Справа № 487/6576/20
Провадження № 2/487/755/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Драчинської О.В., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Південна товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визначення часток,

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , підписана її представником - адвокатом Душаченко Іриною Сергіївною, до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Південна товарна біржа (адреса: АДРЕСА_1 ), про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визначення часток.

Позовна заява мотивована тим, що 20 червня 1998 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 8892, а саме кв. АДРЕСА_2 . Свої зобов`язання за договором сторони виконали. Але у зв`язку з тим, що вказана угода не посвідчена нотаріально, позивач не має можливості розпорядитися своєю власністю.

09 листопада 2020 року вищевказана позовна заява залишена без руху.

08 грудня 2020 року представником позивача подано заяву на виконання вимог ухвали від 09.11.2020 разом із позовною заявою у новій редакції та копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідачами у позовній заяві зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та вона мотивована тим, що 20 червня 1998 р. між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на товарній біржі укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Даний договір був виконаний, але у зв`язку з тим, він не посвідчений нотаріально та не визначені частки, позивач не може розпорядитися своєю часткою, тому змушена звернутись до суду.

10 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача ОСОБА_7 - та закрито провадження щодо відповідача ОСОБА_4 .

Представник позивача до підготовчого засідання надала заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 подав заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений, причини неявки не повідомив, пояснень не подав.

Частиною 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення в підготовчому засіданні за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого.

19 червня 1998 року на Південній товарній біржі між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 8892, за яким ОСОБА_4 і ОСОБА_1 купили квартиру АДРЕСА_2 .

Цей договір зареєстрований на Південній товарній біржі в Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю за № 8892 від 19 червня 1998 року.

Також вказаний договір зареєстрований в Миколаївському Міжміському Бюро Технічної Інвентаризації 15 липня 1998 року за реєстровим № 16042, що підтверджує довідка КМ ММБТІ №889 від 12.04.2021 та від 26.10.2020.

22.08.2001 р. ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_9 , після якого змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 , видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Миколаєва.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР, який втратив чинність з 01.01.2004 р. на підставі ЦК України N 435-IV (435-15 ) від 16.01.2003, який набрав чинності 01.01.2004 р.

Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, що до яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

У відповідності зі ст. 47 ч.2 ЦК УРСР , якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу. Проте, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення даного договору.

З огляду на викладене, є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.

Окрім цього, згідно зі ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників),належить їм на праві спільної власності(спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно зі ст. 356-357 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки управі спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Оскільки в судовому засіданні встановлено набуття ОСОБА_1 , ОСОБА_4 права власності на квартир АДРЕСА_2 , частки співвласників у договорі купівлі-продажу не визначалися, будь-якої домовленості між ними щодо відступлення від рівності часток у спільній власності між ними не укладалося, суд приходить до висновку про рівність часток співвласників у вказаній квартирі.

Враховуючи, що відсутність визначення часток співвласників у спільному майні порушує права позивача, суд вважає за можливе захистити її невизнане право шляхом визначення рівності часток у спільній власності, а саме визначити, що частки співвласників квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є рівними, тобто по 1/2 частки у кожного.

За такого, суд вважає, що позов належить задовольнити.

Керуючись ст. ст.4, 7, 12, 89, 211, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заявуОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Південна товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визначення часток - задовольнити.

Визнати дійсним договір № 8892 купівлі-продажу нерухомого майна від 19 червня 1998 року, зареєстрований на Південній товарній біржі в Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю за № 8892 від 19 червня 1998 року, згідно з яким ОСОБА_4 і ОСОБА_1 купили квартиру АДРЕСА_2 .

Визначити, що частки співвласників квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в м. Миколаєві - є рівними, тобто по 1/2 частки у кожного.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа:Південна товарна біржа, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Наваринська, 3, кв. 69.

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2021 року.

Суддя: З.М. Сухаревич