Справа № 309/985/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 жовтня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Кожух О.А.,

суддів Бисаги Т.Ю., Куштана Б.П.

за участі секретаря Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 09 червня 2021 року (головуюча суддя Лук`янова О.В., повний текст рішення складено 14.06.2021) за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Хустська центральна районна лікарня імені Віцинського О.П.» про визнання дій неправомірними, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 26 березня 2021 року звернувся до суду з даним позовом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 22 жовтня 2008 року його було прийнято на роботу до відповідача на посаду лікаря акушер-гінеколога пологового відділення. 4 серпня 2020 року його було звільнено з роботи у зв`язку з набранням законної сили вироком суду, яким працівника засуджено до позбавлення волі, відповідно п.7 ст.36 КЗпП України; підстава звільнення ухвала Львівського апеляційного суду від 26 червня 2020 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 11 лютого 2021 року вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 26 червня 2020 року скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

12 березня 2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про поновлення його на роботі на посаді лікаря акушер-гінеколога пологового відділення КНП «Хустська центральна районна лікарня ім. Віцинського О.П.», оскільки відпали правові підстави для звільнення. Проте відповідачем у поновленні його на роботі було відмовлено.

Приймаючи до уваги, що станом на день звернення до суду з даним позовом, наказ №300-к від 3 серпня 2020 року про звільнення позивача з роботи є чинним і його на роботі не поновлено, позивач вважає, що крім вимог про скасування вказаного наказу він має право заявляти вимогу про компенсацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також про відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1 вказує, що про заподіяння йому моральної шкоди свідчать такі обставини, як втрата постійного місця роботи, стабільного заробітку та можливості матеріального забезпечення своєї родини; відсутність грошових коштів позбавила його права на належне забезпечення не лише сім`ї, а й своєї життєдіяльності, змінила спосіб життя, вимагає докладати додаткові зусилля для влаштування свого побуту; як результат, він втратив спокій і душевну рівновагу, оскільки через втрату роботи, відсутність реальної можливості працевлаштуватися і матеріального забезпечення для своєї родини, він перебуває у пригніченому стані.

Посилаючись на положення КЗпП України та ст. 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач просив: - дії дирекції КНП «Хустська ЦРЛ ім.Віцинського О.П.» щодо відмови в задоволенні заяви про поновлення його на посаді лікаря акушер-гінеколога пологового відділення КНП «Хустська ЦРЛ ім.Віцинського О.П.» - визнати неправомірними; - Наказ №300-к від 3 серпня 2020 року про припинення трудового договору про звільнення його з 4 серпня 2020 року з посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення КНП «Хустська ЦРЛ ім.Віцинського О.П.» скасувати; - поновити його на посаді лікаря акушер-гінеколога пологового відділення КНП «Хустська ЦРЛ ім.Віцинського О.П.»; - стягнути з КНП «Хустська ЦРЛ ім.Віцинського О.П.» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дня звільнення 4 серпня 2020 року по день його поновлення на роботі на посаді лікаря акушер-гінеколога пологового відділення КНП «Хустська ЦРЛ ім.Віцинського О.П.»; - стягнути з КНП «Хустська ЦРЛ ім. Віцинського О.П.» на його користь компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 20000грн.

Рішенням Хустського районного суду від 09 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що висновки суду першої інстанції є помилковими і такими, що суперечать вимогам матеріального права, фактичним обставинам та письмовим доказам по справі.

Апелянт зазначає, що фактичними обставинами, про наявність яких відповідач обізнаний, стверджується, що вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 14.05.2019 та ухвала Львівського апеляційного суду від 26.06.2020, якими його було визнано винним та засуджено за ч.1 ст.140 КК України - скасовані, а тому він вважає, що і правові підстави звільнення його з роботи за правилами п.7 ч.1 ст.36 КЗпП України - відпали.

Крім того, посилання відповідача на підставу відмови в поновленні його на роботі через те, що справу направлено на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, вважає некоректним і таким, що суперечить чинному трудовому законодавству, оскільки направлення справи до суду не входить до переліку обставин, визначених ст. 36 КЗпП України, за наявності яких трудовий договір з працівником може бути припиненим.

Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, позицію представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду даної справи відносно ОСОБА_1 виправдувальний вирок не ухвалений, постанови про закриття кримінального провадження з відповідних підстав не винесено, тому немає передбачених ст. 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підстав для поновлення позивача на посаді.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду лікаря акушер-гінеколога пологового відділення КНП «Хустська ЦРЛ ім.Віцинського О.П.» 22 жовтня 2008 року (а.с. 12).

Судом встановлено, що вироком Тячівського районного суду від 14 травня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України, і призначено йому покарання за ч.1 ст. 140 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік (а.с. 43-50).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 червня 2020 року вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2019 року відносно позивача в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди - змінено, у решті вирок залишено без змін (а.с. 43-50).

Відповідно до наказу № 300/к «Про припинення трудового договору (контракту)» з 4 серпня 2020 року ОСОБА_2 звільнено з посади у зв`язку з набранням законної сили вироком суду, яким працівника засуджено до позбавлення волі, відповідно п.7 ст.36 КЗпП України. Підстава звільнення - ухвала Львівського апеляційного суду від 26 червня 2020 року (а.с. 14).

Постановою від 11 лютого 2021 року Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 26 червня 2020 року скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції (а.с.15-22).

На даний час розгляд кримінального провадження Тячівським районним судом не завершено.

Посилаючись на вказані вище обставини позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до керівництва КНП «Хустська центральна районна лікарня ім.Віцинського О.П.» з проханням поновити його на раніше займаній посаді (а.с.23).

Як вбачається з листа-відповіді КНП «Хустська центральна районна лікарня ім. Віцинського О.П.» у поновленні ОСОБА_1 на роботі відмовлено з посиланням на те, що справу про обвинувачення ОСОБА_1 у скоєнні злочину направлено на новий розгляд в суд першої інстанції, а тому відсутні підстави для поновлення на роботі, передбачені ст. 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (а.с. 24).

Так, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 , посилаючись, в тому числі, на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», просив, зокрема, скасувати Наказ №300-к від 3 серпня 2020 року про припинення трудового договору, яким його звільнено з 4 серпня 2020 року з посади лікаря акушер-гінеколога пологового відділення КНП «Хустська ЦРЛ ім.Віцинського О.П.», та стягнути з КНП «Хустська ЦРЛ ім.Віцинського О.П.» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу - з дня звільнення - з 4 серпня 2020 року - по день його поновлення на посаді, і 20000 у відшкодування спричиненої йому моральної шкоди.

Відповідно до пункту 7 статті 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи.

Посилання позивача на положення статі 235 КЗпП України є безпідставними з огляду на наступне.

Цією статтею передбачено, що працівник поновлюється на попередній роботі у разі звільнення його без законної підстави, тобто у разі встановлення судом незаконності в діях роботодавця. Частиною 2 цієї статті передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів констатує, що оскільки на час видачі наказу про звільнення позивача вирок, який слугував підставою для видання даного наказу, набрав законної сили, а тому наказ № 300/к «Про припинення трудового договору (контракту)» було прийнято відповідачем з дотриманням норм чинного законодавства і підстав для його скасування немає.

Відтак, незаконності в діях роботодавця судом не встановлено. Тому і немає підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з дня його звільнення з 04 серпня 2020 року. Так само як і немає підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування позивачу моральної шкоди саме відповідачем.

Питання поновлення прав особи, якій завдано шкоду незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в тому числі, поновлення такої особи на колишній роботі, врегульовано Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (далі Закон № 266/94-ВР).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ст. 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Згідно ст. 11 Закону № 266/94-ВР у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, дізнавач, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

У разі постановлення виправдувального вироку, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, а також у разі закриття справи про адміністративне правопорушення слідчий, дізнавач, прокурор або суд зобов`язані на прохання особи письмово повідомити у місячний строк про своє рішення трудовий колектив, в якому працює особа, або за її місцем проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 266/94-ВР, громадянин, звільнений з роботи (посади) у зв`язку з незаконним засудженням або відсторонений від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, має бути поновлений на колишній роботі (посаді), а в разі неможливості цього (ліквідація підприємства, установи, організації, скорочення посади, наявність інших передбачених законом підстав, що перешкоджають поновленню на роботі (посаді) - йому має бути надано державною службою зайнятості іншу підходящу роботу. Робота (посада) надається громадянинові не пізніше ніж через один місяць з дня звернення, якщо воно надійшло протягом трьох місяців з дня набрання законної сили виправдувальним вироком або винесення постанови (ухвали) про закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Частиною 2 ст. 6 Закону № 266/94-ВР (в редакції, чинній на час пред`явлення позову) передбачено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, запис про звільнення з роботи (посади), зроблений у трудовій книжці, визнається недійсним. На вимогу громадянина власник або уповноважений ним орган у триденний термін видає йому дублікат трудової книжки без запису, який визнано недійсним.

Вказаний закон є спеціальним, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати його положення щодо порядку поновлення на роботі працівника та відшкодування йому заробітку та моральної шкоди..

Зі змісту наведених норм вбачається, що особа, яка була звільнена з посади у зв`язку із засудженням, може бути поновлена на посаді лише за сукупності умов, при яких вирок, який став підставою для її звільнення скасовано, при цьому щодо такої особи в подальшому постановлено виправдувальний вирок або відповідну постанову про закриття кримінального провадження (за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати).

Станом на теперішній час відносно ОСОБА_1 виправдувальний вирок не ухвалено; постанову (ухвалу) про закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати не винесено. Дана обставина сторонами не заперечується.

Таким чином, за відсутності передбачених ч. 1 ст. 6 Закону № 266/94-ВР обставин, відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у поновленні на посаді.

Крім того, колегія зазначає, що відповідно до ст. 3 Закону № 266/94-ВР у випадку, зокрема, незаконного засудження, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, та моральна шкода. При цьому, відповідно до ст.4 Закону № 266/94-ВР, відшкодування шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Таким чином, у випадку постановлення щодо позивача виправдувального вироку або відповідної постанови про закриття кримінального провадження, право позивача (щодо поновлення на роботі, стягнення заробітку та моральної шкоди) може бути захищено в порядку, передбаченому Законом № 266/94-ВР.

Посилання позивача та його представника, котрі зводиться до перекладення на роботодавця витрат з відшкодування заробітку та моральної шкоди працівникові у даному випадку ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та нормам матеріального права. Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують. Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Хустського районного суду від 09 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2021 року.

Головуюча

Судді