Єдиний унікальний номер 236/3503/20
Номер провадження 22-ц/804/2111/21
Номер провадження 22-ц/804/2111/21 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

/додаткова/

Іменем України

28 жовтня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.

за участю секретаря Гуляєва М.В.

вирішуючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті питання про ухвалення додаткової постанови по цивільній справі №236/3503/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа Директор Департаменту розвитку персоналу та кадрової політики акціонерного товариства «Українська залізниця» Осійчук Микола Степанович, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця», на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 травня 2021 року,

встановив:

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця», третя особа Директор Департаменту розвитку персоналу та кадрової політики АТ «Українська залізниця» Осійчук М.С. про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ директора Департаменту розвитку персоналу та кадрової політики АТ «Українська залізниця» - Осійчука М.С. №1907/ос від 18 вересня 2020 року про припинення трудового договору (контракту) з головним фахівцем відділу супроводження договірної роботи Лиманського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки Акціонерного товариства «Українська залізниця» Лисаченко Є.М. за п. 6 ч.1 ст.36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного фахівця відділу супроводження договірної роботи Лиманського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця». Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 24 вересня 2020 року до 12 травня 2021 року включно, в сумі 146 320, 08 гривень. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави 1681,60 гривень судового збору. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 , на посаді головного фахівця відділу супроводження договірної роботи Лиманського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Постановою Донецького апеляційного суду від 21 вересня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» залишено без задоволення. Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 травня 2021 року без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Адвокатом Шумейко Я.В. подано заяву про стягнення витрат на правову допомогу.

04 жовтня 2021 року від АТ «Українська залізниця» надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, проте доказів на підтвердження направлення іншим учасникам справи не додано.

Отже, є підстави для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

В судове засідання апеляційного суду адвокат Шумейко Я.В. та позивач ОСОБА_1 не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача АТ ««Українська залізниця» просила заяву про стягнення витрат на правничу допомогу залишити без задоволення або зменшити розмір таких витрат.

Вказана заява про стягнення витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з статтею 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року).

Частиною першою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до частин першої, другої статті 60 ЦПК України представником в суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових правовідносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Документами, які підтверджують повноваження представників у цивільному процесі, є довіреність юридичної особи; повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (частини перша, третя, четверта статті 62 ЦПК України).

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву. Повторне подання доказів в суді апеляційної (касаційної) інстанції в підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, процесуальний закон не вимагає.

Встановлено, що адвокат Шумейко Я.В. представляє інтереси позивача ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги від 02 серпня 2020 року.

Відповідно до умов договору про надання правничої допомоги від 02 серпня 2020 року (т. І, а.с.120 ), додаткової угоди від 01 лютого 2021 року № 1 до договору про надання правничої допомоги від 02 серпня 2020 року ( т. ІІІ, а.с. 83), додаткової угоди від 03 серпня 2021 року №2 до договору про надання правничої допомоги від 02 серпня 2020 року (т. ІІІ, а.с. 83 зворотній бік), акту виконаних робіт від 12 серпня 2021 року за представництво в суді апеляційної інстанції по справі №236/3503/20 клієнт сплачує гонорар в розмірі еквівалентному 2000 доларів США. Оплата клієнтом адвокату здійснюється у формі післяплати після отримання на руки адвокатом рішення суду апеляційної інстанції по справі №236/3503/20 протягом 3-х календарних днів з дня отримання рішення суду.

Гонорар сплачується на підставі виставленого адвокатом клієнту рахунку. Гривневий еквівалент гонорару визначається на день виставлення рахунку за курсом НБУ станом на дату набрання рішенням суду апеляційної інстанції по справі №236/3503/20 законної сили.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19) зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Вирішуючи питання про судові витрати суд виходить з розумності їх розміру, який має бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих послуг.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд досліджує на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006року у справі «Двойних проти України», від 30березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Матеріали даної справи свідчать про те, що позивач отримував послуги адвоката, зазначене підтверджується наступним: адвокатський запит від 14 жовтня 2020 року (т.1, а.с. 13), відповідь на відзив (т.1, а.с. 127-146), адвокатський запит від 02 грудня 2020 року (т.1, а.с. 169), к клопотання про долучення доказів (а.с. 172-173), клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (т.1, а.с. 244-245), відзив на апеляційну скаргу (т. 3, а.с. 10-108), клопотання (а.с. 151-152), заява про стягнення витрат

на правову допомогу (а.с. 3, а.с. 220).

Проте суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Отже, враховуючи наведене, а також складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвокатом Шумейко Я.В. в сумі 12 000 гривень.

Керуючись статтями 133, 137, 141, 270 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Заяву адвоката Шумейко Ярослава Віталійовича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 12 000 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді

Повний текст додаткової постанови складено 02 листопада 2021 року.

Головуючий О.І. Корчиста