Справа № 522/4143/21
Провадження 2/522/5864/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючої судді - Ковтун Ю.І.,

за участі секретаря - Лахматової С.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Богданова О.О.,

представника третьої особи - Давіденко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), третя особи Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (, місцезнаходження: 65039, м.Одеса, вул. Канатна, 134), в якій просить: позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 майже десять років утриманням та вихованням дитини ОСОБА_3 не займається. Станом на 24.02.2021 має заборгованість по аліментам у розмірі 105206,38 гривень. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, відповідно до ст. 164 СК України наявні підстави для позбавлення його батьківських прав. Наявність формального батьківства заважає виїзду дитини за кордон для участі у міжнародних конкурсах, що негативно впливає на розвиток і професійне становлення особистості дівчини.

Ухвалою суду від 19 березня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено вказану справу до розгляду у порядку загального провадження.

10.06.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнає та зазначає, що саме через заборони позивачки, постійні перешкоди з її боку він не має можливості вільно бачитися та спілкуватися зі своєю донькою. Вважає безпідставними посилання позивачки на наявність перешкод у виїзді дитини за межі державного кордону України, оскільки такі не підтверджуються жодним належним доказом. Також зазначає, що не відповідає дійсності розмір заборгованості по аліментам, який вказаний позивачем. Заборгованість по аліментам утворилася у зв`язку із запровадженням в державі карантину та неможливістю працевлаштуватись на постійній основі. Зауважує, що на даний час працює та сплачує аліменти у розмірі визначеному судом. (а.с.66 69).

Ухвалою суду від 30 червня 2021 року закрито підготовче засідання по справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

19.08.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що посилання відповідача на те, що вона перешкоджає йому у спілкуванні з донькою є безпідставними та не підтверджені жодними доказами. Причина, у зв`язку із якою позивач звернулася з даним позовом - це небажання саме дитини спілкуватися із батьком. Дитина протягом 10 років проживає в сім`ї з особою, яку вона вважає батьком (а.с.147 151).

У судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали та просили у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у судовому засіданні просив ухвалити рішення з врахуванням висновку органу опіки та піклування.

При вирішенні питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 суд у відповідності до вимог ст.171 СК України ,вислухав думку неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , яка у судовому засіданні пояснила, що з батьком відповідачем по справі спілкуватися не бажає, вказала, що не має в цьому потреби. Вважає своїм батьком вітчима.

Вислухавши учасників судового процесу, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 , що видано 18.12.2007 Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є: батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_1 (а.с.13).

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 11.03.2010 року, яке набрало законної сили 22.03.2010 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 04 листопада 2009 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 17 18).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.06.2010 року, яке набрало законної сили 14.06.2010 року, встановлено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 (а.с.14-15).

Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 24.02.2021 року № С1-40991-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).

Відповідно до характеристики з Одеської ЗОШ № 68 від 25.02.2021 ОСОБА_5 мешкає в родині разом з матір`ю, старшою сестрою та вітчимом, якого називає батьком. Мати з вітчимом приділяють багато уваги естетичному вихованню доньки, цікавляться її успіхами у навчанні, відвідують батьківські збори. У класному журналі батьком ОСОБА_6 , зі слів мами, записаний ОСОБА_7 (а.с .30).

Згідно з характеристикою з Комунального закладу початкової спеціалізованої освіти «Мистецька хореографічна школа м.Одеси» № 01-08/17 від 18.02.2021 вихованням ОСОБА_3 займається мати ОСОБА_1 (а.с.32).

Відповідно до листа КНП «Дитяча міська поліклініка № 3» Одеської міської ради від 01.03.2021 року за №89 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з народження перебуває на обліку в КНП «ДМП №3» ОМР, амбулаторний прийом завжди здійснюється у супроводі матері, яка виконує рекомендації щодо лікування та обстеження (а.с.33).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.05.2017 № 01-11/630 вирішено зобов`язати громадянку ОСОБА_1 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька громадянина ОСОБА_2 , з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки. З мотивувальної частини висновку вбачається, що мати дитини ОСОБА_1 повідомила, що заперечує проти зустрічей батька ОСОБА_2 з малолітньою донькою у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.100 -101).

Відповідач ОСОБА_2 04.06.2017 звертався до Приморського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області з заявою щодо забезпечення виконання рішення органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.05.2017 № 01-11/630 «Про визначення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », громадянкою ОСОБА_8 та листом Приморського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області № 36/21013ЕО від 07.06.2017 ОСОБА_2 повідомлено про те, що з ОСОБА_8 було проведено профілактичну бесіду та офіційно застережено щодо недопущення порушення чинного законодавства України, протиправних дій та антигромадської поведінки (а.с . 104 105, 102 103).

Відповідно до довідки ТОВ «Джі Ель Престиж» № 12 від 08.06.2021 з заробітної плати ОСОБА_2 утримується 50% заробітної плати на користь ОСОБА_8 на утримання доньки ОСОБА_3 починаючи з червня 2021 року. На 01.06.2021 заробітна плата складає 8000 гривень (а.с. 109).

Згідно висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 12.08.2021 № 01-11/1418/1вих вважають доцільним позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї/особи від 02.07.2021 ССД Одеської міської ради в графі «Інформація від дитини» вказано: «10 років не спілкується з ОСОБА_2 », в графі «Інформація від батьків» вказано: «зі слів матері, з 2017 року дитина з ОСОБА_2 не бачилась» (а.с.155 165).

Відповідно до листа Першого Малиновського відділу ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) станом на 21.07.2021 ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у сумі 116818,70 гривень. (а.с.166).

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ст. 164 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування (п. 1); ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2); жорстоко поводяться з дитиною (п. 3); є хронічними алкоголіками або наркоманами (п. 4); вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п. 5); засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (п. 6).

При цьому, тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України під ухиленням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, свідчить на те, що позбавлення батьківських прав за цією підставою, може бути лише за наявності винної поведінки, в даному випадку, батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Разом з цим, слід зазначити, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою і надзвичайним способом впливу на недобросовісних батьків, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дітей (ст. 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку у кращу сторону, в даному випадку батька, неможливо, і лише при наявності вини в діях останнього.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, 58), яку у цій справі було висловлено відповідачем у підготовчому судовому засіданні.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Положеннями частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У якості доказів винного ухилення ОСОБА_2 від участі у вихованні доньки ОСОБА_3 позивачка посилалася зокрема на те, що ОСОБА_2 має значний розмір заборгованості зі сплати аліментів.

Разом з тим суд зазначає, що свідчення свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків батька дитини неналежне виконання рішенням суду, яким присуджено до сплати аліменти на утримання дитини, є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання, тому не є підставою для позбавлення батьківських прав за наявності заборгованості зі сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Поряд з цим суд враховує, що ОСОБА_1 у 2014 році зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Так, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26.02.2015 у справі № 522/6694/14-ц скасовано рішення Приморського районного суду м.Одеси від 15 жовтня 2014 року, у задоволенні позову було відмовлено. Апеляційний суд Одеської області у своєму рішенні зазначив, що наявність факту заборгованості по сплаті аліментів без встановлення ухилення відповідача від сплати аліментів, встановлення вини відповідача в свідомому ухиленні відповідача у наданні малолітній доньці матеріальної допомоги без встановлення причин ухилення не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. З мотивувальної частини рішення суду також вбачається, що відповідач не відмовляється від доньки, бажає залишатися її батьком та займатися її вихованням, однак, існують перешкоди зі сторони позивача щодо зустрічей з дитиною. З метою уникнення конфліктів з позивачкою відповідач не з`являється в квартиру позивачки. (а.с.122 -125).

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_8 вважає умовою позбавлення батьківських прав відповідача, наявність перешкод у подальшому виїзді дитини за кордон.

Однак, суд звертає увагу позивача, що можливість виїзду дитини за кордон, жодним чином не залежить від позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки чинним законодавством не встановлено обов`язкову залежність такого права від наявності рішення суду про позбавлення батьківських прав одного з батьків.

Згідно з вимогами статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 12.08.2021 № 01-11/1418/1вих вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, зазначений висновок органу опіки та піклування, його зміст про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, суд вважає поверхневим, у ньому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, не допитано та не врахована думка відповідача, не досліджені умови його проживання, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини.

Тобто, такий висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Поряд з цим, як свідчать матеріли справи, 28.07.2021 ОСОБА_2 на адресу Служби у справах дітей Одеської міської ради було надано пояснення по суті звернення ОСОБА_1 та відповідні копії документів, а саме: відзиву на позовну заяву про позбавлення батьківських прав від 10.06.2021; копію рішення апеляційного суду Одеської області по справі № 522/6694/14-ц, номер апеляційного провадження 22-ц/785/2073/15; відповіді Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 15.06.2021 № 01-13/393/1вих та висновку органу опіки та піклування «Про визначення порядку участі громадянина ОСОБА_2 у вихованні його малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 19.05.2017 № 01-11/630; відповіді Одеського районного управління поліції № 1 відділу поліції № 2 ГУНП в Одеській області від 08.06.2021 № 60.2-173/аз та відповіді Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 07.06.2017 № 36/-21013ЕО (відправлені поліцією 17.06.2021); відповіді Одеського районного управління поліції № 1 відділу поліції № 1 ГУНП в Одеській області від 09.06.2021 № 306а/з; розрахунок заборгованості по аліментам від 09.06.2021; характеристику ОСОБА_2 та довідку № 12 від 08.06.2021 ТОВ «ДЖІ ЕЛЬ ПРЕСТИЖ», які не були оцінені та відображені у зазначеному висновку органу опіки та піклування від 12.08.2021.

Так само не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав характеристики з навчальних закладів та довідки медичних установ, оскільки за наявності неприязних стосунків між сторонами батько міг не з`являтися в зазначені заклади для недопущення конфліктів у присутності дитини.

Судом установлено, що напружені стосунки між сторонами не сприяли участі батька у вихованні дитини. Через обставини, що склалися, батько тривалий час не приймав участі у вихованні доньки, при цьому вчиняв дії направлені для спілкування з дитиною, зокрема, звертався до органу опіки та піклування щодо визначення порядку участі у її вихованні та правоохоронних органів щодо забезпечення виконання рішення органу опіки та піклування від 19.05.2017 № 01-11/630 «Про визначення порядку участі громадянина ОСОБА_2 у вихованні його малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Суд зазначає, що особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_3 батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Поряд з цим, суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч.3 ст.171 СК).

При вирішенні даної справи суд вважає, що думка дитини, хоча і має важливе значення, однак не може бути вирішальною у даному спорі та не є абсолютною для суду, враховуючи напружені стосунки між сторонами, проживання дитини разом з матір`ю, а також інші обставини, що характеризують спірні правовідносини, що не виключає можливість прямого впливу матері на формування думки дитини.

Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, тому з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, за обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення його батьківських прав, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4-13, 17, 18, 76, 81, 263, 265, 273 ЦПК України, ст. ст. 7, 155, 164, 165 СК України

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.І. Ковтун