РІШЕННЯ

Іменем України

26.10.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Дзеньдзюри С.М.

при секретарі Ільчишин З.Р.

представнику позивача ОСОБА_1

представнику відповідача Пікульській К.В.

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовомОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Регіонального виробничого управління «Львівавтогаз» про скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення, зобов`язання видати належно оформлену трудову книжку та стягнення середньої заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про стягнення з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Регіонального виробничого управління «Львівавтогаз» на його користь середньої заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки, зобов`язати видати належно оформлену трудову книжку із записом від 09.08.2017 року про звільнення на підставі ст.38 КЗпП України та провести розрахунок при звільненні. В подальшому представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, яка полягала в збільшенні суми середньої заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки. Також 12.02.2019 року представник позивача подала заяву про зміну предмета позову, в якій просить скасувати наказ №204к від 18.09.2018 року про звільнення ОСОБА_2 згідно п.4 ст.40 КЗпП України, змінити формулювання звільнення, а саме: формулювання « ОСОБА_2 , начальника АГНКС-Львів-5, звільнити з роботи з 18.09.2018 року за прогул без поважних причин, згідно п.4 ст.40 КЗпП України» змінити на формулювання « ОСОБА_2 , начальника АГНКС-Львів-5, звільнити з роботи з 09.08.2017 року за власним бажанням, згідно ч.1 ст.38 КЗпП України», зобов`язати Дочірнє підприємство «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Регіонального виробничого управління «Львівавтогаз» видати ОСОБА_2 належно оформлену трудову книжку із записом від 09.08.2017 року про звільнення на підставі ст.38 КЗпП України, стягнути з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Регіонального виробничого управління «Львівавтогаз» на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час затримки видачі трудової книжки. В обґрунтування позову вказує, що ОСОБА_2 з 2010 року працював на посаді начальника АГНКС-Львів-5 Регіонального виробничого управління «Львівавтогаз» Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». 17.07.2017 року ним було надіслано на адресу відповідача заяву про звільнення за власним бажанням, в якій він повідомив відповідача про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк з його ініціативи на підставі ст.38 КЗпП України. Останнім днем роботи просив вважати 08.08.2017 року. В день звільнення просив провести розрахунок усіх сум, що йому належать та надіслати на його адресу належним чином оформлену трудову книжку із записом про звільнення. Також із заявою про звільнення 17.07.2017 року ним надіслано і вимогу про розрахунок при розірванні трудового договору. Факт надіслання заяви про звільнення за власним бажанням та вимоги про розрахунок при розірванні трудового договору, укладеного на невизначений строк за ініціативою працівника від 17.07.2017 року, підтверджується описом вкладеного у цінний лист та квитанцією про поштове відправлення. В заяві про зміну предмета позову представник позивача вказує, що в судовому засіданні представником відповідача було надано копію наказу №204к від 18.09.2018 року про звільнення ОСОБА_2 з роботи з 18.09.2018 року за прогул без поважних причин (був відсутній на роботі з 09.08.2017 року по 18.09.2018 року). У зв`язку з чим просить скасувати даний наказ, змінити формулювання причин звільнення, видати трудову книжку та стягнути з відповідача середню заробітну плату за час затримки видачі трудової книжки. З врахуванням поданого розрахунку станом на 25.10.2021 року сума середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки ОСОБА_2 складає 474 542 грн. 42 коп.

Представником відповідача Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Регіонального виробничого управління «Львівавтогаз» подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти поданого позову та вказав, що ОСОБА_2 був відсутній на роботі з невідомих причин з 09.08.2017 року, повідомивши по телефону про свою тимчасову непрацездатність сектор обліку кадрів РВУ «Львівавтогаз» 10.08.2017 року. Останній раз на роботі ОСОБА_2 був присутній 09.08.2017 році, а саме на засіданні Первинної профспілкової організації РВУ «Львівавтогаз» з 8.00 год. до 10 год., де розглядалося питання щодо погодження профспілкою звільнення з роботи ОСОБА_2 за систематичне невиконання обов`язків. Після цього він 10.08.2017 року телефоном особисто повідомив працівників сектора обліку кадрів про свою тимчасову непрацездатність. З цього часу ОСОБА_2 перестав відповідати на телефонні дзвінки керівництва РВУ «Львівавтогаз». Після тривалої відсутності на роботі ОСОБА_2 та враховуючи те, що він не здає листки непрацездатності, головою комісії із соціального страхування РВУ «Львівавтогаз» 12.12.2017 року було надіслано лист до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області з проханням проведення перевірки перебування ОСОБА_2 на лікарняному. На цей лист 28.12.2017 року було отримано відповідь про те, що ОСОБА_2 в Пустомитівській ЦРЛ з 10.08.2017 року по місцю проживання на листку непрацездатності не перебував. Окрім цього, 14.12.2017 року надіслано запит до Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації з проханням надати відомості про перебування на лікарняному ОСОБА_2 . Продовжуючи з`ясовувати місце можливого перебування ОСОБА_2 , працівниками РВУ «Львівавтогаз» 09.01.2018 року було здійснено виїзд за можливими адресами проживання ОСОБА_2 , а також реєстрації, де його не було виявлено. З`ясовуючи причини відсутності ОСОБА_2 на роботі та з метою отримання підтверджуючих документів по його тимчасовій непрацездатності, 16.01.2018 року надано лист РВУ «Львівавтогаз» із відповідним змістом, його дружині, на той час начальнику планово-фінансової служби РВУ «Львівавтогаз» ОСОБА_3 , на що від останньої 25.01.2018 року отримано відповідь, що ОСОБА_2 дійсно перебуває на лікарняному, а його відсутність на роботі є обґрунтованою та буде підтверджена документально. Також поштою 01.02.2018 року ОСОБА_2 за адресою реєстрації та тимчасового проживання надіслано листи з проханням повідомити в РВУ «Львівавтогаз» причини довготривалої відсутності на роботі та надати підтверджуючі документи. Дані листи ОСОБА_2 не були отримані та повернуті Укрпоштою до РВУ «Львівавтогаз» у зв`язку із закінченням терміну зберігання. 01.06.2018 року до РВУ «Львівавтогаз» поштою надійшла заява від позивача про те, що ним 17.07.2017 року було подано заяву про звільнення за власним бажанням. Дану заяву РВУ «Львівавтогаз» не отримувало, також особисто ОСОБА_2 таку заяву не подавав, просить в задоволені позову відмовити.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 19.02.2020 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та заяві про зміну предмета позову. Крім цього, пояснив, що його довіритель 09.07.2017 року на роботу не виходив, а лише був на засіданні профспілки. На пропозицію суду щодо надання пояснень особисто позивачем в суді, його представник повідомив, що ОСОБА_2 не бажає надавати пояснення в суді, всі обставини справи викладені в позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог та заяві про зміну предмета позову.

Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Зі змісту ст.38 КЗпП України вбачається, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою. З огляду на це, якщо працівник вийшов на роботу після дня, з якого він просив його звільнити, заява про розірвання трудового договору з ініціативи працівника вважається відкликаною. Як встановлено в судовому засіданні, позивач 17 липня 2017 року надіслав заяву відповідачу про розірвання 08 серпня 2017 року трудового договору. В даній заяві позивач зазначив, що останнім днем роботи він просить вважати 08.08.2017 року. Разом з тим, 09.08.2017 року позивач вийшов на роботу, що підтверджується витягом з протоколу профкому №10 від 09.08.2017 року.

Суд не приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що його довіритель 09.07.2017 року на роботу не виходив, так як відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», членами профспілок можуть бути особи, які працюють на підприємстві, в установі або організації незалежно від форм власності і видів господарювання, у фізичної особи, яка використовує найману працю, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, особи, які навчаються в закладі освіти. З вказаної норми закону вбачається, що членом профспілки може бути громадянин, який працює на вказаному підприємстві.

Таким чином, оскільки відповідно до витягу з протоколу засідання профкому РВУ «Львівавтогаз» ДП «Укравтогаз» №10 від 09.08.2017 року, позивач брав участь у даному засіданні як працівник підприємства та відповідно член профспілки, що підтверджується його виступом на даному засіданні, суд приходить до переконання, що ОСОБА_2 09.08.2017 року відкликав свою заяву про звільнення за власним бажанням шляхом виходу на роботу. Крім цього, відповідно до п.п.2 п.2.27 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» №58 від 29.07.1993 року, днем звільнення вважається останнім днем роботи. Позивач у своїй позовній заяві, а також його представники у заяві про збільшення позовних вимог та заяві про зміну предмета позову просили суд змінити запис у трудовій книжці, а саме звільнити його з роботи з 09.08.2017 року та зобов`язати відповідача видати належно оформлену трудову книжку про звільнення із записом від 09.08.2017 року на підставі ст.38 КЗпП України, що також вказує про те, що останній день роботи ОСОБА_2 є саме 09.08.2017 року.

Також суд приймає до уваги пояснення, надані у відзиві представником ДП «Укравтогаз» Начальником РВУ «Львівавтогаз» Волошиним Ю.В., про те, що останній раз на роботі ОСОБА_2 був присутній 09.08.2017 року, а саме на засіданні Первинної профспілкової організації РВУ «Львівавтогаз» з 8.00 год. до 10.00 год., де розглядалося питання щодо погодження профспілкою звільнення з роботи позивача за систематичне невиконання трудових обо`язків. Дані пояснення підтверджуються витягом з протоколу засідання профкому №10 від 09.08.2017 року, а також листами ОСОБА_4 до начальника АГНКС-Львів-5 Крука О.І №139-01/22.04.1 від 01.02.2018р., начальника планово-фінансової служби РВУ «Львівавтогаз» Крук Ользі Миронівній №81-01/22 від 16.01.18р., в.о. начальника Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області Коминара Н.М №344-01/22.04.2 від 27.03.2018р.

Суд приймає до уваги в якості доказу службову записку провідного інженера сектору обліку кадрів ОСОБА_5 , адресовану начальнику РВУ «Львівавтогаз» Волошину Ю.В. про те, що 10.08.2017 року з метою з`ясування причини відсутності на роботі, було здійснено дзвінок до ОСОБА_2 , який повідомив, що перебуває на лікарняному. Даний доказ перебуває в логічному зв`язку з запитом начальника РВУ «Львівавтогаз» Волошина Ю.В. начальнику управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області Луцишину І.Я. №1587-01/22-06 від 12.12.2017р., директору департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації Микичак І.В. №1609-01/22.06 від 14.12.2017р., та відповіддю дружини позивача ОСОБА_3 №51 від 25.01.2018 року про те, що її чоловік ОСОБА_2 дійсно перебуває на лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Про намагання вияснити причини неявки позивача на роботу свідчить акт від 09.01.2018р. про виїзд до ОСОБА_2 за місцем реєстрації та фактичного проживання, підписаний головним інженером, начальником сектору обліку кадрів, провідним інженером сектору обліку кадрів, начальником служби економічної та інформаційної безпеки, провідним інженером з моніторингу ринку газу та головою профкому.

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Оскільки позивачем не надано суду доказів поважності відсутності його на робочому місці після засідання профкому РВУ «Львівавтогаз» ДП «Укравтогаз» 09.08.2017р. до дня звільнення - 18.09.2018 року, та зважаючи на надану згоду профспілкової організації РВУ «Львівавтогаз» ДП «Укравтогаз» №02/09 від 17.09.2018р. про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 за прогули, суд приходить до переконання про підставність звільнення позивача за п.4 ст.40 КЗпП України.

Щодо вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки та видачі трудової книжки, то відповідно до п.п.5 п.4.1 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» №58 від 29.07.1993 року, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Судом встановлено, що позивачу в день його звільнення направлялись повідомлення про необхідність одержання трудової книжки №988-01/22.06 від 18.09.2018р. на адресу АДРЕСА_1 , №987-01/22.06 від 18.09.2018р. на адресу АДРЕСА_2 та №986-01/22.06 від 18.09.2018р. на адресу яка вказана самим позивачем в позовній заяві АДРЕСА_3 , однак позивач для отримання трудової книжки до сектору обліку кадрів РВУ «Львівавтогаз» з часу направлення повідомлення до вирішення спору в суді не з`являвся. Таким чином суд приходить до висновку, що вини відповідача у затримці видачі трудової книжки позивачу немає, а тому заявлена вимога про стягнення середньої заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 77, 79, 81, 82, 263, 264, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Дочірнє підприємство «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Регіонального виробничого управління «Львівавтогаз», , адреса: Львівська область, Пустомитівський район, с. Холодновідка, вул. Кільцева, 14.

Повний текст судового рішення складено: 05.11.2021 року.

Суддя Дзеньдзюра С.М.