_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/334/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявників - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , заінтересована особа Одеська міська рада про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2021 року заявники звернулись до суду з заявою, в якій просять: встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дружиною ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідною донькою ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина на майно. З метою отримання спадкового майна, з заявами про прийняття спадщини звернулася дружина померлого ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , яка є донькою померлого, та яка відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 .

Проте, приватним нотаріусом було надане роз`яснення про необхідність підтвердження в суді родинних відносин з померлим, через помилки, які виникли при перекладі на українську мову написання прізвища.

Ухвалою судді від 04 серпня 2021 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання.

В ході судового засідання, яке відбулось 05.10.2021 року, представник заявника звернулась з клопотанням, в якому просила витребувати у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Михайлової О.В. спадкову справу № 8/2021, заведену після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 05.10.2021 року клопотання представника заявника про витребування доказів було задоволено.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Представник заявників ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ній.

Представник заінтересованої особи Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає заяву підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 293, п. 1) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема і про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 (російською мовою) « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_5 » зареєстрували шлюб, після реєстрації одруження, дружині присвоєно прізвище (російською мовою) « ОСОБА_6 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася (російською мовою) « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , де батьками вказані (російською мовою) « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_3 ».

З повного витягу з Державного Реєстру актових записів цивільного стану № 5 від 13 07.2021 року, який міститься в матеріалах спадкової справи, вбачається, що 02 вересня 1988 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , після реєстрації шлюбу наречена змінила прізвище на « ОСОБА_10 », про що було зроблено актовий запис № 1134.

17 серпня 1993 року відділом РАЦС Київського району м. Одеси шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 було розірвано, про що складено актовий запис № 823.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31 січня 2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , зареєстрований відділом ЗАГСу Київського РВК м. Одеси, актовий запис № 1328 від 20 листопада 1993 року. Після розірвання шлюбу відповідачці залишено прізвище « ОСОБА_14 ».

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) було складено актовий запис № 1352, та видано Свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_3 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Статтями 1261-1265 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Четверта черга спадкоємців за законом. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї . Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини

Протягом встановленого законом строку, ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Михайлової Олени Володимирівни із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь дружини померлого - ОСОБА_3 , в результаті чого була заведена спадкова справа № 8/2021.

Після чого, ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Михайлової Олени Володимирівни з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , в результаті чого була заведена спадкова справа № 8/2021.

Проте, листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Михайлової Олени Володимирівни від 30 липня 2021 року заявниці було роз`яснено, що у представлених документах, а саме: у свідоцтві про смерть спадкодавця та документі, який посвідчує особу спадкоємця, дружини померлого - паспорті, містяться розбіжності у прізвищах. Так, прізвище спадкодавця на українській мові зазначено: « ОСОБА_6 », а прізвище спадкоємця першої черги зазначено « ОСОБА_15 ». Водночас, згідно повного витягу з Державного реєстру актових записах цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, в актовому записі про шлюб нині ОСОБА_1 з ОСОБА_8 також зазначено « ОСОБА_15 ».

Дійсно 26 лютого 1998 року Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області було видано паспорт гр. України Серії НОМЕР_4 , де прізвище, ім`я та по батькові заявниці українською мовою записано як: ОСОБА_3 .

В Державному реєстрі актових записах цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, в актовому записі про шлюб нині ОСОБА_1 з ОСОБА_8 зазначено « ОСОБА_15 »

Натомість прізвище чоловіка в правовстановчих документах та свідоцтві про смерть вказано як « ОСОБА_6 ».

Таким чином неправильне зазначення прізвища померлого сталося внаслідок невірного перекладу з російської мови на українську « ОСОБА_6 ».

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня і 995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Ст. 3 СК України передбачає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок)

Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом.

Таким чином, для заявниці важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них.

Згідно ч.1. ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України, визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78,80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, з урахуванням вказаного суд вважає доведеним вимоги заяви в повному обсязі.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що про задоволення заяви в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 12, 81, 263- 265, 293, 315, 319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , заінтересована особа Одеська міська рада про встановлення факту родинних відносин - задовольнити

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дружиною ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідною донькою ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.