Cправа №549/266/21
Провадження№2/549/92/21

РІШЕННЯ

Іменем України

27 жовтня 2021 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

у складі: головуючого - судді Крєпкого С.І

за участю: секретаря судового засідання - Бибик О.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Чорнухи у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

установив:

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом який обґрунтовано тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

В будинку зареєстровані, окрім неї, онук ОСОБА_2 .

Відповідач з березня 2020 року у вищевказаному житлі не проживає, не сплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні будинку, її особистих речей в будинку немає, будинком не цікавиться.

Перешкод у користуванні будинком позивач відповідачу не чинила, він добровільно поїхав з будинку та вже понад один рік проживає з його слів у м.Києві, точної адреси фактичного проживання відповідача невідомо, з місця реєстрації не знімається.

Крім того, 25 січня 2021 року відповідач приїхав у село та наніс їй легкі тілесні ушкодження біля її господарства.

Ухвалою Чорнухинського районного суду від кримінальне провадження стосовно відповідача за ч.1 ст.125 КК України закрито у зв`язку з її відмовою від обвинувачення.

Під час проживання у її будинку відповідач неодноразово підіймав на неї руки, ображав нецензурною лайкою, робив неможливим її перебування у власному житлі.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 понад один рік без поважних причин не проживає у житловому будинку, житлом не цікавиться, вона позбавлена змоги користуватись субсидією, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним будинком.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав, викладених у позові.

Крім того зазначила, що взимку 2020-2021 років відповідач проживав у її будинку. У зв`язку з цим вона була змушена проживати у свого сина в с.Городище. 25 січня 2021 року відповідач наніс їй тілесні ушкодження, коли вона прийшла додому займатись справами по господарству. Також зазначила, що онуку не довіряє, він періодично приїжджає, забирає з її господарства картоплю, речі, залишає свої речі.

Відповідач в силу п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 23.12.2008 позивач є власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_2 , інший власник Ѕ частини житлового будинку ОСОБА_3 (а.с.8).

Право власності на вказане майно 23.12.2008 було зареєстровано Комунальним підприємством «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (а.с.9).

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_3 успадкувала Ѕ частину житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 (а.с.13-14).

З довідки старости Мелехівського старостинського округу №5 від 16.09.2021, вбачається, що власником згаданого домоволодіння є ОСОБА_1 , у вказаному будинку зареєстрований ОСОБА_2 , який з березня 2020 року за місцем реєстрації не з`являється і не проживає (а.с.15).

Відповідно до інформаційної відомості про склад зареєстрованих осіб виконавчого комітету Чорнухинської селищної ради від 16.09.2021 за №787, ОСОБА_2 зареєстрований у житловому будинку у АДРЕСА_1 , але не проживає (а.с.16).

Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 08.02.2021 обвинуваченого ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення, кримінальне провадження закрито.

З ухвали суду вбачається, що згідно з обвинувальним актом 25 січня 2021 року, близько 08 год. 00 хв., ОСОБА_2 , знаходячись біля господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , в ході сварки спричинив ОСОБА_1 легкі тілесні ушкодження (а.с.29).

Допитані в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показав, що ОСОБА_2 зареєстрований у будинку позивача, але проживає набігами, зловживає спиртними напоями. Йому відомо, що він наносив ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що ОСОБА_2 постійно з позивачем не проживає, де він знаходиться йому невідомо, періодично приїжджає, зловживає спиртними напоями, приводить додому інших осіб. Може приїхати на добу. Бачив його місяця два назад біля магазину.

Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За приписами ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб.

За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За приписами ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обовязок доказування покладається на сторони. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ча. 1 ст. 76 ЦПК України).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності відповідача у спірному будинку понад один рік без поважних причин.

При цьому позивач і свідки підтвердили в судовому засіданні, що відповідач періодично проживає у будинку, де зареєстроване його місце проживання, тобто проявляє зацікавленість у цьому житлі.

Довідку старости Мелехівського старостинського округу №5 від 16.09.2021 суд не бере до уваги, оскільки посилання у ній на те, що відповідач з березня 2020 року за місцем реєстрації не з`являється і не проживає, спростовується поясненнями позивача, показами свідків, ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 08.02.2021.

Крім того необхідно зазначити, що позивач прохала визнати відповідача таким, що втратив вправо користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦПК України.

При цьому посилалась також на те, що позивач вчиняв щодо неї фізичне насильство, ображав, робить неможливим перебування відповідача у власному будинку.

Разом з тим відповідно до ст.157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною 1 ст.116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Доказів, що підтверджують наявність систематичного порушення правил співжиття та вжиття заходів попередження або громадського впливу щодо відповідача, позивачем також не надано.

При цьому вимог щодо виселення відповідача з будинку з вказаних підстав позивачем не заявлялось.

З огляду на викладене, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.263-265, 274-279 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 01.11.2021 року.

Суддя С.І.Крєпкий