ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

20 жовтня 2021 року

м. Харків

Справа № 643/13468/20

Провадження № 22-ц/818/5562/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Гармаш К.В.,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Палєва Олена Миколаївна, про зміну договору між батьками про участь у вихованні дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 липня 2021 року, ухвалене суддею Крівцовим Д.А., -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Палєва Олена Миколаївна, про зміну договору між батьками про участь у вихованні дитини.

В обґрунтування позову зазначає, що між сторонами укладений договір про участь у вихованні дитини, який передбачає обов`язок позивача сплачувати аліменти в розмірі 12 000 грн. на місяць та внески на депозит дитини у розмірі 105 000грн. на рік. На момент укладення договору він мав дохід від підприємницької діяльності, крім того, отримував заробітну плату в ТОВ «ТК «Агротрейд», що дозволяло йому сплачувати грошові кошти у вказаному розмірі. З 12 березня 2020 року у зв`язку із введенням карантину, для його підприємницької діяльності виникли форс-мажорні обставини, через які він позбавлений можливості виконувати в повному обсязі зобов`язання за договором. У зв`язку з його істотним погіршенням матеріального стану, спричиненим кризою через пандемію коронавірусу, сплата грошових коштів в розмірі, визначеному договором, в даний час є непомірним фінансовим тягарем для нього.

Просив суд змінити договір між батьками від 10 червня 2015 року про участь у вихованні дитини, укладений між сторонами, шляхом виключення з нього п. 20 щодо обов`язку батька щорічно вносити грошові кошти на депозит дитини в розмірі 105 000 грн.; змінити розмір аліментів, зазначених в п. 14 вказаного договору, зменшивши їх з 12 000грн. щомісяця на 6 000грн. щомісяця.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено договір між батьками про участь у вихованні дитини від 10 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. 10 червня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за №1147, виклавши пункт 14 та пункт 20 вказаного договору в наступній редакції:

«14. Відповідно до цього договору Батько зобов`язується щомісячно до 5 числа поточного місяця сплачувати особисто або перераховувати на рахунок Матері, або шляхом переказу аліментів на дитину у добровільному порядку у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень.».

«20. Відповідно до цього договору Батько зобов`язується відкрити на ім`я дитини рахунок у будь-якій банківській установі до кінця 2015 року, про що повідомити Матері, та щорічно класти на рахунок дитини гроші у розмірі не менше 60000 (шістдесят тисяч) гривень до досягнення дитиною повноліття.».

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесенні останнім судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 420,40грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в особі свого представника ОСОБА_3 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що навіть при задовільній фінансовій можливості позивача з 2015 року, останній не відкрив жодного рахунку на ім`я дитини.

Крім того вказує, що договір про участь у вихованні дитини за своєю правовою природою не відноситься до аліментних зобов`язань, а є правочином на користь третьої особи, тобто спільної дитини колишнього подружжя. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Підстави зміни або розірвання договору передбачені у ст.651 ЦК України. Між тим, позивачем не доведено підстав передбачених ч.2 ст.651 ЦК України для внесення змін до договору між сторонами. Що стосується доводів позивача про зміну його матеріального становища, то вони не відповідають дійсності.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.04.2015 розірвано шлюб між сторонами.

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , позивач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачка є його матір`ю.

10.06.2015 між позивачем та відповідачкою укладений договір між батьками про участь у вихованні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. 10.06.2015, зареєстрований в реєстрі за № 1147.

Вказаний Договір укладений з метою урегулювання на майбутнє відносин між сторонами стосовно місця проживання їх спільного сина ОСОБА_4 та участі батьків у забезпеченні умов життя дитини.

Згідно п. 14 Договору Батько (позивач) зобов`язується щомісячно до 5 числа поточного місяця сплачувати особисто або перераховувати на рахунок Матері (відповідачки), або шляхом переказу аліментів на дитину у добровільному порядку у розмірі 12000,00 грн.

Відповідно до п. 20 Договору, Батько зобов`язується відкрити на ім`я дитини рахунок у будь-якій банківській установі до кінця 2015 року, про що повідомити Матері, та щорічно класти на рахунок дитини гроші у розмірі не менше 105000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що аліменти в розмірі 9000,00 грн. на місяць та щорічна сплата позивачем на користь дитини грошових коштів в розмірі 60000,00 грн. відповідатимуть вимогам розумності та пропорційності, не становитимуть надмірний тягар для позивача та забезпечуватимуть рівень життя дитини, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відмовляючи у задоволенні в іншій частині позовних вимог суд посилався на наявність у позивача корпоративних прав, нерухомого майна, фінансової можливості оплачувати поїздки за кордон, вказував, що позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведено наявність підстав для зменшення розміру аліментів до 6000,00 грн. та звільнення позивача від виконання обов`язку щодо щорічної сплати грошових коштів у відповідності до п. 20 Договору.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини 1989 року в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у п. 8 ст. 7 СК України та у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Така правова позиція міститься також у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року (справа № 134/192/17).

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З податкової декларації про майновий стан і доходи позивача за 2015 вбачається, що ним в якості заробітної плати отримано 29337,93 грн.

Відповідно до довідки ТОВ ТК «Агротрейд» від 18.01.2016, позивач працює директором вказаного товариства та протягом 2015 отримав дохід в розмірі 29337,93 грн.

Згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2015, позивачем за вказаний період отриманий дохід в розмірі 1482447,29 грн.

З довідки ТОВ ТК «Агротрейд» від 28.01.2020 вбачається, що позивач протягом 2019 отримав заробітну плату в розмірі 118230,66 грн.

Згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2019, позивачем за вказаний період отриманий дохід в розмірі 998738,52 грн.

Згідно довідки ТОВ ТК «Агротрейд» від 22.07.2020, дохід позивача як директора вказаного товариства за період з 01.07.2019 по 30.06.2020 склав 143562,22 грн.

Згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 1-6 місяці 2020, позивач за вказаний період доходи від підприємницької діяльності не отримував.

Як вбачається з довідки Головного управління ДПС у Харківській області від 21.07.2020, позивач перебуває на обліку як приватний підприємець та у період з 02.07.2020 по теперішній час підприємницьку діяльність здійснює на спрощеній системі оподаткування. Згідно наданих податкових накладних сума доходу склала 00,00 грн.

Позивач листом від 12.06.2020 звертався до відповідачки з пропозицією щодо внесення до Договору змін, аналогічних пред`явленим позовним вимогам.

Як вбачається з відповіді відповідачки від 17.08.2020, остання не погодилась на вказану пропозицію позивача.

Положеннями п. 26 Договору передбачено, що при відсутності домовленості між Сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішуються в судовому порядку.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Положеннями ч. 4 ст. 652 ЦК України передбачено, що зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Так, матеріали справи містять дані та докази, надані стороною позивача на підтвердження своїх доводів, а саме: в 2015 році, коли був укладений Договір, загальний дохід позивача становив 1511785,22 грн., з яких 29337,93 грн. заробітна плата позивача як директора ТОВ «ТК «Агротрейд», 1482447,29 грн. дохід позивача від здійснення підприємницької діяльності.

В 2019 році загальний дохід позивача склав 1116969,18 грн., з яких 118230,66 грн. - заробітна плата позивача як директора ТОВ ТК «Агротрейд», 998738,52 грн. - дохід позивача від здійснення підприємницької діяльності.

Протягом 1-6 місяця 2020 позивач доходів від підприємницької діяльності не отримував. Заробітна плата позивача як директора ТОВ ТК «Агротрейд» протягом 1-6 місяця 2020 складала 12500,00 грн. на місяць.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що стороною позивача доведено істотну зміну матеріального стану ОСОБА_1 , а саме його погіршення в 2020 порівняно з 2015, коли було укладено Договір.

Матеріалами справи підтверджено, що на цей час істотно змінились обставини, а саме через карантинні обмеження, кризу, спричинену пандемією (COVID-19), доходи позивача істотно зменшились.

При цьому в момент укладення договору між батьками про участь у вихованні дитини, сторони зазначеного передбачити не могли та виходили з того, що така зміна обставин не настане.

Вказаний економічний спад позивач не міг усунути при всій турботливості та обачності.

Наразі виконання п. 14 та п. 20 договору між батьками про участь у вихованні дитини порушує співвідношення майнових інтересів сторін.

Із суті договору не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач.

Відповідач звертає увагу на те, що ОСОБА_1 є кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «ТК «Агротрейд» та прямо впливає на розподіл прибутку ТОВ «ТК «Агротрейд». Крім того, вказує, що 30.05.2017 року ТОВ «ТК «Агротрейд» отримав кредит у розмірі 25 000 000 грн. та виконує ці кредитні зобов`язання.

Між тим, зазначені доводи висновків суду не спростовують, отримання кредиту ТОВ «ТК «Агротрейд» не свідчить про покращення майнового стану вказаного товариства та наявності у нього прибутків.

Той факт, що ОСОБА_1 протягом 1-6 місяців 2020 року не отримував доходів окрім заробітної плати директора ТОВ «ТК «Агротрейд» відповідачем не спростований.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, як таке що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 02 листопада 2021 року

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова