ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року

м. Харків

справа № 641/704/19

провадження № 22-ц/818/5055/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши, в порядку ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 червня 2021 року у складі судді Боговського Д.Є.,-

в с т а н о в и в:

04.02.2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 21.10.2010 року у розмірі 28825,17 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 червня 2021 року позов задоволено. Стягнуто ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21.10.2010 в розмірі 28 825,17 грн. та судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

В обґрунтування посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано взято до уваги розрахунки надані Банком, адже відповідно до вказаних розрахунків, позивачем проведено нарахування величезних штрафів та пені. Заявлена Банком сума до стягнення не відповідає реальності з огляду на те, що кредитний договір був укладений на умовах сплати відсотків у розмірі 30,00% річних, а в дійсності відсотки нараховані за підвищеною відсотковою ставкою, згоду на підвищення якої він не надавав. Посилається на наявність у розрахункових документах незрозумілих нарахувань та списань з призначенням платежу Покупка, вважає їх незаконними. Вказує, що повністю сплатив заборгованість за наданим кредитом. Банком не надано належних доказів на підтвердження існування заборгованості за тілом кредиту та відсотками відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

22 жовтня 2021 року представником АК КБ «ПриватБанк» - Полфьоровою Я. В. надано до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, в яких вона зазначає, що оскільки Банк надав ОСОБА_1 кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між сторонами було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості. Також, ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, висловив своє бажання отримати кредит, а підписавши Довідку про Умови кредитування з використанням кредитки « Універсальна 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено всі істотні умови кредитного договору, погодився з умовами надання кредитних коштів. Відповідно до вказаної заяви-анкеті та Довідки про умови кредитування, ОСОБА_1 було відкрито рахунок та встановлено кредитний ліміт в розмірі 8000,00 грн. та видано картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 остання з них мала термін дії до 01.2020 року, на підтвердження чого до суду першої інстанції надано відповідні Довідки. Також в матеріалах справи міститься виписка по рахунку ОСОБА_1 , з якої вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами, що також свідчить про згоду з умовами кредитування. Доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять. Зазначає, що оскільки відповідачем підписана Довідка про умови кредитування, в якій зазначено базову процентну ставку 2,5 % на місяць, тобто 30% на рік, то заборгованість за процентами слід нараховувати саме за цією відсотковою ставкою, на підтвердження чого наводить відповідні розрахунки. Доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять.

Крім того, зазначає, що виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. У виписці по картковому рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором.

Відтак вважає, що належним доказом встановлення кредитного ліміту, і як наслідок його використання відповідачем шляхом зняття коштів з карткового рахунку, є виписка по картковому рахунку. ОСОБА_1 активно користувався наданими кредитними коштами, і жодного разу не звертався до Банку з претензією з будь-якого питання. Так, згідно виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, що є консолідованою інформацією руху коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 здійснював користування кредитними коштами, а саме зняття в банкоматі, оплата в торгових точках та частково погашав заборгованість. Саме випискою по рахунку підтверджується користування відповідачем сервісом банку Миттєва розстрочка та Оплата частинами, а відповідачем не надано доказів на спростування користування ним цим сервісами.

Крім того, представник АТ КБ ПриватБанк наголошує на тому, що до матеріалів справи надано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, пені, розмір щомісячного платежу тощо.

Відповідачем не спростовано надані Банком докази видачі та користування кредитними коштами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 23.12.2020 після зменшення розміру позовних вимог становить 28825,17 грн. і складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 21204,09 грн. та заборгованості за відсотками по ст. 625 ЦК України - 7621,08 грн.

Відповідачем ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження його заперечень щодо правильності розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ ПриватБанк.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи відповідає не в повній мірі.

Так, звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилався на те, що в порушення умов договору від 21.10.2010 та положень ст. ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує та станом на 23.12.2020 року має заборгованість у загальному розмірі 28825,17 грн. і складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 21204,09 грн. та заборгованості за відсотками по ст. 625 ЦК України - 7621,08 грн.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 21.10.2010 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 21.10.2010, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, в якій зазначено, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг (а.с.7).

При цьому, на підтвердження погодження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надано до матеріалів справи розрахунок заборгованості, копію анкети-заяви відповідача, копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписану ОСОБА_1 , виписку по рахунку, довідки банку, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи обслуговування карткових рахунків, копію паспорта відповідача (а.с.5-33).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статі 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статі 1048 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 21.10.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

При укладаннi Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією iз сторін у формулярах або iнших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підтвердження факту укладення кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань, під час звернення до суду, Банком надані такі докази: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір.

На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг.

Доказом встановлення кредитного ліміту та його зміни, отримання карток відповідачем є Довідки банку та виписка по рахунку.

Виконання Позичальником умов кредитного договору засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості Банком надано розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку.

Згідно даних Довідки про умови кредитування з використанням кредитки Унверсальна, 55 днів пільгового періоду, яка власноручно підписана ОСОБА_1 вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, пені, розмір щомісячного платежу тощо.

Тобто, із вказаної Довідки про умови кредитування з використанням кредитки Унверсальна, 55 днів пільгового періоду можна зробити висновок, на які саме умови та тарифи обслуговування карт (відсоткову ставку за користування кредитними коштами), запропонованих банком, погодився відповідач.

Також встановлено, та вбачається з виписки по картковому рахунку, яка надана банком, що ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт, та відповідач користувався грошовими коштами Банку, отримував кошти через банкомат, розплачувався в торговельних мережах, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Колегія суддів вважає, що виписка по картковому рахунку, розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі.

З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що права сторін виникають на підставі договорів та інших правочинів. Згідно з ст.ст. 3, 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу.

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків тільки недійсний правочин.

Оскільки ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті, то належним доказом зняття коштів з карткового рахунку та користування коштами в будь-який інший спосіб клієнтом є виписка по особовому рахунку.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки Відповідача баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції).

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 активно користувався наданими кредитними коштами, і жодного разу не звертався до Банку з будь-якими претензіями, або з будь-яких інших питань. Дані обставини відповідачем не спростовано.

З наданих позивачем до суду першої та апеляційної інстанції письмових доказів беззаперечно вбачається, що сторонами під час укладення кредитного договору були узгоджені умови щодо процентної ставки за користування кредитом.

Кредитні правовідносини між Банком та відповідачем за кредитним договором є дійсними, про бажання їх припинити в порядку встановленому законодавством чи договором не висловлювала жодна із сторін.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідна виписка по рахунку відповідача, за яким обліковується заборгованість за кредитним договором є належним доказом на підтвердження видачі кредиту та подальшого його обслуговування.

Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що оскільки відповідачем підписана Довідка про умови кредитування, де вказана початкова базова відсоткова ставка в розмірі 2,5% на місяць тобто 30,0% на рік, то відсотки за користування кредитом банку слід нараховувати саме за цією відсотковою ставкою.

З заяви про зменшення розміру позовних вимог вбачається, що банком вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом не заявлялося.

В той же час, відповідно до розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відсотки за користування кредитом нараховувалися, оскільки їх нарахування передбачено Довідкою про умови кредитування, яка підписана ОСОБА_1 , та частково сплачувались відповідачем.

Як вбачається з розрахунку заборгованості банк нараховує відсотки за підвищеною відсотковою ставкою, яка з відповідачем не погоджена та за рахунок тіла кредиту.

Таким чином, заборгованість, яка підлягає до стягнення слід перерахувати.

Зробивши самостійні розрахунки судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до виписки по рахунку відповідачем ОСОБА_1 з 01.04.2016 року по 05.12.2017 року використано кредитних коштів на суму 42497,41 грн.

Відсотки погашені за рахунок тіла нараховані за відсотковою ставкою 3,6% на місяць 43,2% на рік склали 21922,13 грн.

Відсотки за погодженою з відповідачем за Довідкою про умови кредитування відсотковою ставкою 2,5% на місяць 30,0% на рік повинні складати 15223,70грн. (21922,13 грн. х 2,5% / 3,6%).

Оскільки сума відсотків додана позивачем до тіла кредиту та як окрема позовна вимога не заявлена, різницю встановлену за сумою у нарахованих відсотках в залежності від розміру відсоткової ставки слід відрахувати від суми тіла кредиту заявлену до стягнення, як таку, що надлишково нарахована відповідачу (21204,09 грн. (21922,13 грн. 15223,70 грн.) = 14505,66 грн.

Таким чином, з урахуванням перерахованої суми відсотків, введених до складу тіла кредиту за погодженою з відповідачем відсотковою ставкою та, з урахуванням оплат, внесених відповідачем ОСОБА_1 , сума тіла кредиту яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача складає 14505,66 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим наявні підстави для застосування частини 2 статті 625 ЦК України.

Однак, сума стягнення складає 541,79 грн, а не 7621,08 грн, як просив банк в заяві, виходячи з наступного. Як встановлено судом апеляційної інстанції прострочене тіло складає 14505,66 грн, кількість днів нарахування - 450 днів, % ставка - 3% річних (0,0083% на день). Таким чином, 14505,66 грн х 0,0083%/100 х 450 = 541,79 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведений факт заборгованості відповідача за кредитним договором б/н від 21.10.2010 року, а доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 та п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнення з відповідача на користь позивача за кредитним договором № б/н від 21.10.2010 року у загальному розмірі 15047 грн. 45 коп.

Відповідно до ч. 1, ч. 13 ст. 141, п.п. «б», «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадках скасування або зміни судового рішення суд апеляційної інстанції здійснює новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції; розподіляє судові витрати , понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Позовні вимоги задоволено на 52,2 % від заявленої суми, апеляційну скаргу задоволено на 47,8. При подачі позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 1921 грн , відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 2 881, 50 грн.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1002,76 грн. - сплачений за розгляд справи у суді першої інстанції, а з позивача на користь відповідача 1377,36 грн. судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, п. 2 ч. І ст.374, п.п.1,3,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 червня 2021 року - змінити та викласти резолютивну частину рішення у такій редакції.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.10.2010 року у розмірі 15047 (п`ятнадцять тисяч сорок сім) грн 45 коп.

В іншій частині у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» () судовий збір, сплачений за подання позову у розмірі 1002 (одна тисяча дві) грн76 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк () на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1377 (одна тисяча триста сімдесят сім) грн 36 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до статті 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова