Справа № 559/2431/20
Провадження № 2/559/416/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року місто Дубно Рівненська область

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

при секретарі судового засідання Протас Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за позовом Дубенської районної державної адміністрації в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до Дубенського міськрайонного суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що Дубенським міскрайонним судом задоволено позов Дубенської РДА в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. Батьком дитини є ОСОБА_2 .

Після подання до Дубенського міськрайонного суду позову про позбавлення батьківських прав матері дитини, служба у справах дітей Дубенської РДА надіслала клопотання до Кропивницької РДА (за місцем проживання батька) звернутися до суду з позовом про позбавлення батька дитини батьківських прав. Отримавши від Кропивницької РДА листа та розуміючи небажання колег займатися справою про позбавлення батьківських прав, але захищаючи інтереси та права дитини, Дубенська РДА змушена звернутися з позовною заявою про позбавлення батька дитини, ОСОБА_2 , батьківських прав.

На даний час дитина перебуває у закладі «Рівненський обласний спеціалізований центр реабілітації дітей з органічними ураженнями ЦНС з порушенням психіки та паліативної допомоги».

ОСОБА_2 з народження дитини не підтримує з нею жодних відносин, не відвідував її у комунальному закладі, не брав участі у її вихованні та утриманні. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку дитини. Вважають, що у разі задоволення позовних вимог щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, дитина, набувши статус дитини, позбавленої батьківського піклування, буде влаштована під опіку, де отримає батьківську турботу і любов, розуміння і увагу, шанс на своє краще майбутнє. Тому, просять позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача на користь «Рівненського обласного спеціалізованого центру реабілітації дітей з органічними ураженнями ЦНС з порушенням психіки та паліативної допомоги» аліменти у розмірі 889/50 грн. щомісячно.

Ухвалою суду від 16 січня 2021 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання.

30 вересня 2021 року ухвалою Дубенського міськрайонного суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача Матвійчук С.С згідно поданої заяви просить справу слухати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти «За вказаною адресою адресат відсутній». У відповідності до ст.128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Крім того, пр. час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . У свідоцтві про народження її батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.4).

Матір дитини ОСОБА_3 рішенням Дубенського міськрайонного суду від 26 грудня 2019 року позбавлено батьківських прав (а.с.7-8).

Розпорядженням голови Дубенської районної державної адміністрації від 09.04.2019 року № 140 «Про влаштування малолітньої в комунальне підприємство «Рівненський обласний спеціалізований центр реабілітації дітей з органічними ураженнями ЦНС з порушенням психіки та паліативної допомоги» на повне державне забезпечення влаштовано ОСОБА_1 . Дитина перебуває у закладі по теперішній час (а.с.6,13).

За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».

Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання батьківського обов`язку відносно своєї дитини. Він не відвідує її у комунальному закладі, не бере участі у її вихованні та утриманні, свідомо ухиляється від виконання свої обов`язків щодо виховання та розвитку дитини. Зазначене є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України.

Також, суд роз`яснює ОСОБА_6 , що у відповідності до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, після зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Разом з тим, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, як передбачено частиною другою статті 166 вказаного Кодексу.

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову і у частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 889/50 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення повноліття дитиною.

Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 164, 166, 169, 180 СК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Дубенської районної державної адміністрації (, місцезнаходження: вул. Д.Галицького, 17 м. Дубно, Рівненської області) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_1 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь комунального підприємства «Рівненський обласний спеціалізований центр реабілітації дітей з органічними ураженнями ЦНС з порушенням психіки та паліативної допомоги» аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 889 (вісімсот вісімдесят дев`ять) гривень 50 копійок щомісячно, з подальшою індексацією, починаючи з 11.11.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь держави (в особі Державної судової адміністрації України) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.В. Ралець