РІШЕННЯ

іменем України

02 листопада 2021 року м.Снігурівка

справа № 485/370/21

провадження №2/485/185/21

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Бодрової О.П.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової Д.Ю.,

учасників справи: позивача ОСОБА_1 , її представників: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 , її представників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 485/370/21, провадження № 2/485/185/21 за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування вартості витрат на проведення ремонтних робіт,

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

У березні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування вартості витрат на проведення ремонтних робіт.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 вересня 2004 року вони придбали разом з чоловіком ОСОБА_7 у ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за 600 доларів США, про що було складено розписку. Відповідачка надала позивачу свідоцтво про право власності на квартиру, відмовилась та ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 березня 2019 року позов позивача до ОСОБА_4 про визнання права власності на вищевказану квартиру за набувальною давністю залишено без задоволення. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 лютого 2021 року усунуто перешкоди ОСОБА_4 в користуванні приватною власністю квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_1 без надання їй іншого приміщення. В період з 2004 по 2010 рік позивач разом з чоловіком провели капітальний ремонт квартири. На момент придбання квартири, квартира була без ремонту. Вартість невід`ємних поліпшень квартири складає 272500 грн, про що свідчить звіт. Посилаючись на вимоги ст.ст.1212,1213, ч.3,4 ст.390 ЦК України, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь вартість витрат, пов`язаних з проведенням ремонту квартири АДРЕСА_2 в сумі 272500 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_5 просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначила, що позивач у позові посилається на різні правові підстави як на підставу для стягнення сум, які підлягають відшкодуванню. Позивачем не надано доказів на підтвердження проведення витрат, пов`язаних з проведенням ремонтних робіт. Між позивачем та відповідачем жодних договорів не було укладено. Звертає увагу суду на те, що позивач є недобросовісним набувачем. Крім того, вважає, що сума в розмірі 272500 грн, яка є вартістю невід`ємного поліпшення трикімнатної квартири значно завищена та є такою, що не підтверджена жодним доказом, які в свою чергу повинні бути доведені позивачем як невід`ємне поліпшення, а також вартості та обсягу проведення ремонтних робіт в період 2004 по 2010 роки.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 06 квітня 2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 17 червня 2021 року вказану цивільну справу суддею Бодровою О.П. прийнято у своє провадження.

Ухвалою від 30 липня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та її представники у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд позов задовольнити з підстав наведених у позові.

Позивач у судовому засіданні пояснила, що у 2004 році вони з чоловіком придбали у відповідачки квартиру. В квартирі проживала дочка. За весь час в квартирі було здійснено ремонт квартири (встановлені нові міжкімнатні двері, вікна, зроблені нові комунікації, проведено Інтернет, зроблено ремонт у всіх кімнатах та у санвузлі). Коли вони придбали у відповідачки квартиру, вона була без ремонту. В квартирі проживала дочка до кінця 2018 року. З 2004 по 2018 року вони сплачували комунальні послуги за квартиру.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що позивач здійснила в квартирі капітальний ремонт, замінила двері. Квитанцій та чеків позивач не зберегла, так як вважала себе належним власником квартири. Вважає, що позивач є добросовісним набувачем. Уточнила, що саме з підстав ч.3 та ч.4 ст.390 ЦК України позивач просить суд стягнути з відповідача вартість витрат, пов`язаних з проведенням ремонту квартири. Вважає, що оцінювач попереджена про кримінальну відповідальність, оскільки в звіті є посилання на те, що суб`єкт оціночної діяльності відповідає за результати оцінки відповідно до діючого законодавства.

Відповідач та її представники у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд у задоволенні позову відмовити.

Відповідач у судовому засіданні пояснила, що в квартирі проживала дочка позивачки, гроші за проживання вона не брала. ЇЇ позивач не повідомляла про те, що збирається робити ремонт. Умови в квартирі були нормальні для проживання. Був намір продати квартиру, але позивач сплатила тільки 100 доларів США.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що позивач не надала доказів витрат на ремонт. В наданому звіті не зазначено, які саме поліпшення були здійснені, їх вартість. Вважає, що звіт про оцінку є недопустимим доказом, з огляду на те, що оцінювач не попереджений про кримінальну відповідальність. Як зазначила позивач, в квартирі проживали з 2004 року, а звіт складено з 2006 року. Сума звіту значно перевищена, з урахуванням курсу долара США на той час. Фактично вартість ремонту відповідає вартості квартири на теперішній час.

Допитаний в судовому засіданні 02.11.2021 року свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що проживає у будинку АДРЕСА_1 . З родиною ОСОБА_9 перебуває в дружних відносинах. Сім"я ОСОБА_9 придбала кватиру в цьому з будинку у ОСОБА_10 . Коли вони придбали квартиру, в квартирі не було ремонту. Йому відомо, що ОСОБА_9 зробили в квартирі ремонт на початку 2000-х років, встановили міжкімнатні двері. Конкретний обсяг ремонтних робіт назвати не може.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Заслухавши сторін та їх представників, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 26.12.1996 року, виданого на підставі рішення виконкому Снігурівської міської ради народних депутатів №345 від 20.11.1996 року, реєстровий № 59 від 26.12.1996 року /а.с.66/.

Відповідно до копії розписки, яка складена 06.09.2004, ОСОБА_4 продала квартиру 3-х кімнатну АДРЕСА_3 ОСОБА_7 .. Гроші за квартиру отримала та в подальшому до квартири не має претензій, господарем квартири є ОСОБА_7 .. І переоформляти квартиру буде ОСОБА_7 за свій власний рахунок. Гроші отримала повністю за квартиру /а.с.11/

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 березня 2019 року, яке набрало законної сили 29 травня 2019 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру за АДРЕСА_2 , за набувальною давністю залишено без задоволення /а.с.12-13/.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 лютого 2021 року, яке набрало законної сили 05 квітня 2021 року, усунуто перешкоди ОСОБА_4 в користуванні приватною власністю квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_1 без надання їй іншого приміщення /а.с.14-16/.

Позивачем надано суду звіт про оцінку невід`ємних поліпшень трикімнітаної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , складений ПП «ФОРКІС-Н» від 05.03.2021. Відповідно до висновку про вартість об`єкту оцінки вартість невід`ємних поліпшень трикімнатної квартири складає 272500 грн.

Пред`являючи позов, позивач посилалася на те, що в період з 2004 року по 2010 рік, вважаючи себе власниками квартири вони разом з чоловіком провели капітальний ремонт квартири, тобто здійснили поліпшення на загальну суму 272500 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.

Згідно з ч.4 ст. 390 ЦК України, добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Отже, ч.3 зазначеної норми матеріального права регулює права добросовісного або недобросовісного набувача чужого майна на відшкодування витрат, здійснених ним з часу, коли у власника виникло право на повернення цього майна або на отримання доходів від його використання.

Разом з тим, положення ч.4 ст. 390 ЦК України застосовуються до правовідносин, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення або право на відшкодування сум, на які збільшилась вартість поліпшеного майна, за неможливості їх відокремлення.

Застосування зазначених норм матеріальних прав суттєво різниться залежно від визначення підстав та сум, які підлягають відшкодуванню. Зокрема, за положеннями частини третьої підлягають відшкодуванню фактичні витрати, здійснені добросовісним або недобросовісним набувачем, які необхідно було зробити задля збереження майна або на його утримання з часу, коли власнику належало право, зокрема, на повернення майна.

На відміну від норми ч.3 ст. 390 ЦК України за положеннями ч.4 цієї статті добросовісному набувачу або володільцю належить право отримати відокремлювані поліпшення майна або право на відшкодування невідокремлюваних поліпшень пропорційно збільшенню вартості майна унаслідок цих поліпшень.

У пункті 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що недобросовісний набувач (володілець) не має права на залишення поліпшеного майна собі.

Крім того, добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) майна має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна, або на передання доходів (ч. 3 ст. 390 ЦК). У цьому разі необхідними є такі витрати, без яких стан майна істотно погіршився би, унаслідок чого його не можна було б використати за прямим призначенням.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 березня 2019 року, яке набрало законної сили 29 травня 2019 року містить висновок суду про те що, що позивач ( ОСОБА_1 ) знає про те, що власником майна є ОСОБА_4 , угода купівлі-продажу вказаної квартири нотаріально не посвідчена, добросовісність набуття позивачкою спірного майна на підставі розписки не грунтується на вимогах закону. Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем.

За таких обставин, суд, враховуючи те, що недобросовісний набувач має право лише на відшкодування витрат на утримання майна, а не на його поліпшення, що передбачено ч.3 ст. 390 ЦК України, суд вважає вимоги позивача необгрунтовними та такими, що не підлягають задоволенню.

Приймаючи таке рішення, суд також зазначає про те, що наданий позивачем звіт про оцінку від 05.03.2021 не може бути визнаний належним та допустимий доказом з огляду на наступне.

Так, ст. 106 ЦПК України передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.

Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст.106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, у звіті про оцінку не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

На підставі викладеного, ч.ч.3,4 ст.390 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 13, 81, 82, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 про відшкодування вартості витрат на проведення ремонтних робіт відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Повне рішення складено 05 листопада 2021 року.

Суддя О.П.Бодрова