Справа № 167/851/21
Номер провадження 4-с/167/5/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 року м. Рожище

Суддя Рожищенського районного суду Волинської області Гармай І. Т., вивчивши матеріали скарги ОСОБА_1 на протиправні дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції Кисіля Дмитра Васильовича в рамках виконавчого провадження 33664950

в с т а н о в и в :

01 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на протиправні дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції Кисіля Д. В. в рамках виконавчого провадження 33664950.

Одночасно в скарзі ОСОБА_1 також просив поновити строк на подання цієї скарги.

Безпосередньо у сказі покликається на те, що 13 травня 2020 року при зверненні скаржником до нотаріуса йому було повідомлено про наявність арешту на все нерухоме майно та заборона його відчуження, згідно постанови про арешт майна боржника ВП 33664950 від 31 липня 2012 року накладеного головним державним виконавцем ВДВС Рожищенського РУЮ Кисільом Д. В., реєстраційний номер обтяження 12811025. В той же день скаржник звернувся з заявою до Рожищенського РВ ДВС про зняття арешту з нерухомого майна та зняття заборони на його відчуження, однак, листом від 19 травня 2020 року Рожищенський РВ ДВС надав відповідь, що виконавчий лист № 2/0314/200 від 17 травня 2012 року згідно якого відкрито ВП 33664950 від 31 липня 2012 року на примусовому виконанні в Рожищенському РВ ДВС не перебуває. Дане виконавче провадження завершене 26 березня 2015 року згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» і повернуте стягувачу, тому відсутні підстави для зняття арешту з нерухомого майна та зняття заборони на його відчуження.

Зазначає, що він звернувся до Рожищенського районного суду Волинської області з позовом у якому просив зняти арешт з усього нерухомого майна. 13 серпня 2020 року його позов задоволено та знято арешт з усього майна, накладеного постановою головного державного виконавця ВДВС Рожищенського РУЮ Кисіля Д. В. від 31 липня 2012 року в рамках ВП №33664950.

12 жовтня 2020 року постановою Волинського апеляційного суду скасовано рішення першої інстанції та у позові відмовлено. За касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду 10 листопада 2020 року було відкрито касаційне провадження. Однак, 07 жовтня 2021 року ухвалою Верховного Суду касаційне провадження було закрито, оскільки наявність наведеної у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження, передбаченої у п. 1 ч. 2 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не отримали підтвердження після відкриття касаційного провадження. Про ухвалу Верховного Суду йому стало відомо лише 18 жовтня 2021 року. Вважає, що вищевказане свідчить про те, що він пропустив строк на подання вказаної скарги з підстав незалежних від нього, оскільки ним було помилково обрано спосіб захисту у рамках позовного провадження, а не у рамках оскарження дій, а тому просить поновити йому строк на подання даної скарги.

Вирішуючи питання поновлення строку для подання цієї скарги суддя виходить з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїм правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Разом із тим, згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 6, відповідно до ст. 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Вимогами ст. ст. 122-124 ЦПК України встановлено порядок обчислення процесуальних строків.

Згідно з ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Відтак, такі строки можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

В розумінні вищенаведених норм матеріального та процесуального права, десятиденний строк на оскарження дій та бездіяльності державного виконавця відділу державної виконавчої служби обчислюється з моменту, коли сторона виконавчого провадження дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод.

В скарзі, безпосередньо щодо поновлення строку для подання цієї скарги ОСОБА_1 зазначає, що 13 травня 2020 року при зверненні до нотаріуса йому стало відомо, що постановою головного державного виконавця ВДВС Рожищенського РУЮ Кисільом Д. В. в межах виконавчого провадження №33664950 накладено арешт на все майно, що йому належить. Вказує, що 13 травня 2020 року він звернувся до Рожищенського РВ ДВС про зняття арешту з нерухомого майна, а після отримання 19 травня 2020 року відмови у знятті арешту Рожищенським РВ ДВС звернувся до Рожищенського районного суду Волинської області з відповідним позовом про зняття арешту з усього нерухомого майна в рамках ВП 33664950. Поважність причин пропуску десятиденного строку подання скарги обґрунтовує виключно помилковістю обрання способу захисту своїх прав у рамках позовного провадження. При цьому, доказів звернення до Рожищенського РВ ДВС та відповідної відмови скаржник суду не надає.

Одночасно з змісту скарги встановлено, що по суті заявлених вимог, крім оскарження дій та бездіяльності державного виконавця щодо накладення та скасування арешту майна боржника, ОСОБА_1 просить суд:

- визнати протиправною дією головного державного виконавця ВДВС Рожищенського РУЮ Кисіля Д. В. щодо ненадання боржнику ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження № 33664950;

- визнати протиправною дією головного державного виконавця ВДВС Рожищенського РУЮ Кисіля Д. В. щодо не встановлення факту отримання боржником ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження № 33664950;

- визнати протиправною дією головного державного виконавця ВДВС Рожищенського РУЮ Кисіля Д. В. щодо вчинення примусових дій до моменту отримання боржником ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження № 33664950;

- визнати протиправною дією головного державного виконавця ВДВС Рожищенського РУЮ Кисіля Д. В. щодо ненадання боржнику ОСОБА_1 права на запропонування видів майна на яку у першу чергу слід звернути стягнення у виконавчому провадженні № 33664950;

- визнати протиправною дією головного державного виконавця ВДВС Рожищенського РУЮ Кисіля Д. В. щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 без проведення державним виконавцем дій щодо перевірки наявності будь-яких коштів у боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 33664950;

- визнати протиправною дією головного державного виконавця ВДВС Рожищенського РУЮ Кисіля Д. В. щодо прийняття постанови від 31 липня 2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за виконавчим провадженням № 33664950.

З матеріалів справи, судом встановлено, що означені вимоги не були предметом розгляду судом першої інстанції у справі № 167/693/20.

В даному випадку ця скарга не містить будь-яких обґрунтувань поважності причин пропуску строку звернення до суду з означеними вимогами.

Виходячи зі змісту вищенаведених положень ЦПК України, дотримання вимог процесуального законодавства України при пред`явленні скарги до суду є імперативним правилом.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, в кожному випадку заявник(скаржник) при зверненні до суду із заявою(скаргою) повинен як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються.

Отже, суддя доходить висновку, що використання іншого способу захисту порушених прав в частині скасування арешту майна боржника не свідчить про поважність причини пропуску строку на звернення до суду з скаргою в цій частині. Інших доказів щодо поважності причин пропуску строку скаржником не надано.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного суду від 12 квітня 2021 року в справі № 727/5129/20 (провадження № 61-18167св20).

Разом з цим, беручи до уваги обізнаність скаржника сторони виконавчого провадження ще з 2020 року про обставини, викладені в скарзі, звернення до суду 01 листопада 2021 року та відсутність обґрунтувань поважності пропуску строку щодо інших вимог скарги, суддя доходить висновку, що скаргу в цій частині вимог подано з порушенням строку без зазначення поважності причин його пропуску.

Поновлення процесуального строку, пропущеного за підстав, які не можуть бути визнані переконливими, свідчитиме про порушення судом принципу юридичної визначеності. Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.

Таким чином, суддя доходить висновку, що скарга ОСОБА_1 на протиправні дії та бездіяльність головного державного виконавця ВДВС Рожищенського РУЮ Кисіля Д. В в рамках виконавчого провадження 33664950, подана із пропуском встановленого ст. 449 ЦПК України строку, викладені заявником причини пропуску строку звернення до суду із даною скаргою судом визнаються неповажними, а тому у відповідності до ч. 2 ст. 126 ЦПК України цю скаргу необхідно залишити без розгляду.

При цьому, суддя вважає за можливе залишити заяву без розгляду на стадії прийняття її до розгляду, що відповідає положенням ст. ст. 13, 126 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства та узгоджується з позиціями, висловленими в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6.

Керуючись ст. ст. 120, 122, 123, 126, 127, 447, 449, 258, 260, 353, 353 ЦПК України

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на подання скарги на протиправні дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції Кисіля Дмитра Васильовича в рамках виконавчого провадження 33664950.

Скаргу ОСОБА_1 на протиправні дії та бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції Кисіля Дмитра Васильовича в рамках виконавчого провадження 33664950 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з моменту підписання ухвали.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту ухвали 02 листопада 2021 року.

Суддя І. Т. Гармай