СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/1498/21
20 жовтня 2021 року м. Київ
Святошинський районний суду м. Києва
у складі головуючого Войтенко Ю.В.,
за участю секретаря Проневич В.В.,
розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
В вересні 2020 позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 26.05.2017 між сторонами укладено договір позики, на підтвердження чого було складено розписку з основними умовами договору, та одночасно, в момент укладення договору, позивач передала відповідачу обумовлену суму коштів 50 000,00 грн. Розписка була втрачена позивачем. Відповідно до умов договору, ОСОБА_2 зобов`язувався повернути кошти до 26.05.2018, але до моменту подачі позову кошти не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав. 19.07.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у сумі 750,00 грн. У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 борг за договором позики у розмірі 49 250,00 грн., проценти за користування коштами за період з червня 2017 по 26 травня 2018 року включно - 4 980,00 грн., інфляційні втрати у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем обов`язку зі сплати суми позики - 5 082,60 грн., річні проценти - 33 691,84 грн., інфляційні втрати у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем обов`язку зі сплати процентів - 753,14 грн., розмір відсотків за користування несплаченими процентами - 407,98 грн.
Ухвалою суду від 01.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Позивач та відповідач до судового засідання не з`явились, повідомлялись належним чином.
19.10.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі
Учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки.
Засвідчена належним чином копія ухвали та копія позовної заяви з додатками надсилались судом на адресу місця реєстрації відповідачів. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили.
Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав.
Суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.
Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до п.1 договору від 26.05.2017 ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність 50 000,00 грн.
Згідно із п. 2 договору зазначену суму грошей ОСОБА_2 зобов`язується повернути ОСОБА_1 готівкою в строк до 26.05.2018.
Договір підписано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та скріплено печаткою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням наведених правил правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Позивач у позовній заяві вказує, що відповідач 19.07.2017 сплатив 750,00 грн. позики. Відтак сума основного боргу складає 49 250,00 грн. (50 000,00 грн. - 750,00 грн.)
Відповідачем не надано доказів сплати ним зазначеної суми боргу.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відтак, враховуючи формулювання предмету договору позики в гривнях та заявлені позовні вимоги, стягненню підлягає сума, вказана в договорі позики, тобто, 49 250,00 грн, відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.
Щодо стягнення процентів за користування коштами. Позивач просить суд стягнути 4 980,00 грн. процентів за користування коштами за період з червня 2017 року по 26 травня 2018 року включно.
Відповідно до п. 4 договору за користування грошовими коштами ОСОБА_1 має право на одержання від ОСОБА_2 процентів від суми позики в розмірі 10 відсотків річних.
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором..
Зважаючи на викладене, суд, здійснивши власний перерахунок вважає, що відповідно до заявлених позивачем періодів та сум, арифметично вірними та правомірними будуть проценти за користування коштами у розмірі 4 931,51 грн. (50 000,00 грн. * 10% * 360 / 365 / 100). Відтак з відповідача підлягає стягненню проценти за користування коштами у розмірі 4 931,51 грн.
Стосовно нарахувань втрат від інфляції зі сплати суми позики в сумі 5 082,60 грн., судом враховано наступне.
Індекс інфляції, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, визначається Держкомстатом за період, який становить один місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Судом враховано, що позивач при здійсненні розрахунку інфляції у встановлених ним періодах включав й періоди в яких мала місце дефляція.
Зважаючи на викладене, суд, здійснивши власний перерахунок вважає, що відповідно до заявлених позивачем періодів та сум, арифметично вірними та правомірними будуть інфляційні втрати в розмірі 5 406,99 грн. Оскільки, позивачем заявлено до стягнення меншу суму інфляційних втрат у межах суми, що підлягала стягненню, то вимога позивача про стягнення 5 082,60 грн. індексу інфляції зі сплати суми позики підлягає задоволенню.
Щодо стягнення інфляційних втрат у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем обов`язку зі сплати процентів у розмірі 753,14 грн.
Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем нарахування інфляційних втрат ним здійснювалась зі суми заборгованості 415,00 грн. в період з 29.06.2017 по 05.09.2020, з 29.07.2017 по 05.09.2020, з 29.08.2017 по 05.09.2020, з 29.09.2017 по 05.09.2020, з 29.10.2017 по 05.09.2020, з 29.11.2017 по 05.09.2020, з 29.12.2017 по 05.09.2020, з 29.01.2018 по 05.09.2020, з 01.03.2018 по 05.09.2020, з 29.03.2018 по 05.09.2020, з 29.04.2018 по 05.09.2020, з 29.05.2018 по 05.09.2020.
Відповідно до п. 4 договору за домовленістю сторін виплата процентів за користування грошовими коштами здійснюється шляхом перерахування ОСОБА_2 щомісячно, в період з 20 по 28 число кожного місяця, по 415,00 грн. А також 15% відсотків щомісяця від підприємницької діяльності ОСОБА_2 .
Підтвердження наявності такої домовленості між сторонами позивачем не надано.
Згідно п. 2 договору строк виконання зобов`язання за договором встановлено до 26.05.2018.
Інфляційні втрати нараховуються на місяць наступний за місяцем в якому мав би були здійснений платіж.
Як встановлено вище судом, проценти за користування коштами складають 4 931,51 грн.
Зважаючи на викладене, суд, здійснивши власний перерахунок вважає, що відповідно до заявлених позивачем кінцевих періодів, арифметично вірними та правомірними будуть інфляційні втрати за несвоєчасне виконання відповідачем обов`язку зі сплати процентів в розмірі 530,47 грн.
Щодо стягнення 3% у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем обов`язку зі сплати процентів у розмірі 407,98 грн.
Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Позивачем за аналогією з нарахуванням інфляційних втрат у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем обов`язку зі сплати процентів здійснив розрахунок зі суми заборгованості 415,00 грн. за кожен місяць законного користування коштами.
Суд, здійснивши власний перерахунок вважає, що відповідно до заявлених позивачем кінцевих періодів, арифметично вірними та правомірними будуть 3% річних за несвоєчасне виконання відповідачем обов`язку зі сплати процентів в розмірі 336,55 грн.
Щодо відсотків (30% річних) за несвоєчасне повернення основного зобов`язання.
Відповідно до п. 8 договору якщо ОСОБА_2 своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 процентів річних від простроченої суми.
Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, датою початку розрахунку ним визначено 27.05.2018.
Згідно п. 2 договору строк виконання зобов`язання за договором встановлено до 26.05.2018.
Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Тому суд, під час перерахунку заявлених до стягнення 30% річних, із врахуванням початкового строку нарахування 29.05.2018, вважає вірною до стягнення суму 30% річних у розмірі 33 610,89 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Відтак з відповідача підлягають стягненню на користь банку понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме 937,42.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 525, 526, 527, 530, 549, 550, 553, 554, 559, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 280, 282, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 93 742,02 грн., з яких основна заборгованість 49 250,00 грн., заборгованість зі сплати процентів за користування позикою 4 931,51 грн., інфляційні втрати у зв`язку з несвоєчасним виконанням обов`язку зі сплати суми позики 5 082,60 грн., інфляційні втрати у зв`язку з несвоєчасним виконанням обов`язку зі сплати процентів 530,47 грн., 30% річних за несвоєчасне повернення основного зобов`язання 33 610,89 грн., 3% річних за несвоєчасне виконання обов`язку зі сплати процентів 336,55 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 937,42 грн.
У решті позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.
Повний текст складено 20.10.2021.
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).
Суддя Ю.В. Войтенко