Справа № 522/1557/21
Провадження № 2/522/5311/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Баланюк Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2021 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) заборгованість по комунальним послугам на утримання квартири АДРЕСА_1 та енергопостачанню за період з 01 травня 2017 року по 31 грудня 2020 року в розмірі 35356,94 грн., та судові витрати у розмірі 908 грн..

Позивачка мотивує вимоги тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 1999 року по 18 червня 2009 року. Зазначає, що вона та відповідач є власниками квартири АДРЕСА_1 по Ѕ частки кожному. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2012 року, яке набрало законної сили 28 листопада 2012 року згідно ухвали апеляційного суду Одеської області відповідач ОСОБА_2 був вселений в спірну квартиру. 11 березня 2013 року зазначене рішення виконано в примусовому порядку. Відповідач не має перешкод в користуванні власністю, має вільний доступ до квартири, але після вселення участі в утримані квартири та оплаті комунальних послуг не приймає. Заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 22 червня 2017 року по цивільній справі № 522/23181/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по комунальним послугам з відповідача ОСОБА_2 було стягнуто заборгованості по комунальним послугам за період з березня 2013 року по квітень 2017 року в розмірі 19680 гривень 92 копійки. У жовтні 2020 року відповідач звертався до суду з заявою про перегляд заочного рішення, проте у задоволенні зазначеної заяви було відмовлено. Крім того, за період з 01 травня 2017 року по 31 грудня 2020 року на утримання квартири нею були понесені витрати в розмірі 34055,15 гривень, що підтверджується відповідними квитанціям, а також за період з травня 2017 року по грудень 2020 року витрати за спожиту електроенергію в розмірі 36858,73 гривень, що підтверджується довідкою Південного РЕМАТ «ДТЕК Одеські електромережі», Південному підрозділу ТОВ «ООЕК» та квитанціями про сплату.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2021 року по справі відкрито провадження, встановлений загальний порядок розгляду справи.

12 липня 2021 року закрито підготовче засідання, справа призначена до судового розгляду по суті.

12 жовтня 2021 року представник відповідача звернувся до суду з заявою про застування строку позовної давності. Зазначає, що позивачка в січні звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості за комунальні послуги за період з травня 2017 року по 31 грудня 2020 року, в порушення 3-х річного строку.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що відповідач є співвласником квартири, в якій періодично мешкає. Проте, витрати по утриманню нерухомого майна не сплачує.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачкою порушені строки позовної давності. Також зазначив, що відповідач є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , проте в приміщенні квартири не проживає.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги (регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі N 521/3743/17-ц (провадження N 61-26462св18).

ОСОБА_1 у період з травня 2017 року до 31 грудня 2020 року сплатила на рахунок Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Біла Акація» за житлово-комунальні послуги на суму 34 055,15 гривень, що складає: дата сплати 25.05.2017 року 2620.47 гривень; 15.01.2018 453,46 гривень; 15.11.2018 року 1894.63; 14.02.2019 4181.11 гривень; 02.08.2019 року 5640.01 гривень; 14.01.2020 року 4907.44 гривень; 15.05.2020 року -4839.01 гривень; 14.09.2020 року 6098.25 гривень; 21.12.2020 року 3420,77 гривень.

Відповідач наполягає на застосуванні позовної давності, про що подав відповідну заяву до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги сплачена позивачкою з травня2007 року то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від здійсненого платежу, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за платежами.

Таким чином, подання позивачкою 27 січня 2021 року позову, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом з вимогами про стягнення сплати (25.05.2017 року 2620.47 гривень; 15.01.2018 453,46 гривень) минуло 3 роки, тому необхідно застосувати строки позовної давності.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для сплати вартості житлово-комунальних послуг в квартирі АДРЕСА_1 , оскільки він не проживає та як співвласник приміщення зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Отже, ОСОБА_1 сплатила замість відповідача грошові кошти за комунальні послуги за період з листопада 2018 року по грудень 2020 року, а тому Ѕ суми сплачена за період з 15 листопада 2018 року по грудень 2020 року в розмірі 15490 гривень 61 копійка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивачки.

Щодо сплати за електроенергію. Суду не надані належні та допустимі докази щодо спожитої електроенергії в квартирі АДРЕСА_1 , яке здійснено відповідачем ОСОБА_2 у період з 01 травня 2017 року по 31 грудня 2020 року.

Крім того, суду не надані докази про наявність письмового договору між співласниками щодо порядку оплати послуг з електропостачання.

З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію зі співвласника ОСОБА_2 на користь позивачки необхідно відмовити.

Окрім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по комунальним послугам та утримання квартири АДРЕСА_1 в сумі 15490 гривень 61 копійка.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 гривень.

В задоволені решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 04 листопада 2021 року.

Суддя Р.Д. Абухін

28.10.2021