За правилами статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.07 р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом виключені з цивільного обороту, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно із частиною четвертою ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на прав спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте і результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд у постанові від 24.01.2020 (справа № 910/10987/18) сформував правовий висновок про те, що відповідно до частини 1 статті 32Н Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

П.1 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/.

У підтвердження своїх вимог про визнання спірного майна особистою власністю ,позивач ОСОБА_1 надав суду довідку про його доходи у 2016 році та копію його розписки, виданої батькові ОСОБА_29 22.04.2017р., про отримання в борг коштів на придбання житла в розмірі 19 тис доларів США.

Враховуючи розмір доходів позивача та відсутність доказів щодо інших джерел отримання коштів на придбання квартири суд не приймає до уваги пояснення позивача про те, що квартира придбана за його особисті кошти ,ним зароблені і позичені батьком. Жоден свідок, допитаний у судовому засіданні за клопотанням позивача, у тому числі і мати позивача ОСОБА_9 , не ствердив обставин отримання позиики ОСОБА_1 у свого батька саме для придбання квартири. Окрім цього, суд приймає до уваги ту обставину, що навіть якщо б така позика мала місце, сума отриманих коштів не покриває вартості придбаної спірної квартири. Достатніх доказів про існування другої половини коштів особисто у позивача ОСОБА_1 на час придбання квартири не надано.

Враховуючи висновки суду проте, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з жовтня 2015 року до одруження, тобто і на період придбання спірної квартири, проживали однією сім`єю без укладення шлюбу, сприймались своїми батьками і оточенням як сформована молода сім"я, яка має взаємні права і обов"язки, спільно веде господарство, потребує ще до шлюбу вирішення спільного житлового питання, а також доведені у судовому засіданні обставини, що кошти на квартиру були зібрані спільно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у тому числі і за участю своїх батьків, які не ставлять питання про повернення коштів чи визнання права власності на частку у спірному майні із врахуванням вкладень кожного, суд прийшов категоричного висновку про те, що спірна квартира була набута ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно, відтак є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а не особистою приватною власністю позивача.

Такі висновки підтверджуються також поясненнями свідків про те, як спільними зусиллями сторони робили ремонт у квартирі, придбавали меблі та побутову техніку до неї, а також та обставина, що ОСОБА_1 , будучи згідно реєстрації прав власності на нерухоме майно єдиним власником квартири, зареєстрував у ній ОСОБА_2 та свою доньку ОСОБА_4 .

Відповідно до правової позиції ВСУ у справі №6-1568цс16 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Відтак, враховуючи встановлені судом дійсні обставини справи, досліджені письмові докази, суд прийшов до переконання, що первісний позов ОСОБА_1 про визнання квартири на АДРЕСА_8 особистим майном є недоведеним і до задоволення не підлягає.

Зустрічний позов ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання придбаного у цей період майна спільною сумісною власністю подружжя є підставним, доведеним та таким, що підлягає до задоволення в повному об`ємі.

Керуючись ст.ст. 10, 81, 82, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 7, 8, 57, 60, 74 СК України, суд,-

у х в а л и в :

у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , в інтересах якого звертається адвокат АО «Форсеті» Лопушанський Ігор Богданович до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю - відмовити.

Зустрічний позов задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_30 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у період з жовтня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати спільною сумісною власністю подружжя майно, набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_30 під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_30 витрати по сплаті судового збору в розмірі 5935 (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення складено 05.11.2021.

Суддя Г. Б. Білінська