Провадження №2/523/311/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.Н.,

за участю секретаря судових засідань Нестеренко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 09.02.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач по справі вчинив по відношенню до позивача насильницькі дії, виштовхав останню з квартири, та як наслідок, позивач захворіла на гострий бронхіт. У зв`язку з цим просить суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 4 573 грн. 81 коп., моральну шкоду в розмірі 15 000 гривень.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.08.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 передано за територіальною підсудністю до Суворовського районного суду м. Одеси.

Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2020 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслану копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

Не погоджуючись з позовними вимогами, на адресу суду 14.09.2021 року (вх. № 16927) надійшли заперечення на позовну заяву, згідно яких відповідач зазначив, що обставини на які посилається ОСОБА_1 є надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам. Зазначив, що позивач в силу своєї роботи часто скаржилась на погане самопочуття, жодних протиправних дій щодо неї відповідач не вчиняв. До заперечення на позовну заяву, відповідач надав відео доказ на флеш-носії, копію виписки з медичної картки стаціонарного хворого (а.с.41-49).

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно.

На адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 , про підтримку позовних вимог в повному обсязі, в якій позивач просила розгляд справи провести за її відсутності (а.с.54).

Відповідач ОСОБА_2 , також звернувся до суду з заявою про можливість проведення слухання справи за його відсутності у зв`язку з вжитими карантинним заходами, просив у задоволенні позову відмовити, зазначив про підтримку заперечень проти позову (а.с.55).

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Таким чином, з урахуванням наданих сторонами у справі заяв про можливість розгляду справи за їх відсутності, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заяву позивача про підтримку позовних вимог, відповідача про не визнання позову, оцінивши надані сторонами докази на підтвердження та спростування обставин справи, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Так, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначила, що у зв`язку з протиправними діями відповідача вона змушена була викликати органи поліції та відповідач в ході конфлікту, що виник між сторонами вигнав позивача на холод, внаслідок чого вона захворіла, потребувала лікування на яке витратила кошти, а відтак, просить стягнути з відповідача на її користь витрати у вигляді матеріальної шкоди в розмірі: 4 573 грн. 81 коп. та моральну шкоду у розмірі: 15 000 гривень.

Статтею 1195 ЦК України, передбачено відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Так, відповідно до ч. 1 цієї статті - фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Судом досліджується виписка з медичної карти стаціонарного хворого № 1423/235 терапевтичного відділення, згідно якого ОСОБА_1 , 1969 року народження, місце проживання: АДРЕСА_2 , дата надходження: 11.02.2020 року, виписка 21.02.2020 року. Згідно виписки, медичний діагноз: Гострий бронхіт та тлі ГРВІ. ЛН 0. Гострий рінофарінгіт. Узловий зоб. Астено-невротичний синдром. Відповідно до Анамнезу хвороби: зі слів хворіє близько 3 днів, лікувалась самостійно, приймала ібуфен, але без покращення, 11.02.2020 викликано швидку, доставлена до МЛ № 5. Зроблено РГ ОГК, госпіталізована до т/в. (а.с.7).

Згідно листа Суворовського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 12.03.2020 року вих. № 39/2850 вбачається, що на звернення до ГУНП, яке зареєстроване в ЖЄО № 6843 від 03.03.2020 року ознак складу кримінального правопорушення при розгляді звернення не вбачається. За результатами звернення винесений висновок на підставі ЗУ «Про звернення громадян» та списаний до справи Суворовського ВП в м. Одесі. Відносно громадянина ОСОБА_2 , складний протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства (а.с.8).

Відповідно до довідки про результати проведення перевірки інформації викладеної в матеріалах ЖЄО № 6843 від 03.03.2020 року, за суттю звернення: 03.03.2020 року в Суворовський ВП в м. Одесі надійшла заява гр. ОСОБА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , яка просить прийняти міри відносно племінника ОСОБА_2 , який 09.02.2020 року близько 14 год. 30 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , погрожував фізичним насиллям, висловлювався нецензурною лайкою відносно заявника.

В ході розгляду матеріалів було встановлено та опитано ОСОБА_2 , який повідомив, що дійсно 09.02.2020 року за місцем мешкання, в нього виник конфлікт з тіткою ОСОБА_1 , в ході якого він висловлювався нецензурною лайкою в її адресу. Відносно ОСОБА_2 , складено протокол за ст.173-2 КУпАП. Проведена бесіда профілактичного характеру про недопущення домашнього насильства (а.с.9).

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується) від 03.03.2020 року, ДОП СП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, прийняв заяву ОСОБА_1 , наступного змісту: 09.02.2021 року о 14 год. 30 хв., ОСОБА_1 , знаходилася в квартирі своєї племінниці гр. ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , до якої прийшов гр. ОСОБА_2 , який і розпочав конфлікт, в ході якого висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, намагався вигнати з квартири, виставляв на вулицю її речі, застосовував фізичну силу, хапав за руки, плечі та шию (а.с.10).

Разом з цим, судом досліджується постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 13.03.2020 року (справа № 523/3819/20), що винесена за обставинами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР № 414970 від 03.03.2020 року, складеного за обставинами того, що 09.02.2020 року о 14 год. 30 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , вчинив умисні дії психологічного та фізичного характеру відносно свої тітки ОСОБА_1 , висловлювався нецензурною лайкою, штовхав її. Так, згідно даної постанови Провадження у справі стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Згідно відомостей комп`ютерної програми документообігу загальних судів, постанова набрала законної сили, апеляційна скарга на постанову суду подана не була.

Згідно частини 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Позовна заява мотивна тим, що внаслідок дій відповідача, який намагався вигнати позивача на вулицю, позивач перебуваючи на холоді, отримала захворювання.

Разом з цим, матеріалами справи встановлено, що відповідно до протоколі про прийняття заяви від 03.03.2020 року: «... ОСОБА_2 , намагався вигнати з квартири…» (а.с.10).

Тобто, в заяві зазначено «намагався», жодних інших доказів щодо перебування позивача на вулиці внаслідок дій відповідача, позивач не надала, та матеріали справи не містять.

Щодо доказів наданих позивачем на придбання ліків, суд зазначає наступне.

Так, позивачем надано низку чеків на придбання медичних препаратів, разом з цим, дані чеки датовані: 05.06.2020 року, 01.06.2020 року, 30.05.2020 року, 08.06.2020 року, 09.06.2020 року тощо.

Таким чином, суд кретично оцінює зазначені докази, що надані на підтвердження обставин купівлі ліків, оскільки, згідно даних виписки із медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_1 , проходила лікування в період часу з 11.02.2020 року по 21.02.2020 року, тобто, чеки на придбання ліків в період травень-червень 2020 року, не є такими, що пов`язані з хворобою з 11.02.2020 року по 21.02.2020 року. Крім іншого, зазначені чеки не містять в собі відомостей щодо особи, яка здійснювала придбання ліків, до матеріалів справи не надано протоколу лікування, а відтак, зазначений перелік лікарських засобів є таким, що не підтверджений безпосередньо протоколом лікування, тощо.

Отже, матеріалами справи встановлено, що обставини на які посилається позивач та докази надані позивачем на їх підтвердження, спростовані матеріалами справи, доказів на підтвердження обставин завдання шкоди відповідно до ст. 1195 ЦК України позивач не надала. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

А відтак, сам факт звернення позивача до суду не може свідчити про реальне порушення її прав відповідачем. Крім іншого, звернення до лікарні з приводу захворювання не є безпосереднім доказом того, що останнє сталось з вини відповідача, жодних належних та допустимих доказів цьому надано не було.

Разом з цим, суд зазначає, що критично оцінює доказ на спростування обставин позовних вимог, наданий відповідачем у справі, а саме відеозапис, оскільки зазначений відеозапис не містить дати щодо події, яка сталась та яка є предметом позовних вимог, з наданого запису не вбачається суті конфлікту, що стався між сторонами, а саме, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з приводу якого остання звернулась до органів поліції.

Тобто, наданий відеозапис відповідачем на спростування позовних вимог, є таким, що не відповідає вимогам ст. 76 ЦПК України, а відтак не може бути прийнятий до уваги.

Питання про причинний зв`язок постає в разі притягнення особи до відповідальності за шкідливі наслідки її дії або бездіяльності при правопорушенні. Якщо закон, забороняючи те чи інше діяння, пов`язує відповідальність за нього з настанням певного шкідливого наслідку, то для притягнення особи, винної у вчиненні цього діяння, до відповідальності треба, крім інших обставин, встановити і те, що до цього наслідку спричинилися її дії або бездіяльність.

В даному випадку цивільне законодавство передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про відсутність вини заподіювача шкоди.

Щодо позовних про стягнення моральної шкоди в розмірі 15 000 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також в зв`язку з пошкодженням майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4«Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивач пред`являючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, зазначила, що така їй завдана внаслідок вчинення відносно неї протиправних дій, що призвело до моральних страждань, депресії та стресу від пережитого.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено факту заподіяння шкоди її здоров`ю діями відповідача, а відтак, відсутні й підстави для стягнення моральної шкоди, оскільки, позивачем не доведено факту неправомірних дій відповідача щодо неї, які б перебували у причинному зв`язку між шкодою та протиправною винною поведінкою відповідача.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно заявленим вимогам, у разі відмови у задоволені позову - на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1167, 1195 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 76-84, 141, 247, 258, 259, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 01.11.2021р.

Суддя: