Справа № 318/1545/19 Номер провадження №2/318/372/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2021 р. м. Кам`янка-Дніпровська

Кам`янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області в складі: суддя Васильченко В.В.; секретар судового засідання Борисенко П.В.; учасники провадження: позивач ОСОБА_1 ; представник відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кам`янсько-Дніпровської міської ради Василівського району Запорізької області про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом до Кам`янсько-Дніпровської міської Запорізької області в обґрунтування якого зазначала, що вона з 05.05.2003 року прийнята до Кам`янсько-Дніпровського міського комунального підприємства «Лазнево-пральний комбінат» на посаду робітниці по благоустрою кладовища, 08.02.2007 року її звільнено у зв`язку з ліквідацією підприємства.Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 09.10.2009 року по справі №2-614 2009 рік, задоволено позов ОСОБА_1 до Кам`янсько-Дніпровського міського комунального підприємства «Лазнево-пральний комбінат», в особі арбітражного керуючого Кравченко Родіона Миколайовича, треті особи без самостійних вимог Кам`янсько-Дніпровська міська рада в особі її виконавчого комітету, ОСОБА_3 про скасування наказу про звільнення, зміни запису в трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23.11.2010 року вказане рішення залишено без змін. В порядку виконання зазначеного рішення від 09.10.2009 року, яке 23.11.2010 року набуло законної сили, видано виконавчий лист №2-614/2009, який було пред`явлено до виконання. В провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа №25/53/08-12/206/08 про банкрутство Кам`янсько-Дніпровського міського комунального підприємства «Лазнево-пральний комбінат», який відповідно до загальних положень статуту згідно з рішення Кам`янсько-Дніпровської міської ради від 19.06.2001 року №179, а також Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про підприємства» створене з метою побутового обслуговування населення, підприємств, організацій м. Кам`янка-Дніпровська, та є власністю Кам`янсько-Дніпровської міської ради.

Відповідно до ст. 240-1 КЗпП України, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за п. 1 ст. 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені ст. 40-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення». З листа Кам`янсько-Дніпровської міської ради від 22.09.2011 року ОСОБА_1 дізналася, що заробітну плату робітникам цвинтаря виплачували з міського бюджету, а вона працювала на посаді робочої по благоустрою цвинтаря з 05.05.2003 року. Кам`янсько-Дніпровська міська рада 24 березня 2017 року на двадцятій сесії сьомого скликання постановила рішення №27, яким відмовила у виділенні коштів у сумі 27542,48 грн. з міського бюджету для погашення заборгованості із заробітної плати колишньому працівникові МКП «Лазнево-пральний комбінат», боржника ОСОБА_1

23 червня 2017 року Кам`янсько-Дніпровська міська рада на 2-й сесії 8-го скликання постановила рішення №39, яким відмовила у виділенні коштів у сумі 27542,48 грн. з міського бюджету для погашення заборгованості із заробітної плати колишньому працівникові МКП «Лазнево-пральний комбінат», боржника ОСОБА_1 . Позивач зазначає, що посилання відповідача Кам`янсько-Дніпровської міської ради на норми ч. 2 ст. 219 ГК України, ст. 175 ЦК України, є недоречними, оскільки на підставі статуту Кам`янсько-Дніпровського МКП «Лазнево-пральний комбінат» міська рада є власником підприємства, а не засновником, та несе відповідальність за боргами цього комунального підприємства, що перебуває у стані ліквідації.

Позивач просить суд, скасувати рішення 24.03.2017 року Кам`янсько-Дніпровської міської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області на 20-й сесії 7-го скликання постановила рішення № 27, 23.06.2017 року Кам`янсько-Дніпровської міської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області на 2-й сесії 8-го скликання постановила рішення №39, та визнати неправомірними дії Кам`янсько-Дніпровської міської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області з відмови виділенні їй коштів з міського бюджету для погашення заборгованості із заробітної плати, а також зобов`язати Кам`янсько-Дніпровську міську раду Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області виділити їй кошти з міського бюджету для погашення заборгованості із заробітної плати колишньому працівникові МКП «Лазнево-пральний комбінат».

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, до суду надіслала заяву в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду надіслали заяву в якій просили справу слухати у їх відсутність, позовні вимоги просили залишити без задоволення. Представником відповідача подано 02.09.2019 року відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Зазначає, що визнає, що в визнає той факт, що провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа №25/53/08-12/206/08 про банкрутство Кам`янсько-Дніпровського міського комунального підприємства «Лазнево-пральний комбінат», та те, що міською радою було надано листи за вих. №01-03-1117 від 22.09.2011 року з інформацією щодо фінансування робіт по благоустрою цвинтаря з міського бюджету, а також що Міською радою були прийняті рішення №27 від 24.03.2017 та №39 від 23.06.2017, яким було відмовлено у виділенні коштів з міського бюджету для погашення заборгованості із заробітної плати колишньому працівникові КМКП «Лазнево-пральний комбінат» - ОСОБА_1 . Позивач невірно зробив висновок про те, що заробітна плата виплачувалась робітникам КМКП «Лазнево-пральний комбінат», в тому числі робітникам цвинтаря, з міського бюджету. Фінансування робіт з благоустрою міста Кам`янка-Дніпровська відбувалося регулярно на підставі рішень Міської ради. У листі за вих. №01-03/1117 ВІДТ 22.09.2011 було надано інформацію тільки щодо фінансування робіт з благоустрою цвинтаря з міського бюджету. Заробітна плата безпосередньо робітникам цвинтаря, в тому числі Позивачеві, з міського бюджету не виплачувалась, оскільки згідно п.1.5. Статуту КДМКП «Лазнево-пральний комбінат» підприємство є госпрозрахунковим, має самостійний баланс, п. 2.2. Статут визначено предмет діяльності підприємства: роздрібна та оптова торгівля товарами народного споживання, надання побутових послуг населенню, ритуальні послуги та інші, від яких Підприємство одержувало дохід. Таким чином, виплата заробітної плати здійснювалося виключно за рахунок коштів, отриманих від господарської діяльності підприємства, у тому числі і за рахунок отриманих від виконання робіт, замовником яких виступав виконавчий комітет Кам`янсько-Дніпровської міської ради. Протягом здійснення підприємством господарської діяльності жодного разу з міського бюджету кошти за цільовим призначенням на виплату заробітної плати працівникам КМКП «Лазнево-пральний комбінат» не виділялися. Зазначає, що рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області по справі №2-614/2009 від 09.10.2009, залишеним у силі ухвалою Апеляційного суду Запорізької області по справі №22-8315/2010 від 23.11.2010 і яке на сьогоднішній день є чинним, середню заробітну плату на користь ОСОБА_1 вже було стягнуто саме з КМКП «Лазнево-пральний комбінат», що й свідчить про те, що саме Підприємство є боржником перед позивачем. З урахуванням зазначеного, міською радою і було прийняті рішення сесії №27 від 24.03.2017 «Про розгляд ухвали Господарського суду Запорізької області справа №25/53/08-12/206/08 від 23.02.2017 року» та №39 від 23.06.2017 «Про розгляд ухвали Господарського суду Запорізької області справа №25/53/08-12/206/08 від 06.06.2017», якими було відмовлено ОСОБА_1 у виплаті заробітної плати.

Окрім того, відповідач зазначає, що відповідно до ГК України та п.1.1 Статуту власником КМКП «Лазнево-пральний комбінат» є Кам`янсько-Дніпровська міська рада, яка виступає одночасно і засновником підприємства, проте згідно п. 3.5. Статуту КМКП «Лазнево-пральний комбінат» підприємство відповідає по своїм боргам усім своїм майном, на яке згідно законодавства України може бути звернено стягнення. Зазначає, що позивач виступає кредитором у справі №25/53/08-12/206/08 про банкрутство КМКП «Лазнево-пральний комбінат», що знаходиться в провадженні Господарського суду Запорізької області, і неодноразово заявляв вимоги про стягнення заробітної плати, ці вимоги судом задовольнялись, відповідно Міська рада розглядала на сесіях питання виплати ОСОБА_1 , що відображено у рішеннях сесії №27 від 24.03.2017, №39 від 23.06.2017. Таким чином право на захист свого невизнаного права Позивач вже використовує у вищезазначеній справі про банкрутство ті від своїх вимог кредитора по цій справі Позивач не відмовляється. Враховуючи той факт, що на сьогоднішній день вже є чинне рішення суду про стягнення середньої заробітної плати на користь ОСОБА_1 саме з КМКП «Лазнево-пральний комбінат», подання нової позовної заяви має ознаки зловживання процесуальними правами. Крім того, позовна вимога про зобов`язання Міської ради виділити ОСОБА_1 кошти з міського бюджету для погашення заборгованості із заробітної плати колишньому працівникові КМКП «Лазнево-пральний комбінат» може мати ознаки втручання у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування та виходити за межі завдань цивільного судочинства. Відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити (а.с.27-29).

Позивач подав відповідь на відзив 20.03.2020 року в якому зазначив текст тотожній позовній заяві, навів нормативне обґрунтування позовних вимог (а.с.68-70), зазначає що обсяг відповідальності КМКП «Лазнево-пральний комбінат» передбаченої ст. 240-1 КЗпП України покладається на Міську раду, як орган місцевого самоврядування, який є власником та засновником даного комунального підприємства. Згідно ч.1 ст. 39 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника у будь-який час до закінчення ліквідаційної процедури має право одночасно задовольнити усі вимоги конкурсних кредиторів відповідно до реєстру вимог кредиторів або надати боржнику грошові кошти, достатні для задоволення всіх вимог кредиторів, у порядку та на умовах передбачених статтею 31 цього Закону. Оскільки ОСОБА_1 працювала на посаді робочої по благоустрою цвинтаря, а заробітну плату її сплачували за рахунок бюджету, що підтверджується рішеннями Міської ради, томі і заборгованість по заробітній платі повинна бути виплачена за рахунок місцевого бюджеті.

Правом на подання заперечення на відповідь на відзив відповідач не скористався.

Відповідно до наказу в. о. голови Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16.07.2020 року №45 суддю ОСОБА_4 відраховано зі складу суду у зв`язку з виходом у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 23.06.2020 року №1948/0/15-20 та був проведений повторний автоматичний розподіл судової справи, для розгляду якої визначено суддю Васильченка В. В.

Ухвалою судді Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області Васильченко В. В. від 01.02.2021 року справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 17.06.2021 року закрито підготовче провадження по справі, праву призначено до розгляду по суті.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносин.

Частиною 2ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Судом встановлено, що рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області 09 жовтня 2009 по справі №2-614/2009 рік, позов ОСОБА_1 до Кам`янсько-Дніпровського міського комунального підприємства Лазнево-пральний комбінат, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено. Наказ №8 від 08.02.2007 року Кам`янсько-Дніпровського міського комунального підприємства Лазнево-пральний комбінат, в частині звільнення ОСОБА_1 скасовано. Скасовано запис в трудовій книжці під порядковим номером 2. Зобов`язано відповідача Кам`янсько-Дніпровське міське комунальне підприємство "Лазнево-пральний комбінат"зробити в трудовій книжці ОСОБА_5 запис у наступній редакції "Звільнити в зв`язку з банкрутством Кам`янсько-Дніпровського міського комунального підприємства "Лазнево-пральний комбінат" на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України", дату звільнення визначити датою набрання законною сили рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду за позовом ОСОБА_1 до Кам`янсько-Дніпровського міського підприємства "Лазнево-пральний комбінат "Про скасування наказу про звільнення, зміни запису в трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди", підставою звільнення визначити постанову Господарського суду Запорізької області від 05.03.2008 року. Стягнуто з Кам`янсько-Дніпровського міського комунального підприємства Лазнево-пральний комбінат, на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 08.02.2007 року по 08.10.2009 року включно, виходячи з середньої заробітної плати на місяць в сумі17 475,7 грн. Стягнуто з Кам`янсько-Дніпровського міського комунального підприємства Лазнево-пральний комбінат, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5000 грн. Стягнуто з Кам`янсько-Дніпровського міського комунального підприємства Лазнево-пральний комбінат, на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 1400 грн. Рішення в частині виплати середнього заробітку за 1 місяць підлягає негайному виконанню (а. с. 5-6).

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2010 року по справі №22-8315/2010 р., рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 09 жовтня 2009 року залишено без змін (а. с. 7-8).

Докази пред`явлення виконавчого листа, виданого на підставі рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області 09 жовтня 2009 року по справі №2-614/2009 рік, суду не надано.

Як вбачається з Єдиного реєстру судових рішень, та визнано сторонами, у провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа №25/53/08-12/206/08 про банкрутство Кам`янсько-Дніпровського міського комунального підприємства «Лазнево-пральний комбінат». Станом на час розгляду справи звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс не затверджено; вимоги кредиторів по справі не вважаються погашеними, Кам`янсько-Дніпровське міське комунальне підприємство «Лазнево-пральний комбінат» не ліквідовано як юридичну особу.

Згідно п.1.1 Статуту Кам`янсько-Дніпровського міського комунального підприємства «Лазнево-пральний комбінат», засновником вказаного підприємства являється Кам`янсько-Дніпровська районна рада, при реорганізації, шляхом виділення частки Кам`янсько-Дніпровського міського комунального підприємства «Будинкоуправлінню», згідно рішення Кам`янсько-Дніпровської міської ради від 19.06.2001 року №179, а також Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про підприємства» і створене за метою побутового обслуговування населення, підприємств, організацій міста Кам`янка-Дніпровська, є власністю Кам`янсько-Дніпровської міської ради.

Позивач як на підставу заявлених вимог посилається на те, що з відповідач зобов`язаний як власник Кам`янсько-Дніпровського міського комунального підприємства «Лазнево-пральний комбінат» зобов`язаний здійснити виплату їй заборгованості по заробітній платі за рахунок місцевого бюджету, однак з такими доводами судне погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Стаття 116 КЗпП України зазначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13).

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64 цс 13 від 03.2013 року) згідно із ч. 1ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Згідно ст. 240-1 КЗпП України, у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за п. 1 ст. 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені ст. 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до ч.2ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру.

Судом встановлено, що рішенням від 09 жовтня 2009 року по справі №2-614/2009 рік Кам`янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області, як орган, що розглядав трудовий спір, зобов`язав Кам`янсько-Дніпровське міське комунальне підприємство «Лазнево-пральний комбінат», який вже на той час перебував у стані ліквідації, виплатити працівникові ОСОБА_1 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 08.02.2007 року по 08.10.2009 року включно виходячи з середньої заробітної плати на місяць в сумі 17 475,7 грн. Тобто трудовий спір по захисту прав позивача вже було розглянуто судом по суті та визначено особу з якої підлягає стягнення.

В матеріалах справи відсутня інформація чи передано на примусове виконання виконавчий лист, доказів позивачем суду не надано.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», №606-XIV, (в редакції, чинній на момент визнання комунального підприємства банкрутом) виконавче провадження підлягає закінченню: передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи.

Постановою господарського суду Запорізької області від 05 березня 2008 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/64289816), Кам`янсько-Дніпровське міське комунальне підприємство «Лазнево-пральний комбінат», визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора.

Позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів про те, що її було визнано кредитором КМКП «Лазнево-пральний комбінат».

Відповідно до ч. 5ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(в редакції, чинній на момент визнання комунального підприємства банкрутом), під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані тільки для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Законом.

Позивачем не було подано суду доказів, що її, ОСОБА_1 , було визнано кредитором КМКП «Лазнево-пральний комбінат», а ліквідатором було заявлено вимогу до Кам`янсько-Дніпровської міської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області про стягнення коштів розмір, яких визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. Так само позивач не надав суду також доказів, що Господарським судом Запорізької області затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс; вважаються погашеними вимоги кредиторів по справі, ліквідовано як юридичну особу КМКП «Лазнево-пральний комбінат», та провадження у справі припинено.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(в редакції, чинній на момент визнання комунального підприємства банкрутом), погашені вимоги кредиторів - задоволені вимоги кредиторів, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну зобов`язання або припинення зобов`язання в інший спосіб, а також інші вимоги, які відповідно до цього Закону вважаються погашеними.

Частина 4ст. 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(в редакції, чинній на момент визнання комунального підприємства банкрутом), зазначає, що у випадках, передбачених пунктами 4-7 частини першої цієї статті, господарський суд в ухвалі про припинення провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 ЦК України) держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Нормами ЦК України передбачено, що територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин - можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом. Водночас територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом, а юридичні особи, створені територіальними громадами, у свою чергу, не відповідають за зобов`язаннями відповідно територіальних громад.

Підстави та умови субсидіарної відповідальності визначаються положеннями ст. 619 ЦК України. За загальним змістом цієї норми субсидіарна відповідальність повинна бути передбачена договором або законом, така відповідальність настає за умови пред`явлення вимоги до основного боржника та його відмовою від задоволення вимог кредитора або не надсилання відповіді у розумний строк про задоволення вимоги.

Тобто, виходячи зі змісту вказаної норми, підставою для застосування субсидіарної відповідальності для засновників таких юридичних осіб має бути виключно пряма вказівка закону або договору.

Така відповідальність передбачена, зокрема Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а у подальшому статтею 61 Кодексу України з процедур банкрутства.

Основною метаю такої субсидіарної відповідальності є притягнення винних осіб у доведенні до банкрутства до додаткової (субсидіарної) відповідальності і стягнення на користь кредиторів непогашених у ліквідаційній процедурі кредиторських вимог.

Тлумачення ст. 74, 75 ГК України дозволяє зробити висновок, що комунальне комерційне підприємство володіє своїм майном на праві повного господарського відання та є самостійним у здійсненні господарської діяльності, в тому числі, із заробітної плати, за рахунок майна, закріпленого за таким підприємством на праві господарського відання, якщо інше не встановлено статутними документами цього товариства. У разі незаконності дій власника щодо належного такому підприємству майна, воно має право на захист своїх речових прав на майно від дій власника.

Аналізуючи ці норми права у їх сукупності, слід дійти висновку, що за загальним правилом у разі недостатності коштів у комунального унітарного комерційного підприємства для відповідальності за своїм зобов`язанням пов`язаним, із господарською діяльністю, орган, до сфери управління якого входить підприємство, не несе повну субсидіарну відповідальність за господарськими зобов`язаннями цього підприємства (ч. 7 ст. 77 ГК України).

Комерційні комунальні підприємства за своїми зобов`язаннями відповідають самостійно.

Отже, субсидіарна відповідальність органу місцевого самоврядування за зобов`язаннями комунальних комерційних підприємств не настає, крім випадку, якщо буде доведено, що комунальне комерційне підприємство було доведено до банкрутства саме діями його засновника (учасника) - органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 80 і 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, позивачем не надано належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження, що до Кам`янсько-Дніпровської міської ради було заявлено вимогу про стягнення коштів в розмірі заявленої кредитором ОСОБА_1 при ліквідації комунального підприємства КМКП «Лазнево-пральний комбінат», і відповідач несе субсидіарну відповідальність перед позивачем.

У зв`язку з тим, що рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 09.10.2009 року по справі №2-614/2009 з Кам`янсько-Дніпровської міської ради не було стягнуто належних позивачу коштів в розмірі 27542,48 грн., і вказані вимоги ОСОБА_1 не було визнано погашеними Господарським судом Запорізької області, суд вважає, що Кам`янсько-Дніпровська міська рада не несе відповідальності за вимогами ОСОБА_1 , які вона пред`являла до КМКП «Лазнево-пральний комбінат» і які не визнані погашеними.

Суд також враховує, що згідно п. 1.5, 3.1, 3.2 Статуту КМКП «Лазнево-пральний комбінат», було комерційним унітарним підприємством та володіло майном на праві повного господарського відання, за рахунок цього майна здійснювалося погашення боргів підприємства перед кредиторами, що спростовує позивні вимоги в частині обов`язку сплати заробітної плати засновником підприємства.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 711/3288/17-ц (провадження № 61-25288 сво 18), та Верховний суд у складі Об`єднаної падати Касаційного цивільного суду у постанові від02 вересня 2020 року у справі № 607/24783/18 ( провадження № 61-9416 св 20) щодо субсидіарної відповідальності міської ради.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права та інтереси позивача не були порушенні відповідачем, а тому відсутні підстави для скасувати рішення 24 березня 2017 року Кам`янсько-Дніпровської міської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області на двадцятій сесії сьомого скликання постановила рішення №27, 23 червня 2017 року Кам`янсько-Дніпровської міської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області на другій сесії восьмого скликання постановила рішення №39, та визнання неправомірними дії Кам`янсько-Дніпровської міської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області з відмови виділенні їй коштів з міського бюджету для погашення заборгованості із заробітної плати, а також зобов`язання Кам`янсько-Дніпровську міську раду Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області виділити ОСОБА_1 кошти з міського бюджету для погашення заборгованості із заробітної плати колишньому працівникові МКП «Лазнево-пральний комбінат», а тому у задоволені позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 і 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи, що позов виник із трудових правовідносин та майновий стан позивача, суд вважає, що слід звільнити позивача від сплати судового збору за подання позову.

На підставі ст. 116, 117, КЗпП України, керуючись ст. 2, 4, 5, 10-13, 76-82, 89, 141, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кам`янсько-Дніпровської міської ради Василівського району Запорізької області про зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду або через Кам`янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне найменування учасників судового процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Кам`янсько-Дніпровська міська рада Василівського району Запорізької області, місцезнаходження: 71304, Запорізька обл., Василівський р-н , м. Кам`янка-Дніпровська, вул. Каховська, буд. 98, .

Суддя: В. В. Васильченко