Справа № 932/9333/20
Провадження № 2/932/4262/21
у х в а л а

28 жовтня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Уткіній А.А.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Панченко Олена Валентинівна, ОСОБА_5 , про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

В підготовчому засіданні позивач ОСОБА_1 просив забезпечити його позов шляхом заборони ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та будь-яким третім особам вчиняти дії, направлені на відчуження земельної ділянки розміром 0,0707 га, кадастровий номер :02:272:0027, розташованої на території АДРЕСА_1 . Клопотання, яке також викладене в наданій заяві, обгрунтоване тим, що предметом спору у даній справі є вказана земельна ділянка, яка була незаконно відчужена ОСОБА_5 відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за №4094; продаж земельної ділянки було вчинено за ціною 2428489,00 грн., які попередній власник - продавець ОСОБА_5 одержав в момент підписання цього договору. Відповідачі на підставі вказаного договору купівлі-продажу отримали Державні акти на право власності на земельну ділянку за вказаною адресою та є її співвласниками; рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2014 року по справі № №200/14579/13ц встановлено, що відповідно до інформаційної довідки КП «ДМБТІ» ДОР від 23.08.2012 року № 11308 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 10.07.2007 року. Цим рішенням суду були визнані недійсними заповіт, складений 13.02.1985 року від імені ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_5 , посвідчений Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6 04.10.2001 року за реєстровим № 3-4419, та свідоцтво про право на спадщину за щзаповітом, видане вказаною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_5 . Позивач зазначає, що визнання судом недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом скасовує первинні підстави виникнення права власності на спірну земельну ділянку у продавця ОСОБА_5 , відповідно, перехід права власності на земельну ділянку до відповідачів відбувся незаконно, а договір купівлі-продажу земельної ділянки від 31.05.2007 року є нікчемним. Факт вступу ОСОБА_1 в управління спадковим майном відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року встановлено судом у рішенні від 13.01.2014 року та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.08.2014 року. Він як спадкоємець першої черги після смерті батьків повинен був успадкувати половину спадкового майна, зокрема, спірної земельної ділянки, але через протиправні дії свого рідного брата ОСОБА_5 та відсутність розумної обачності з боку відповідачів при укладенні договору купівлі-продажу він був позбавлений такої можливості і до теперішнього часу він так і не отримав грошової компенсації за свою частку спадкового майна.

ОСОБА_1 також вказує на те, що під час розгляду справи № 200/14579/13ц судом було оглянуто цивільну справу № 2-992/08, встановлено, що ухвалою суду від 11.10.2007 року було вжито заходи забезпечення позову та заборонено відповідачам проведення будь-яких демонтажних та ремонтно-будівельних робіт у домоволодінні АДРЕСА_1 та на земельній ділянці загальною площею 0,0707 га. Проте, не зважаючи на наявність судової заборони, знятої лише у вересні 2009 року, будинок та господарські будівлі були повністю знищені відповідачами у березні 2009 року, що унеможливило задоволення позовних вимог про визнання права власності на це майно через його відсутність в натурі. Враховуючи, що предметом даного спору є земельна ділянка, яку він просить витребувати із чужого незаконного володіння відповідачів, а також, зважаючи на той факт, що свого часу відповідачами вже було знищено спадкове майно будинок та господарські будівлі, розташовані на спірній земельній ділянці, у разі відчуження відповідачами земельної ділянки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

В підготовчому засіданні представники відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заперечували проти задоволення клопотання про забезпечення позову, посилаючись на його необгрунтованість та на те, що відповідачі володіють вказаною земельною ділянкою і вони не вчиняють та не збираються вчиняти ніяких дій по її відчуженню, оскільки мають намір користуватися нею для здійснення комерційної діяльності.

В підготовчому засіданні представник третьої особи ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання про забезпечення позову, посилаючись на його необгрунтованість.

Розглянувши заяву та клопотання про забезпечення позову, вислухавши позивача та представників відповідачів та третьої особи, ознайомившись з матеріалами справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України, п озов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Забезпеченням позову по суті є обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У рішенні Дейвіда Горнсбі (David Hornsby) та Ади Енн Горнсбі (Ada Ann Hornsby) проти Грецької Республіки, № 18357/91, § 40 від 19 березня 1997 року, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece), Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на норми ЦПК України, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 151 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У пункті 4 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у разі якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння, в якій, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить витребувати із незаконного чужого володіння ОСОБА_2 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:272:0027 загальною площею 0,0707, розташовану на території АДРЕСА_1 , належну їй на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4094; витребувати із незаконного чужого володіння ОСОБА_4 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:272:0027 загальною площею 0,0707, розташовану на території АДРЕСА_1 , належну їй на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4094; витребувати із незаконного чужого володіння ОСОБА_3 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:272:0027 загальною площею 0,0707, розташовану на території АДРЕСА_1 , належну їй на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4094.

В обгрунтування позовних вимог позивач, зокрема, посилається на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:272:0027 загальною площею 0,0707, розташована на території АДРЕСА_1 , вибула з його володіння не з його волі, а вона була відчужена за відплатним договором, який було укладено між ОСОБА_5 та відповідачами 31.05.2007 року, тоді, як до укладення договору право власності у продавця за цим договором виникло на підставі заповіту, складеного 13.02.1985 року від імені ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_5 , посвідченого Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №4-292 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого цією нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 04.10.2001 року за реєстром № 3-4419, які судом визнані недійсними.

В клопотанні про забезпечення позову в обгрунтування необхідності забезпечення позову у зазначений спосіб позивач посилається на те, що вказана земельна ділянка була незаконно відчужена ОСОБА_5 відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за №4094; відповідачі на підставі вказаного договору купівлі-продажу отримали Державні акти на право власності на земельну ділянку. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2014 року по справі № №200/14579/13ц визнані недійсними заповіт, складений 13.02.1985 року від імені ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_5 , посвідчений Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6 04.10.2001 року за реєстровим № 3-4419, та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку, тому договір купівлі-продажу земельної ділянки від 31.05.2007 року є нікчемним. Факт вступу ОСОБА_1 в управління спадковим майном відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року встановлено судом у рішенні від 13.01.2014 року та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.08.2014 року. Він як спадкоємець першої черги після смерті батьків повинен був успадкувати половину спадкового майна, зокрема, спірної земельної ділянки, але через протиправні дії свого рідного брата ОСОБА_5 та відсутність розумної обачності з боку відповідачів при укладенні договору купівлі-продажу він був позбавлений такої можливості і до теперішнього часу він так і не отримав грошової компенсації за свою частку спадкового майна. Під час розгляду справи № 200/14579/13ц судом було оглянуто цивільну справу № 2-992/08, встановлено, що ухвалою суду від 11.10.2007 року було вжито заходи забезпечення позову та заборонено відповідачам проведення будь-яких демонтажних та ремонтно-будівельних робіт у домоволодінні АДРЕСА_1 та на земельній ділянці загальною площею 0,0707 га. Проте, не зважаючи на наявність судової заборони, знятої лише у вересні 2009 року, будинок та господарські будівлі були повністю знищені відповідачами у березні 2009 року, що унеможливило задоволення позовних вимог про визнання права власності на це майно через його відсутність в натурі. Враховуючи, що предметом даного спору є земельна ділянка, яку він просить витребувати із чужого незаконного володіння відповідачів, а також, зважаючи на той факт, що свого часу відповідачами вже було знищено спадкове майно будинок та господарські будівлі, розташовані на спірній земельній ділянці, у разі відчуження відповідачами земельної ділянки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

В клопотанні в судовому засіданні та в заяві позивач ОСОБА_1 просив забезпечити його позов шляхом заборони ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та будь-яким третім особам вчиняти дії, направлені на відчуження земельної ділянки розміром 0,0707 га, кадастровий номер :02:272:0027, розташованої на території АДРЕСА_1 .

Суд вважає, що позивачем не додано жодного доказу на підтвердження вимог заяви про забезпечення позову у спосіб, зазначений ним в клопотанні, та не надано доказів того, що відповідачами наразі здійснюються будь-які дії, спрямовані на відчуження вказаної земельної ділянки розміром 0,0707 га, кадастровий номер :02:272:0027, розташованої на території АДРЕСА_1 . Натомість представники відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в підготовчому засіданні заперечували проти задоволення клопотання про забезпечення позову, посилаючись на його необгрунтованість та на те, що відповідачі володіють вказаною земельною ділянкою і вони не вчиняють та не збираються вчиняти ніяких дій по її відчуженню, оскільки мають намір користуватися нею для здійснення комерційної діяльності, і доказів в спростування вказаних доводів позивачем суду не надано.

Вказане позбавляє суд можливості пересвідчитися, зокрема, у тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у цій справі про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам, що заявлені ним у даній справі.

В зв`язку з зазначеним, суд позбавлений можливості при розгляді даної заяви про забезпечення позову та при вирішенні питання про забезпечення позову здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності його вимог щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, заява та клопотання позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 151, 153, 197, 260, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Панченко Олена Валентинівна, ОСОБА_5 , про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Т.О.Кудрявцева