Справа №305/215/20
Провадження по справі 2/305/108/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2021. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Марусяк М.О.

секретаря судового засідання Найман Т.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рахів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Великобичківської селищної ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, скасування державної реєстрації права власності на Ѕ частину майна та визнання права власності на Ѕ частину майна,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Сойма Іван Юрійович, яка дії від імені та в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 , Великобичківської селищної ради про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, скасування державної реєстрації права власності на Ѕ частину майна та визнання права власності на Ѕ частину майна.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 24 жовтня 1992 року у виконкомі Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про що складено відповідний актовий запис за №64. За час спільного проживання, в березні - квітні 1993 року подружжя разом стали зводити (будувати) житловий будинок, будівництво якого було завершено у вересні місяці 1993 року. Після зведення будинку подружжя спільно збудували господарську споруду - сарай, приміщення для утримання худоби та птиці. Від шлюбу народилася одна дитина - син ОСОБА_5 , який на день звернення з позовом до суду досяг повноліття. 21.11.2012, шлюб між сторонами рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області розірвано. За час спільного перебування у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за спільні кошти було набуте певне нерухоме майно, як новостворене майно, яким являється житловий будинок АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу, в травні місяці 2018 року позивачка довідалася, що спільно збудований будинок її колишній чоловік, в цілій частині, зареєстрував за собою. Вона звернулася в КП "БТІ" Рахівської районної ради Закарпатської області із заявою про видачу їй копії технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 . Під час звернення, позивачка довідалася, що на підставі рішення виконавчого комітету Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області №13 від 28.03.2018 "Про присвоєння адреси на житловий будинок та земельну ділянку", виконком Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області вирішив присвоїти адресу на житловий будинок та земельну ділянку: АДРЕСА_2 , забудовником якого являється ОСОБА_3 , мешканець АДРЕСА_2 . Відповідно до відповіді Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області на адвокатський запит №58/02-05 від 15.01.2020, при розгляді звернення та прийняття рішення щодо присвоєння адреси на житловий будинок та земельну ділянку виконкому не було відомо, що подружжя було розлучено. Виконком підтверджує, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та житловий будинок АДРЕСА_2 є один і той же будинок, який побудували ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Вважає, що на підставі рішення виконкому Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області №13 від 28.03.2018, технічного паспорта, виданого 26.12.2017 ФОП ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ввів в оману державного реєстратора Федірцан Наталію Юріївну, яка 12.04.2018 зареєструвала за ним спільно збудований сторонами житловий будинок з господарськими спорудами в 1/1 частині. Як убачається з даного рішення, яке являється правовим актом індивідуальної дії, виданим органом місцевого самоврядування, право власності на об`єкт нерухомого майна визнано та зареєстровано в цілій частині за громадянином ОСОБА_3 відповідачем у справі. Позивачка, з січня 2018 року у спільно збудованому будинку не проживає, її особисті речі знаходяться у спірному житловому будинку, доступу до них вона не має, оскільки відповідач ОСОБА_3 створює їй перешкоди у доступі до будинку та власних речей. На підставі наведеного, просила винести рішення яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі. Визнати нерухоме майно, житловий будинок АДРЕСА_2 спільним сумісним майном подружжя, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 . Рішення Державного реєстратора Федірцан Наталії Миколаївни від 12.04.2018 про реєстрацію житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_2 в 1/1 частці за ОСОБА_3 скасувати. Стягнути з відповідача ОСОБА_3 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та надання платних юридичних послуг.

Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Бліщ О.Б. від 28.02.2020 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Залучено до участі у розгляді справи ОСОБА_4 , в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

07.04.2020, представником відповідача ОСОБА_3 , адвокатом Телегазієм В.І. подано відзив на позовну заяву. У відзиві посилається на те, що позовну заяву подано без додерження вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України. У відповідності до ч.11 ст.187 ЦПК України, просив залишити позовну заяву без руху, надавши ОСОБА_2 строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

На підставі розпорядження Рахівського районного суду Закарпатської області №58 від 09 листопада 2020 року призначено повторний авторозподіл справи за №305/215/20.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Рахівського районного суду, Закарпатської області Марусяк М.О. для прийняття до провадження.

Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, ОСОБА_7 від 13.11.2020 справу прийнято до свого провадження. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, Призначено підготовче засідання на 04.02.2021.

Ухвалою суду від 12 травня 2021 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 21 липня 2021 року. Викликано в судове засідання свідків: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Крім того, у підготовчому засіданні представником відповідача, ОСОБА_3 , адвокатом Телегазієм В.І. подано клопотання про приєднання письмових доказів по справі на підтвердження правового статусу предмета спору.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 зменшила позовні вимоги. Зокрема, відмовилася від позовної вимоги про скасування рішення Державного реєстратора Федірцан Наталії Миколаївни від 12.04.2018 про реєстрацію житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_2 в 1/1 частці за ОСОБА_3 . Решту позовних вимог підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Що стосується письмових доказів наданих представником відповідача у підготовчому засіданні зазначила наступне. У будівельному паспорті виготовленому у лютому 1991 року, міститься витяг із рішення №10 від 18.10.1991 про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та видачу свідоцтва про забудову садиби гр. ОСОБА_3 та дозвіл на право виконання будівельних робіт, у якому чітко зазначено рік початку будівельних робіт - 1991 та закінчення будівельних робіт -1994. Що в свою чергу свідчить, що будинок побудовано позивачем та відповідачем за час перебування у шлюбі. Присила взяти до уваги покази свідка ОСОБА_9 , яка підтвердила факт побудови спірного житлового будинку позивачем та відповідачем за час перебування у шлюбі. Також просила взяти до уваги копії фотографій надані позивачем, які зроблені біля спірного будинку із сином дошкільного віку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджує факт завершення побудови спірного будинку подружжям до часу досягнення шкільного віку їх спільним сином. На підставі наведеного, просила зменшені позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник, ОСОБА_10 в судове засідання повторно не з`явилися. Були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, що стверджується особистим підписом представника відповідача у розписці про вручення судової повістки. Про причину неявки суд не повідомили. Заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

Представник відповідача, Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області у судове засідання не з`явився. Представник селищної ради, ОСОБА_11 21.07.2021 надіслала до суду електронною поштою клопотання, в якому просила розглянути справу без їх участі. У вирішенні справи покладаються на розсуд суду та просять прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Рахівського нотаріального округу, ОСОБА_12 у підготовче засідання не з`явилася. Була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, причину неявки суду не повідомила.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася. Була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, що стверджується особистим підписом у розписці про вручення судової повістки. Про причину неявки суд не повідомила. Заяв про відкладення розгляду справи не подавала.

Свідок, ОСОБА_9 , будучи допитаною в судовому засіданні 21.07.2021, пояснила, що вона являється знайомою позивача. З приводу спору між сторонами зазначила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після одруження розпочали будувати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 . До моменту побудови будинку проживали у батьків. Спірний будинок будувався спільними зусиллями.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, взявши до уваги покази свідка, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що сторони, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, укладеному 24 жовтня 1992 року, у виконавчому комітеті Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, за актовим записом за №64.

Від шлюбу у сторін народилася одна дитина, син ОСОБА_5 , який на даний час є повнолітнім.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області по справі №305/897/17 від 21 листопада 2017 року, шлюб між сторонами, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Рішення набуло законної сили 04 грудня 2017 року.

Позивачка, ОСОБА_2 , ініціюючи позов до суду, зазначає, щовона не має можливості користуватися та розпоряджатися спільно нажитим майном подружжя, оскільки відповідач ОСОБА_3 створює їй перешкоди у доступі до будинку та власних речей. Об`єктами спільної сумісної власності називає: житловий будинок АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що під час перебування в шлюбі, сторони на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 побудували житловий будинок сарай та вбиральню, що стверджується технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_2 .

Доказом того, що забудовниками житлового будинку АДРЕСА_2 , являються сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є довідка №3014/02-14 видана 01.07.2010 виконавчим комітетом Великобичківської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області.

Натомість, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборн відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №169033216 від 03 червня 2019 року вбачається, що відповідач ОСОБА_3 , 16.04.2018 після розірвання шлюбу з позивачкою по справі, зареєструвавза собою в цілій частині право власності на спірний житловий будинок, загальною площею 45,86 м.кв, житловою площею 15,99 м.кв., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням виконкому Великобичківської селищної ради від 28 березня 2018 року за №13, присвоєно адресу на житловий будинок та земельну ділянку - АДРЕСА_2 , забудівельником якого є ОСОБА_3 , мешканець АДРЕСА_2 .

Поряд з цим, з відповіді на адвокатський запит №58/02-05, наданої 15.01.2020 виконкомом Великобичківської селищної ради вбачається, що при розгляді звернення гр. ОСОБА_3 та прийнятті рішення від 28 березня 2018 року за №13 щодо присвоєння адреси на житловий будинок та земельну ділянку, виконкому не було відомо, що подружжя було розлучено. Виконком підтверджує, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 є один і той же будинок, що побудували гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_2 .

Згідно ч.3ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Відповідачем ОСОБА_3 та його представником, адвокатом Телегазій В.І., під час розгляду справи в суді не спростовано презумпцію правового режиму спільного сумісного майна подружжя, яким являється житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись положеннями статті 89 ЦПК України суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегіть встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу приписів статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Копії документів наданих представником відповідача ОСОБА_10 у підготовчому засіданні не доводять факту побудови спірного житлового будинку особисто ОСОБА_3 до моменту укладення шлюбу з гр. ОСОБА_2 .

Суд не бере до уваги, як належний та допустимий доказ по справі будівельний паспорт виданий ОСОБА_3 у лютому 1991 року на житловий будинок АДРЕСА_2 , оскільки відповідачем та його представником не доведено, що житловий будинок АДРЕСА_2 та житловий житловий будинок АДРЕСА_1 є один і той же будинок.

Крім того, рішенням виконкому Рахівської районної ради №10 від 18.10.1991 надано гр. ОСОБА_3 дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_3 .

У Дозволі на право виконання будівельних робіт зазначено дату початку будівельних робіт - 1991 рік та дату закінчення будівельних робіт - 1994 рік. Тобто, період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідач, ОСОБА_3 побудував житловий будинок АДРЕСА_1 не під час перебування у шлюбі з позивачкою ОСОБА_2 , відповідачемта його представником не надано.

Оскільки спірний будинок був побудований сторонами під час шлюбу, відповідачем цей факт не спростовано, суд дійшов висновку, що житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя.

За таких обставин, суд, вважає, що позов в частині визнання спірного житловго будинку з господарськими спорудами, спільною сумісною власністю подружжя, підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину житлового будинку із пропорційними частками господарських будівель, суд встановив наступне.

Згідно норм глави 26 розділу І книги третьої Цивільного кодексу України, спільна власність - це власність декількох (двох і більше) осіб на один об`єкт. Якщо при цьому частки кожного із співвласників визначені, то це спільна часткова власність, а якщо частки не визначені - спільна сумісна власність.

У разі, якщо мова йде про розподіл саме майна, то в цьому випадку потрібно керуватись правилами поділу об`єкта в натурі або виділу частки об`єкта в натурі, виключно за умови технічної можливості таких дій (статті 364, 367, 370, 372 ЦК України). У результаті таких процедур формуються, як мінімум два нових об`єкта зі своїми характеристиками, адресами, а право спільної сумісної власності змінюється або взагалі припиняється.

У відповідності до ст.ст.355,368 ЦК України, спільна сумісна власність - це вид спільної власності, при яких частки співвласників не визначені.

Питання про визначення часток у спільній сумісній власності постає, як правило, тоді коли один із співвласників бажає розпорядитись належною йому часткою.

При цьому, ЦК України не містить норми, які б прямо регулювали укладення договору про визначення часток у спільній сумісній власності. У кодексі наявні лише норми, що регулюють виділ частки в натурі та поділ майна в натурі (ст.ст. 370, 372 ЦК України).

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ч.2 вказної статті, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Натомість, позивачка та її представник не ставлять вимоги про поділ спільного сумісного майна в натурі, а просять визнати право власності на 1/2 частину майна (ідеальну частку), що не передбачено чинним законодавством.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, у відповідності до ч.10 ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача, ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що складається: з витрат по сплаті судового збору, в сумі 840,80 гривень та 3000 гривень витрат на професійну правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Зменшені позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати житловий будинок з господарськими спорудами за АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правову допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_2 .

Відповідачі:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

- Великобичківська селищна рада Рахівського району Закарпатської області, місцезнаходження: смт Великий Бичків, вул. Грушевського, №108, Рахівського району, Закарпатської області.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2021 року.

Головуюча: М.О. Марусяк