Справа № 629/5421/21
Номер провадження 2/629/1490/21
08.11.2021 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судовим засіданням - судді Жмуд Н.М., за участю секретаря судових засідань Торенко Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лозова, Харківської області у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, зазначив, що з 05.10.2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з відповідачем та буде з нею проживати після розірвання шлюбу. Питання щодо сплати аліментів між ними вирішено, позивач буде сплачувати аліменти за рішенням суду, а також буде допомагати додатково, у разі потреби, у добровільному порядку. Сумісне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, внаслідок чого виникають постійні суперечки. З березня 2020 року подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Спору про поділ сумісно нажитого майна немає. Оскільки відновити подружні відносини неможливо, просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 ; після розірвання шлюбу залишити відповідачці прізвище « ОСОБА_2 ».
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, в поданій до суду позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності.
Представник позивача-адвокат Мартиненко А.С. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи повести за її відсутності та відсутності позивача, за наявними матеріалами у справі. На задоволенні позову наполягала у повному обсязі.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Крім того надала відзив, в якому вказала, що дійсно їхній малолітній син ОСОБА_3 , проживає з нею. Батько дитини буде сплачувати аліменти за рішенням суду, а також буде допомагати сину додатково, у разі потреби, у добровільному порядку. Спору щодо розподілу спільного майна немає. Просила розірвати шлюб між позивачем та нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_2 ».
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 жовтня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданим Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 05 жовтня 2017 року, актовий запис №159.
Від даного шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з відповідачкою та після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Позивач буде сплачувати аліменти на його утримання за рішенням суду.
Спору про розподіл майна, що є спільною власністю, на даний час не має.
Сумісне життя сторін не склалося з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя. З березня 2020 року сторони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримуються, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Позивач на розірванні шлюбу наполягав, відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечувала.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.
Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення.
Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що на даний час сторони спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд вважає, що шлюб слід розірвати. В зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
З урахуванням клопотання відповідача суд після розірвання шлюбу залишає їй прізвище « ОСОБА_2 ».
В позовній заяві не міститься вимога про стягнення з відповідачки на користь позивача понесених ним судових витрат по справі.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених нею судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 263-268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.110, 112, 113 Сімейного кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем смт. Нові Білокоровичі, Олевського району, Житомирської області, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с. Червоний Кут, Лозівського району, Харківської області, зареєстрований 05 жовтня 2017 року Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 159.
Після розірвання шлюбу залишити відповідачці шлюбне прізвище « ОСОБА_2 ».
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець смт. Нові Білокоровичі, Олевського району, Житомирської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Червоний Кут, Лозівського району, Харківської області, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Суддя Наталя ЖМУД