І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Лозова Харківської області
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - Харабадзе К.Ш.,
за участю секретаря - Фалькової І.М.,
Справа № 629/4415/21
Номер провадження 2/629/1311/21
відповідач Головне управління Національної поліції України в Харківській області розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу про відшкодування моральної шкоди
Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування клопотання посилається на те, що 24.01.2021 року позивач, як водій з тридцятирічним стажем, виїхав з дому за адресою: АДРЕСА_1 та направився на машині ЗАЗ «sens» номерний знак НОМЕР_1 з смт. Панютине Харківської області до м. Лозова, Харківської області. При під`їзді до м. Лозова, позивач був зупинений поліцією. Після зупинки, працівники поліції почали виписувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія БА № 802579. Під час заповнення постанови серія БАА № 802579, позивач зазначив поліцейським, що їх дії незаконні, також ним було написано пояснення на ім`я начальника Лозівського РВ ГУНП в Харківській області Олександра Долженко, в якому позивач прохав перенести дату розгляду справи, щоб залучити захисника, на що поліцейські відповіли, що для виклику адвоката в нього є п`ять хвилин, а свідків вони залучати не будуть. Перед тим, як поставити підпис в постанові серія БАА № 802579, позивач хотів зазначити, що заперечує проти даної постанови, що він не згоден з постановою серія БАА № 802579, але як тільки він почав писати, поліцейський Солонина Д.С. вирвав в нього постанову серія БАА № 802579, потім поліцейські сіли в машину та поїхали. Після чого, позивач викликав «102» та написав заяву про притягнення до відповідальності працівників поліції, а саме інспектора ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тому що вони під час виконання посадових обов`язків, були без засобів індивідуального захисту та інспектор Никитюк Д.В. був без нагрудного знака, він в нього був в кармані, також в заяві описав всі факти та неналежну поведінку даних співробітників поліції. Після отримання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія БАА № 802579, позивач звернувся з позовною заявою до Лозівського міськрайонного суду Харківської області, з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА № 802579 від 24.01.2021 року, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області в задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі. Не погоджуючись з даним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області, позивачем було подано апеляційну скаргу на рішення суду. Доки друга інстанція розглядала апеляційну скаргу, на адресу позивача, заступником начальника відділу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та м. Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за № 65252316, про стягнення на користь держави штраф у розмірі 680 грн. Після чого позивач почав хвилюватися, ще більше адже дії працівників поліції на той час, ще не були визнані Другим апеляційним адміністративним судом по справі № 629/1160/21 протиправним. 24.06.2021 постановою Другого апеляційного адміністративного суду, скасовано рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 травня 2021 року та постановлене нове, яким скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА№ 802579 від 24.01.2021 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності. Також в постанові встановлена протиправність дій працівників поліції, а саме в постанові судом зазначено, що факт порушення ОСОБА_1 , Правил дорожнього руху України або правомірності чи законності постанови відповідачем до суду не надано, отже дії працівників поліції РВП ГУНП в Харківській області, а саме інспектора ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , протиправні. Також колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач під час зупинки, складання постанови та процедури розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, вчинив всі передбачені чинним законодавством дії, такі як повідомлення ОСОБА_1 на місці зупинки посади, звання та прізвища поліцейських та причину зупинку, не роз`яснили прав ОСОБА_1 . Отже поліцейські РВП ГУНП в Харківській області, а саме інспектор ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , діяли протиправно, чим порушили статут Національної поліції України, ЗУ «Про Національну поліцію України» та Конституцію України. Також підтвердженням того, що працівників поліції Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, а саме інспектор ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , діяли протиправно та з грубим порушенням службової дисципліни, є лист Лозівського РВП ГУНП в Харківській області № 25аз/119-86/01/12-2021 від 23.07.2021 року, в якому зазначається, що за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог Закону України «Про національну поліцію», КУпАП та Наказу МВС № 1395 від 07.11.2015 року «Про затвердження інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі» старшому сержанту поліції Солонині Д.С., поліцейському ВРПП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, наказом Лозівського РВП ГУНП в Харківській області від 21.07.2021 року №8 оголошено зауваження, а за незначне порушення службової дисципліни, що виразилась у порушенні вимог ЗУ «Про Національну поліцію», з урахуванням ч.11 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, винесено попередження про необхідність дотримання службової дисципліни. Всі вищезазначені факти, підтверджують незаконність зупинки позивача поліцейськими ВРПП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, а також складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Зазначив, що він є ветераном праці, почесним донором України та інвалідом ІІ групи. У зв`язку з інвалідністю та діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ стадії, гіпертонічний криз 12, 15.02.2018, атеросклеричний аортальний порок з перевагою стенозу аорті ІІІ ст. стан після протезування аортального клапану механічним протезом, постійно знаходиться на лікуванні та приймає довічно ліки, позивачу протипоказане хвилювання, потрясіння чи будь-які інші збентеження. В період розгляду справи суд та отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, позивач зазнав значних хвилювань, страждань, розчарувань в Національній поліції та незручностей, тощо прийшлось оскаржувати постанову, а також зупиняти виконавче провадження та виконувати інші дії, які позивачу прийшлося робити у зв`язку з тим, що працівники ВРПП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, діяли не в межах наданих їм повноважень та зі значним порушенням норм чинного законодавства. На підставі вищевикладеного, просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області моральну шкоду за період з 24.01.2021 по 24.06.2021 у розмірі 25 000 гривень.
Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області Харабадзе К.Ш. від 30.08.2021 було відкрито провадження у даній цивільній справі та вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
28.09.2021 позивачем подана уточнена позовна заява ОСОБА_1 до держави Україна, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди.
За приписами п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Згідно з ч. 5 ст. 49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.
Враховуючи наведене, а також зважаючи на те, що до уточненої позовної заяви не додано жодних доказів направлення копії заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи, суд не приймає до розгляду вказану уточнену позовну заяву та вважає, що її слід повернути заявнику.
Поліцейськими Лозівсього районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області стосовно позивача 24.01.2021 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 802579 за ч. 1 ст. 121 КУпАП.
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст. 124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», що набув чинності з 08 серпня 2015 року, були внесені зміни до ст. 258 КУпАП у частині визначення випадків, у яких протокол про адміністративне правопорушення не складається, а накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення.
Так, згідно ч. 2, ч. 3, ч. 5 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Частиною 1 статті 296 КУпАП передбачено скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість.
Наведене свідчить про те, що оскільки штраф за порушення позивачем ч. 1 ст. 121 КУпАП не було стягнуто на місці вчинення, дії Лозівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо направлення постанови про притягнення ОСОБА_1 до органів держаної виконавчої служби для примусового стягнення - є законними.
Крім того, та обставина, що протиправність дій посадових Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та в подальшому направлення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності до органів держаної виконавчої служби для примусового стягнення не встановлена жодним судовим рішенням свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Головне управління Національної поліції в Харківській області вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди з огляду на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно- наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Страждання являють собою не процес нищення немайнового блага, а його результат - негативні наслідки немайнового характеру, які є моральною шкодою. Страждання викликають певні зміни у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків у колективі, сім`ї, втрату роботи, можливості зробити кар`єру, одружитися, втрату довіри близьких людей тощо. Ці зміни примушують особу докладати додаткових зусиль для організації свого життя.
Враховуючи вищевикладене, відповідач зазначає, що преюдиційним є факт протиправності дій відповідача, які, вочевидь, мали негативний вплив на психологічний стан повивача та викликали у нього негативні емоції. Проте, на думку відповідача, такі негативні емоції не досягли рівня страждань, які б являлись результатом негативних наслідків немайнового характеру.
Позивачем не надано доказів настання внаслідок протиправних дій відповідача щодо порушення строків розгляду його заяви, негативних наслідків немайнового характеру, які б свідчили про його душевні страждання та моральну шкоду.
Не заслуговують уваги посилання позивача на те, що внаслідок дій поліцейських Лозівського РВП ГУНП в Харківській області він змушений був захищати своє порушене право в судовому порядку, що свідчить про наявність моральної шкоди, оскільки звернення до суду за захистом своїх прав саме по собі не є негативними наслідками немайнового характеру, які підтверджують спричинення душевних страждань та моральної шкоди. Не надано позивачем і доказів дискримінації під час розгляду його заяви порівняно зі зверненнями інших громадян. Водночас, при розгляді спору в порядку цивільного судочинства застосовується принцип змагальності сторін. У справі, що розглядається, позивач не довів, що вищезазначені дії поліцейських Лозівського РВП ГУНП викликали у нього біль, муку або страждання у зв`язку з очікуванням такого рішення. Ураховуючи викладене, вважає, що позивачем не доведено наявність шкоди та її розмір, відтак в задоволенні позову слід відмовити.
В наданій відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 зазначив, що зі змісту постанови Другого апеляційного адміністративного суду по справі №629/1160/21 від 24.06.2021 вбачається, що поліцейськими не було зафіксовано ані факту порушення позивачем Правил дорожнього руху України, ані надано інших доказів правомірності та законності постанови, на підставі цього поліцейські діяли протиправно, чим порушили норми чинного законодавства. Згідно зі змісту вказаною постанови, не було визнано дії Державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) протиправними, але у зв`язку з тим, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА № 802579 від 24.01.2021 року, вона не підлягає виконанню. Згідно з Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень, виконавче провадження припинене, позивачем було направлено на адресу Державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) заяву про закінчення виконавчого провадження від 25.06.2021 року.
Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на законодавчу базу, яка регулює питання винесення постанови про накладення адміністративного стягнення та на порядок її виконання, але предметом та підставою цього позову є не оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, а відшкодування моральної шкоди, оскільки судом вже встановлено протиправність постанови серії БАА № 802579, тому посилання відповідача на матеріальну базу, яка регулює постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАА № 802579 є невмотивованими.
Також вказав, що Другий апеляційний адміністративний суд направляв копію постанови по справі № 629/1160/21 від 24.06.2021 до всіх сторін по справі.
Відповідно до Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України затверджена Наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (далі - Інструкція), учасникам справи або їх представникам після постановлення процесуальних документів надсилається їх копія рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення або видається цим особам під розписку.
Копії процесуальних документів суду надсилаються учасникам судового процесу відповідно до вимог процесуального законодавства, Інструкції, Положення про автоматизовану систему документообігу суду.
Згідно Висновку службового розслідування відносно окремих працівників поліції Лозівського РВП ГУНП в Харківській області затвердженого начальником Лозівського РВП ГУНП в Харківської області Сергієм Мєлєшевим від 21.07.2021 року, відповідач був обізнаний щодо апеляційного оскарження рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.05.2021 року по справі №629/1160/21 та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА № 802579 від 24.01.2021 року.
На підставі вищевикладеного, посилання відповідача щодо того, що він не був обізнаним про апеляційне оскарження рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.05.2021 року по справі № 629/1160/21 є недоречними.
Щодо посилань відповідача на не доведення факту наявності моральної шкоди, зазначив, що згідно правової позиції Європейського суду з прав людини порушення прав особи вже само по собі тягне моральні страждання і виникнення моральної шкоди, тому не потрібно доводити факт страждань, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права
Фактом порушення права позивача, є визнання постановою Другого апеляційного адміністративного суду протиправних дій поліцейськими Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, а саме інспектором ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також лист Лозівського РВП ГУНП в Харківській області № 25аз/119-86/01/12-2021 від 23.07.2021 року, в якому зазначається, що за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог Закону України «Про національну поліцію», КУпАП та Наказу МВС № 1395 від 07.11.2015 року «Про затвердження інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі» старшому сержанту поліції Солонині Д.С., поліцейському ВРПП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, наказом Лозівського РВП ГУНП в Харківській області від 21.07.2021 року №8 оголошено зауваження, а за незначне порушення службової дисципліни, що виразилась у порушенні вимог ЗУ «Про Національну поліцію», з урахуванням ч. 11 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, винесено попередження про необхідність дотримання службової дисципліни.
Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
Згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить до такого.
Судом встановлено, що 24.01.2021 поліцейським СРПП старшим лейтенантом поліції Солонина Д.С. було винесено постанову серії БАА № 802579 від 24.01.2021 про визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 340,00 грн.
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.05.2021 в адміністративній справі № 629/1160/21 в задоволенні позову ОСОБА_1 до СРПП №3 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, третя особа Головне управління Національної поліції України в Харківській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовлено в повному обсязі.

Дане рішення переглядалося в апеляційному порядку.

Суд приймає до уваги, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 01 липня 2020 року у постанові у справі № 488/3753/17-ц зазначив, що формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини: від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»). Також у справі Dos Santos Calado (заява № 55997/14) Європейський суд з прав людини зазначив на те, що рішення про неприйнятність було засноване виключно на описці, оскільки підстава для апеляції була зрозумілою для суду, який застосував надмірно формалістичний підхід, позбавляючи заявника засобу судового захисту, наданого національним законодавством.Оскільки суд проявив надмірний формалізм, мало місце порушення статті 6 §1 Конвенції.

Так, з постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 убачається, що в апеляційному порядку переглядалося рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.05.2021 у справі 629/1160/21, в якій мали місце такі обставини. ОСОБА_1 звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з адміністративним позовом до СРПП №3 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, третя особа Головне управління Національної поліції України в Харківській області, в якому просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА №802579 від 24.01.2021 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що 24.01.2021 року він направлявся на машині ЗАЗ «sens», н.з. НОМЕР_1 з смт Панютино до м.Лозова, з приблизною швидкістю 40 км/год. Позивач попрохав працівників поліції показати відеофіксацію, на що сержант ОСОБА_2 виніс телефон та почав показувати запис. На даному відео не було видно правопорушення, а відео з відеореєстратора працівники поліції відмовилися показати. Працівники поліції склали постанову, не врахувавши пом`якшувальні обставини та, як зазначає позивач, ним були написані пояснення, в яких він просив відкласти розгляд для залучення адвоката, однак працівники поліції повідомили, що у нього є 5 хвилин для залучення адвоката, а свідків вони залучати не будуть. Позивач також вказав, що ознайомитися з постановою йому не дали, лише вказали на місце, де підписати. Позивач додатково зазначив, що заперечення йому написати не дали, вихопили постанову, сіли в машину та поїхали. Після чого позивач викликав « 102» та написав заяву, що працівники поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були без засобів індивідуального захисту, а також інспектор Никитюк Д.В. був без нагрудного знака, він був в кармані, позивач зазначив в заяві і про поведінку інспекторів. Зважаючи на вище викладене, позивач просив скасувати постанову серії БАА №802579 від 24.01.2021 року як незаконну, так як відеозапис всупереч інструкції здійснювався на телефон працівника поліції, позивач рухався прямо та не здійснював маневрів, а тому стоп-сигнал та повороти не вмикались. Позивач також вказав, що йому не роз`яснювалися його права, не вказали нормативно-правові акти, на підставі яких вони застосовують превентивні заходи, жодних доказів вини працівниками поліції не надано. Також згодом позивачем надавалися пояснення, в яких він вказував те, що вже зазначалося в позові. Позивач просив суд скасувати саме постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАА №802579 від 24.01.2021 року.

За результатами апеляційного перегляду постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.05.2021 скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності було закрито. А тому, зазначення судом апеляційної інстанції в тексті постанови щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 122 КУпАП замість ст. 121 КУпАП є очевидною опискою. (а.с. 13-16). Суд апеляційної інстанції вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Колегія суддів встановила, що на наданому відповідачем відеозаписі не зафіксована ані процедура розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, ані факту порушення позивачем Правил дорожнього руху України, а інших доказів правомірності та законності постанови відповідачем не надано, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач вчинив всі передбачені чинним законодавством дії, такі як повідомлення позивачу на місці зупинки посади, звання та прізвища поліцейського та причину зупинки; роз`яснення позивачу його прав. Колегія суддів вважала, що факт правопорушення не підтверджено належними та допустимими доказами з огляду на норми ч. 2 ст. 77 КАС України, зазначала, що надані відповідачем матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора, а як встановлено колегією суддів, шляхом огляду змісту оптичного диску, на відеозаписах відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій. А тому, наданий суду відеозапис взагалі не є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України. Колегія суддів зауважувала, що до матеріалів справи не надано носій, на який безпосередньо здійснений запис правопорушення, який відповідно до вимог вищенаведених норм Закону є оригіналом такого електронного доказу.

На теперішній час позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди.

Так, згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позивач заявляє про відшкодування шкоди на загальних підставах, підставою для відшкодування шкоди є здійснення посадовою особою Національної поліції відносно позивача адміністративного провадження за порушення Правил дорожнього руху, проте даних про застосування до нього адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна тощо не було установлено, тому до даних спірних правовідносин необхідно застосувати положення статті 1174 ЦК України.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18).

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта».

23.04.2021 заступником начальника відділу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ярошенко Н.А. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №65252316 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 680 грн /а.с. 21/.

Як вбачається з постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 в адміністративній справі № 629/1160/21, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником патрульної поліції при здійсненні своїх повноважень по охороні громадського порядку безпідставно, при розгляді справи судом було встановлено, що факт правопорушення не підтверджено, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності судом було закрито.

Отже, постановою суду в адміністративній справі фактично встановлено незаконність відповідних дій та рішень працівника патрульної поліції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, протиправність відповідної постанови поліцейського СРПП від 24.01.2021 серії БАА № 802579 та безпідставне притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

За результатами службової перевірки, проведеної на підставі наказу Лозівського РВП ГУНП в Харківській області було встановлено, що за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог Закону України «Про Національну поліцію», КУпАП та наказу МВС №1395 від 07.11.2015 «Про затвердження інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі» старшому сержанту поліції Солонині Д.С., поліцейському ВРПП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, наказом Лозівського РВП ГУНП в Харківській області від 21.07.2021 №8 оголошено зауваження, а за незначне порушення службової дисципліни, що виразилась у порушенні вимог ЗУ «Про Національну поліцію», з урахуванням ч. 11 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, винесено попередження про необхідність дотримання службової дисципліни./а.с. 22/.

У даній цивільній справі, яка знаходиться на розгляді, підставою для відшкодування шкоди є скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність події адміністративного правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог статей 23, 1167, 1174 ЦК України позивач вправі вимагати відшкодування моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого.

Сам по собі факт неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності в розумінні норм статті 1174 ЦК України є підставою для відшкодування, заподіяної шкоди, та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок таких дій посадової особи державного органу.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок неправомірного притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121 КУпАП, йому була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях і позбавленні психічного благополуччя, внаслідок чого він був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя. Зазначив, що він є ветераном праці, почесним донором України та інвалідом ІІ групи. У зв`язку з інвалідністю та діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ стадії, гіпертонічний криз 12, 15.02.2018, атеросклеричний аортальний порок з перевагою стенозу аорті ІІІ ст. стан після протезування аортального клапану механічним протезом, постійно знаходиться на лікуванні та приймає довічно ліки, позивачу протипоказане хвилювання, потрясіння чи будь-які інші збентеження. В період розгляду справи та отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, позивач зазнав значних хвилювань, страждань, розчарувань в Національній поліції та незручностей, тощо прийшлось оскаржувати постанову, а також зупиняти виконавче провадження та виконувати інші дії, які позивачу прийшлося робити у зв`язку з тим, що працівники ВРПП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, діяли не в межах наданих їм повноважень та зі значним порушенням норм чинного законодавства.

Виходячи з наведеного та з урахуванням того, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником патрульної поліції безпідставно, суд вважає доведеним факт наявності моральної шкоди, що завдана позивачу провадженням у справі про адміністративне правопорушення, яка полягає у моральних переживаннях, почуття образи, емоційної напруги, нервозності та інших негативних переживань, викликаних незаконним притягненням до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв, зазначених у позовній заяві.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Відтак, при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та враховує тривалість судового розгляду адміністративної справи з оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, який здійснювався судами двох інстанцій 06.05.2021, 24.06.2021, необхідність зміни нормального життєвого стану, докладання додаткових зусиль, витрачання часу і коштів для доведеності своєї невинуватості, а тому вважає, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

При цьому суд враховує, що позивачем не доведено, що на відновлення отриманих ним моральних страждань необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн.

Вирішуючи питання щодо органу, з якого повинні бути стягнуті вказані вище грошові кошти, суд керується правовими позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року по справі № 520/4116/16-ц, провадження № 61-3767св18, в якій зазначено , що при встановленні дійсного спричинення шкоди стягнення повинно проводитись не з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, а з рахунків винних органів, як розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України (тобто, безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджетних установ).

Отже, Головне управління Національної поліції України в Харківській області самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, оскільки є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та шкода, повинна відшкодовуватися з рахунків саме цього органу, тобто за рахунок бюджету, передбаченого для Головного управління Національної поліції України в Харківській області

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки він є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому суд вважає можливим віднести судові витрати за рахунок відповідача, а саме, на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог немайнового характеру у розмірі 72 гривні 64 копійки.

Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до держави Україна, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди повернути заявнику.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції України в Харківській області на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн (дві тисячі гривень).

Стягнути з Головного управління Національної поліції України в Харківській області на користь держави судовий збір у розмірі 72 гривні 64 копійки.

У задоволенні решти вимог позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1

відповідач Головне управління Національної поліції України в Харківській області, , місцезнаходження за адресою: м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5

Суддя Карина ХАРАБАДЗЕ