Справа № 476/484/20
Провадження № 2/476/24/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2021 року с.м.т. Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого-судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Козаченко Л.М.

позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

В С Т А Н О В И В:

29.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги мотивує тим, що 29.12.2016 року надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 26000 доларів США з кінцевим строком повернення до 29.10.2017 року, що підтверджується відповідною розпискою. Однак, у встановлений строк відповідач свої зобов`язання у добровільному порядку не виконав. Станом на 21.07.2020 року за офіційним курсом НБУ курс долара до гривні становив 27,6011 грн. за 1 долар США. А тому, заборгованість відповідача перед ним складає 26000 доларів США, що еквівалентно 717628,60 грн.

Посилаючись на положення ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, просив стягнути з відповідача на його користь несплачену суму боргу за договором позики в розмірі 717628,60 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 7176,29 грн. та 420,40 грн.

21.08.2020 року ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою від 02.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

07.12.2020 року ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області зупинено провадження у справі до винесення судового рішення у цивільній справі №476/784/20 (провадження 2/476/236/2020) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики та набрання ним законної сили.

Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 07.06.2021 року провадження у даній справі поновлено.

Позивач в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та у запереченні на відзив.

Відповідач та його представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, вважають, що даний позов необґрунтований, а доводи позивача не відповідають фактичним обставинам справи та дійсним правовідносинам, які склалися між сторонами. Суду пояснили, що позивачем не доведено, що 29.12.2016 року він передав, а відповідач взяв у борг 26000 доларів США. До того ж, позивач не надав договір позики укладений між ним та відповідачем, який би був укладений відповідно до вимог Закону, а тому договір позики не містить доказів виникнення між сторонами правовідносин за договором позики. Вважають, що позивач шахрайським шляхом, користуючись нетрезвим станом відповідача, змусив останнього написати розписку, проте надав йому фальшиві кошти, а зараз звернувся до суду і вимагає повернути борг.

Вислухавши відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку.

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході розгляду справи по суті, 29 грудня 2016 року відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у позивача ОСОБА_1 26000 доларів США, і зобов`язався повернути вказаний борг в строк до 29 жовтня 2017 року (а.с. 4).

До визначеного сторонами кінцевого строку, тобто до 29.10.2017 року, боргові зобов`язання щодо повернення боргу відповідач не виконав. У зв`язку з викладеним, позивач був змушений звернутися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду та просив стягнути з відповідача на його користь несплачену суму боргу за договором позики в розмірі 26000 доларів США, що еквівалентно 717628,60 грн.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановленийзаконом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

При цьому, статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Тобто, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі, електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, та має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Та в ній же повинно бути зазначено, що грошові кошти передаються саме в якості позики з обов`язком наступного повернення.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

В судовому засіданні суд оглянув оригінал розписки від 29.12.2016 року, яку надав позивач і вважає, що вказана боргова розписка представлена позивачем підтверджує боргове зобов`язання відповідача, засвідчує факт отримання ним грошових коштів та зобов`язання повернути конкретно визначену грошову суму в конкретно визначений строк та містить дату отримання коштів. Зміст розписки дає підстави стверджувати, що відповідач визнав наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору.

Доводи відповідача про фальшивість запропонованих йому коштів, про перебування його в стані алкогольного сп`яніння суд не приймає до уваги, оскільки вказані твердження побудовані виключно на його поясненнях, жодних належних та допустимих доказів останнім суду не надано.

За такого, суд вважає доведеним, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, розмір боргу підтверджується наданою позивачем розпискою, дослідженим в судовому засіданні відеозаписом наданим позивачем, визначений розпискою строк для повернення позики закінчився, а наявність в позивача боргової розписки свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача несплаченої суми боргу за договором позики в розмірі 717628,60 грн.

Доказів про погашення відповідачем суми заборгованості за розпискою від 29.12.2016 року суду не надано. Пишучи розписку, відповідач визнав існування зобов`язання, в якій був передбачений строк виконання договору до 29.10.2017 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Відповідні висновки викладено і у постанові ВС від 12.11.2020 року у справі № 154/3443/18.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, згідно з ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зобов`язання відповідача визначено в доларах США. Станом на день звернення до суду за офіційним курсом НБУ курс долара до гривні становив 27,6011 грн. за 1 долар США. А тому, заборгованість відповідача перед позивачем складає 26000 доларів США, що еквівалентно 717628,60 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що в матеріалах справи відсутні докази повного чи часткового виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання перед позивачем щодо повернення йому коштів, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 7176,29 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору, так як стягнення вказаних витрат передбачено ст. 141 ЦПК України. Вимога про стягнення витрат по сплаті судового збору за вимогу про забезпеченя позову не підлягає задоволенню, оскільки в забезпеченні позову судом відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 несплачену суму боргу за договором позики в розмірі 717628 (сімсот сімнадцять тисяч шістсот двадцять вісім) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 7176 (сім тисяч сто сімдесят шість) грн. 29 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 29.10.2021 року.

Суддя Н.В.Чернякова