Справа № 167/513/21
Номер провадження 2/167/257/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 листопада 2021 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гармай І. Т.,

за участю секретаря судового засідання Ісакової Н. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позов обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований відповідач. Зазначає, що відповідач не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особисті речі відповідача в будинку не зберігаються. В грудні 2019 року відповідач поїхав на непідконтрольну територію України і з того часу відомостей про нього немає, телефонні дзвінки позивача ігнорує та на зв`язок з нею не виходить. Факт реєстрації відповідача впливає на обсяг її прав, як власника майна, зокрема, на право отримання субсидії. Відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік не зумовлена поважними причинами, адже він добровільно змінив місце проживання.

Ураховуючи вищенаведене позивач просить ОСОБА_2 визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 06 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання 07 вересня 2021 року о 11 год. 00 хв.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 22 вересня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, постановлено викликати в судове засідання для допиту в якості свідка ОСОБА_3 та призначено справу до судового розгляду по суті 25 жовтня 2021 року о 14 год. 00 хв.

Позивач ОСОБА_1 02 листопада 2021 року в судове засідання не з`явилася, 25 жовтня 2021 року подала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Також зазначила, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Повідомлення відповідача про розгляд справи справи здійснювалось судом в порядку, передбаченому п. 2 ч.7 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). З огляду на положення п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Як визначено ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд доходить висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, допитавши свідка, суд доходить такого висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Наведене підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 50057139, дата формування витягу 16 грудня 2015 року.

Відповідач ОСОБА_2 , як брат позивача з 21 червня 2017 року зареєстрований у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою виконавчим комітетом Рожищенської міської ради від 22 квітня 2021 року № 230 та копією будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1 .

З акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного місця проживання осіб від 22 квітня 2021 року встановлено, що в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Відповідач ОСОБА_2 , який зареєстрований у спірному будинку, за свідченнями сусідів не проживає за вказаною адресою з кінця 2019 року.

З довідки, виданої виконкомом Рожищеської міської ради від 22 квітня 2021 року № 232 встановлено, що ОСОБА_2 за адресою зареєстрованого місця проживання з листопада 2019 року не проживає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що сім`я ОСОБА_1 купили будинок в АДРЕСА_1 орієнтовно 3-4 роки тому. Позивач та відповідач неодноразово зверталися до неї за допомогою в облаштуванні будинку, оскільки вони проживають поруч. Відповідач на той момент був, однак з вересня-жовтня 2019 року він не проживає. Повідомляв, що хоче поїхати до дітей в Донецьку область, з того часу вона його не бачила.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства ( ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 17. жовтня 2018 року (справа №521/17805/16) роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України, - положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім?ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім?ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Законодавче визначення поняття сім?ї встановлено у ст. 3 Сімейного кодексу України та передбачає, що сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов?язані побутом, мають взаємні права та обов?язки. Сім?я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Стаття 64 Житлового кодексу України визначає, що до членів сім?ї наймача відноситься дружина наймача, їхні діти і батьки; також членами сім?ї наймача можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть із ним спільне господарство.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 був членом сім`ї позивача ОСОБА_1 , оскільки вони були пов`язані спільним побутом, вели спільно господарство.

Відтак, до застосування до спірних правовідносин підлягають норми ст. 405 ЦК України, так як положення даної статті регулюють саме взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Вичерпного переліку поважності причин непроживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Судом установлено, що відповідач зареєстрований в житловому будинку позивача як член сім`ї власника, за власним бажанням, добровільно залишив помешкання понад рік тому, тобто визначив собі інше місце проживання, спірним житлом не користується, не бере участі в його утриманні та оплаті комунальних послуг. Наведене свідчить, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірному будинку без поважних причин більше одного року.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні будинком та проживанні в ньому, про поважність причин його відсутності, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було.

За таких обставин, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин, встановивши, що права позивача порушені, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд доходить висновку про наявність передбачених законом фактичних і правових підстав для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, у зв`язку з відсутністю без поважних причин понад один рік.

З врахуванням вищенаведених норм закону та, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 908 грн., який необхідно стягнути з відповідача на її користь.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 77, 78, 141, 263, 265, 268, 280-284 ЦПК України

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім ) гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного заочного рішення 02 листопада 2021 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя І. Т. Гармай