Номер провадження: 22-ц/813/2426/21
Номер справи місцевого суду: 522/9337/20
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/9337/20

Номер провадження: 22-ц/813/2426/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

-головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

-суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.

учасники справи:

-позивач - ОСОБА_1 ,

-відповідачі 1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Модерн-Трейд», 2) ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн-Трейд», ОСОБА_2 про захист гідності, честі, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Донцова Д.Ю. о 16 годині 02 хвилині 06 жовтня 2020 року, повний текст рішення складений 12 жовтня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.2 Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду міста Одеси із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути солідарно з ТОВ «Модерн-Трейд» та ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 15 000,00 гривень.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 07.02.2020 р. відносно нього було складено протокол про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП, в якому зазначено, що 07.02.2020 р., приблизно о 09 год. 30 хв., у м. Одесі, знаходячись у магазині «Копійка» по вулиці Пушкінській, 72, позивачем начебто було викрадено ковбасу марки «Алан Дрогобицька», вагою - 246 грам, вартістю - 79,52 грн., чим вчинено дрібне викрадення чужого майна. На думку позивача, 07.02.2020 року у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старший зміни охорони ОСОБА_2 безпідставно звинуватив його у вчиненні крадіжки товару, повідомивши службу «102» про затримання крадія. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2020 року по справі №522/4002/20 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій працівників магазину, позивач досі не може відчувати себе повноцінно у суспільстві, оскільки його було публічно принижено, звинувачено у скоєнні крадіжки у присутності інших працівників та відвідувачів магазину, без наявних на це підстав та належних доказів. Повідомлення ОСОБА_2 недостовірної інформації поліції стало підставою для складення відносно позивача адміністративних матеріалів за адміністративне правопорушення, яке позивач не вчиняв та не мав умислу вчиняти. Позивач стверджує, що жодних незаконних дій ним не вчинено, оскільки перебуваючи в торговому залі, він здійснював лише огляд товару та не мав наміру ані пройти повз каси, ані залишити приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що було встановлено судом під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення. Вищевказаними діями працівника товариства йому було спричинені значні моральні страждання. ОСОБА_1 був вимушений прибути до відділення поліції для складання протоколу, неодноразово з`являвся до суду для надання пояснень щодо доведення своєї невинуватості. При цьому, вважає, що його було не тільки звинувачено у порушені закону, але й у порушені принципів моралі та правових засад суспільства.

Поважний вік та слабкий стан здоров`я, що підтверджується випискою з медичної картки, страх бути притягнутим до адміністративної відповідальності, викликало значне стресове навантаження, хвилювання та відчуття тривоги. Протягом усього процесу розгляду справи, що складав майже три місяці, позивач перебував у напруженому психологічному стані. Крім того, з огляду на близьке розташування магазину до дому, позивач регулярно здійснював покупки саме там. Однак, у зв`язку з негативними відчуттями та страхом знов бути звинуваченим у крадіжці товару, вимушений відвідувати інший магазин. Необґрунтоване звинувачення позивача у вчиненні адміністративного правопорушення порушило його право на повагу до честі, гідності та ділової репутації (а. с. 1 - 3).

2.2 Позиція відповідачів у суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Модерн- рейд» просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своєї позиції товариство посилається на те, що охоронець - це штатний працівник установи і у своїй роботі керується посадовою інструкцією. Якщо охоронець на думку позивача порушив вимоги посадової інструкції, то він мав право звернутись зі скаргою на його дії до адміністрації магазину. Однак, будь-які претензії та скарги не надходили. Співробітник магазину «Копійка» виконував свої службові обов`язки, не висловлював недостовірну та образливу інформацію щодо позивача та не мав на меті сформувати у будь-кого негативну думку про позивача. Внаслідок виконання службових обов`язків охоронцем магазину не було завдано шкоду честі та гідності позивача, оскільки не було фактів та дій поширення недостовірної інформації або перешкоджання позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, що в подальшому може негативно вплинути на ставлення інших осіб до позивача. Метою звернення відповідачів до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області було не розповсюдження недостовірної інформації щодо позивача, а реалізація відповідачами свого конституційного права, визначеного ст. 40 Конституції України. Позивачем не доведено, в чому саме полягала моральна шкода. Крім того, не доведений факт наявності причинно-наслідкового зв`язку між складеним протоколом про адміністративне правопорушення та моральною шкодою. Не обґрунтовано розмір відшкодування моральної шкоди (а. с. 47 - 59).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.10.2020 року відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн-Трейд», ОСОБА_2 про захист гідності, честі, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Рішення суду мотивоване тим, що не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації внаслідок розповсюдження інформації, яке відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.

Звернення відповідачів було направлено не на розповсюдження недостовірної інформації щодо позивача, а внаслідок реалізації конституційного права, визначеного ст. 40 Конституції України, що не може бути підставою для захисту гідності, честі ОСОБА_1 .. Тому, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню (а. с. 85 - 89).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2020 року. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) його необґрунтовано звинуватили у вчиненні адміністративного правопорушення, що порушило його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації; 2) чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту; 3) перелік способів поширення інформації не є виключним та згідно Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року полягає у повідомленні такої інформації в будь-якій формі хоча б одній особі. Таким чином, таке повідомлення може вбачатися у висловленні усно в бесіді, розмові, спорі тощо хоча б одній особі; 4) повідомлені поліції відомості були такими, що не відповідають дійсності, оскільки завідомо та навмисно перекручені; 5) його було публічно принижено та звинувачено у скоєнні крадіжки в приміщенні магазину, в присутності інших відвідувачів та працівників без наявних на це підстав та належних доказів, внаслідок чого він досі не може відчувати себе повноцінно у суспільстві (а. с. 93 - 96).

2.6 Узагальнені доводи відповідачів в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Модер-Трейд» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси залишити без змін.

ТОВ «Модер-Трейд» звертає у вагу на те, що твердження апелянта про порушення судом норм матеріального права не відповідають дійсності. В апеляційній скарзі, у порушення вимог ст. 356 ЦПК України, апелянт не зазначив неправильного застосування яких саме норм матеріального права припустився суд першої інстанції, у чому полягало таке не правильне застосування та як це вплинуло на прийняття відповідного рішення.

Також ТОВ «Модер-Трейд» посилається на ту обставину, що позивачем не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення права позивача. Таким чином, доводи позивача про факти та події ґрунтуються лише на припущеннях (а. с. 111 - 112).

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.11.2020 рокувідкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 06 жовтня 2020 року (а. с. 102).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.11.2020 року справу призначено до судового розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 103).

03.03.2021 року від ТОВ «Модерн-Трейд» надійшов відзив на апеляційну скаргу (а. с. 111 - 112).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.06.2021 року визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід судді Князюка О.В.. Справу передано до канцелярії суду з метою визначення судді для розгляду заяви про відвід судді Князюка О.В..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.06.2021 року, постановленою у складі судді Вадовської Л.М., відловлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Князюка О.В..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.10.2021 року залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про відвід судді Князюка О.В..

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

У судовому засіданні адвокат Рогозний Ігор Михайлович, діючий від імені ТОВ «Модерн-Трейд», просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, неодноразове призначення справи до розгляду, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Відповідно рапорту працівника поліції від 07.02.2020 року цього дня отримано заяву та зареєстровано ЄО за №5739 від 07.02.2020 року, як інші адміністративні правопорушення, про те, що в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » затримали крадія. Заявником є старший зміни охорони магазину - ОСОБА_2 .

07.02.2020 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №406916, в якому зазначено, що 07.02.2020 року, о 09 год. 30 хв., громадянин ОСОБА_1 , знаходячись за адресою - АДРЕСА_1 . магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » вкрав ковбасу марки «Алан Дрогобицька» вагою - 246 грам на суму - 79,52 гривень, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 51 КУпАП.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2020 року по справі №522/4002/20 провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП, закрито у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Відповідно мотивувальної частини постанови, у суді було встановлено, що ОСОБА_1 07.02.2020 року не проходив через касу із ковбасою марки «Алан Дрогобицька», та не виходив із вказаною ковбасою із будівлі магазина « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Між сторонами виникли правовідносини щодо захисту честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звернення відповідачів, було направлено не на розповсюдження недостовірної інформації щодо позивача, а реалізація конституційного права визначеного ст. 40 Конституції України, що не може бути підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Стаття 356 ЦПК України визначає зміст апеляційної скарги, а саме в апеляційній скарзі мають бути зазначене наступне: в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 в частині обґрунтування вимог містить лише посилання на фактичні обставини справи та ототожнюється зі змістом позовної заяви.

Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, скільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної зі психосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Разом з тим, згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, однак в матеріалах справі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вказаного факту.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" суд зазначає, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

При цьому суд враховує положення п. 17 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, згідно якого інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Між тим суд враховує, що право на доступ до суду - це право людини, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Воно випливає з п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Це право випливає з ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 55 Конституції України. Воно в подальшому деталізується в процесуальних кодексах (ст. ст.3, 4 ППК. ст. 5 КАС).

Як роз`яснив Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 25 грудня 1997 року № 9, частина перша статті 55 Конституції містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, тобто кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Отже, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте якщо в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів суд враховує висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Доводи апеляційної скарги фактично зводиться до висловлення незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 06 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 05 листопада 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

С. О. Погорєлова