печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Остапчук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Тінякової Д.Ю.,

позивач - не з`явився

представника відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення заборгованості із заробітної плати та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до суду в якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі АТ «Укрзалізниця») суму невиплаченої заробітної плати у розмірі 62840 грн. 11 коп., суму моральної шкоди у розмірі 110 000 гривень.

Позивач посилається на те, що працював заступником начальника відділу організації та контролю перевезень філії «Центру транспортної логістики» акціонерного товариства «Українська залізниця». Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.03.2021 у справі 757/56148/20-ц визнано незаконним та скасовано наказ філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 26.11.2020 №82-ОД «Про запровадження режиму простою» що стосувався позивача. У зв`язку з цим позивач вважає що його права передбачені с. 43 Конституції України та 1,2,21,22 Закону України «Про оплату праці» порушені, він недоотримав від роботодавця належної заробітної плати у розмірі 62840,11 грн. Також незаконним рішенням роботодавця йому завдано моральної шкоди яку позивач оцінює у розмірі 110 000 грн.

Відповідач подав відзив на позовну заяву. У відзиві він не погоджується із доводами позивача вважає, що позивачу у період всього простою сплачувалася заробітна плата у повному обсязі від тарифної ставки в незалежності від того, що законом передбачена сплати у такий період 2/3 від посадового окладу. Також відповідач зазначає, що ч. 2 ст. 235 КЗпП України чітко визначає, що рішення про виплату працівникові різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи може мати місце лише при винесені рішення про поновлення на роботі, позивач звернувся з інших підстав. Тому просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2021 року відкрито провадження у справі. Враховуючи положення ст. ст. 19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ, що виникають з трудових правовідносин.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає, просить відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у трудових відносинах. На час розгляду справи позивач займає посаду заступника начальника відділу організації та контролю перевезень філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця».

У рішенні Печерського районного суду м. Києва від 15.03.2021, справа №757/56148/20-ц, встановлено, що 26 листопада 2020 року № 82-од наказом Філії «Центр транспортної логістики» «Про запровадження режиму простою», у зв`язку із частковим зупиненням роботи, викликаним необхідністю виконання заходів щодо запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», керуючись Положенням про філію «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця», затвердженим рішенням правління від 04 травня 2020 року, у доповнення до наказу від 20 березня 2020 року № 21-од запроваджено на період карантину, викликаного розповсюдженням вірусу COVID-19, режим простою з причин, що не залежать від працівника, працівникам філії відповідно до списку, до якого входив позивач.

Відповідно до статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Згідно із частинами першою та другою статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

Станом на дату видання оскаржуваного наказу від 26 листопада 2020 року, заборона на вчинення окремих видів діяльності під час дії карантину була скасована на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392.

Вищенаведеним рішенням суду визнано незаконним та скасовано наказ філії «Центр транспортної логістики акціонерного товариства «Українська залізниця» від 26 листопада 2020 року № 82-од «Про запровадження режиму простою» в частині, що стосується позивача.

У зв`язку з безпідставним оголошенням відповідачам простою у роботі, позивач не отримував від відповідача належної їм заробітної плати, яку отримував би у тому випадку, якби не перебував на простої. Адже простій - це зупинення роботи викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи. Додатково, наказ яким встановлювався простій визнаний незаконним та скасований.

У зв`язку із зазначеним, суд вважає, що у зв`язку із простоєм позивача, відповідач зобов`язаний оплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, обумовленого незаконним простоєм. При наданні розрахунків заробітної плати за грудень 2020 року, січень-квітень 2021 року було враховано період простою і заробітна плата нараховувалася з урахування простою.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, у тому числі у випадку виплати за період вимушеного прогулу, встановлений Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року.

Як вбачається з позовних вимог, суму на яку зменшено виплату заробітної плати за підрахунками позивача є 62 840 грн. 11 коп. без утримання податків і зборів. Згідно наданого розрахунку:

-грудень 2020 року - 12173 грн. 90 коп.,

-січень 2021 року - 19421 грн. 62 коп.,

-лютий 2021 року - 10793 грн. 05 коп.

-березень 2021 року - 19506 грн. 09 коп.

-квітень 2021 року - 11 738 грн. 50 коп.

На підтвердження сум виплаченої заробітної плати позивач надав розрахунки заробітної плати з грудня 2020 року по квітень 2021 року, а для обчислення середньоденної заробітної плати розрахунки за жовтень-листопад 2020 року.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява №38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком.

При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за ч. 3 п. 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідачем надано наказ від 22.04.2020 №26/од про запровадження неповного робочого тижня, та надано довідку про розрахунок середньої заробітної плати за два попередні місяці, що передували події запровадження простою. Відповідно до довідки середньомісячна заробітна плата складає 16084 грн. 97 коп. Згідно розрахунку, наданого позивачем в позовній заяві, розмір середньомісячної заробітної плати складає 19 506,09 грн. Враховуючи, що відповідачем було надано наказ про скорочення робочого тижня з додатковим вихідним, позивач не врахував цю обставини та надав невірний розрахунок. За розрахунком заробітної плати за грудень 2020 року наданий позивачем вбачається, що оплата простою в годинах 134,25, що відповідає робочому місяці з додатковим вихідним по понеділках, тобто за грудень 2020 року нарахування відповідають вказаній заробітній платі з окладом 9597,63 грн.

За січень 2021 року норма годин складає 150,75, при повному робочому місці, а оплата простою складає за 117,75 годин. Тобто недоплата складає: 16084 грн. 97 коп. - (84,47+9356,73) =6643 грн. 77 коп.

За лютий 2021 року норма годин складає 160,75 при повному робочому місці, а оплата простою складає за 63,5 годин. Тобто недоплата складає: 16084 грн. 97 коп. - (8713,04+4754,17) =2617 грн. 76 коп.

За березень 2021 року норма годин складає 177,75 при повному робочому місці, а оплата простою складає за 144,75 годин, що відповідає робочому місяці з додатковим вихідним по понеділках, тобто за березень 2020 року нарахування відповідають вказаній заробітній платі з окладом 9597,63 грн.

За квітень 2021 року норма годин складає 174,25 при повному робочому місці, а оплата простою складає 71,75 годин. Тобто недоплата складає: 16084 грн. 97 коп. - (5912,16+1773,63+81,78+4932,53) =3384грн. 96 коп.

Сума яка є недоплаченою без урахування податків і зборів та інших обов`язкових платежів є 9261,53 грн. В іншій частині слід відмовити.

Щодо вимог Позивача про стягнення моральної шкоди у сумі 110 000,00 грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивач зазначає, що негативний, пригнічений психологічний стан вплинув на відносини у родині, але позивач не зазначає яким саме чином та які докази на підтвердження цьому слугують. Так само як і не наведено які саме докази на підтвердження пригнічування дискримінаційного характеру наказу №82-0Д, що призвело до підриву авторитету перед колегами, приниження гідності.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки, тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Тому суд вважає що у стягнення моральної шкоди слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 81 УПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.141 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Позивач звільнений від сплати судового збору за подання заяви про стягнення заробітної плати на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до положень ч. 2 ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що суд задовольнив позовні вимоги частково, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1728 грн. 40 коп.

При таких обставинах позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 21,22 ЗУ «Про оплату праці», ст.ст. 47, 94, 97, 116, 117, 233 КзпП України, Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100, ст.ст. 12,13,77,79, 81,263,264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ) про стягнення заборгованості із заробітної плати - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в загальному розмірі 9261 гривень 53 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1728 гривень 40 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остапчук Т.В.