Постанова

Іменем України

06 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 412/1732/2012

провадження № 61-16888св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІЗІ Лайф»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа, - товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Кривбаспромруда»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року в складі колегії суддів: Макарова М. О., Каратаєвої Л. О., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІЗІ Лайф» (далі - ТОВ «КзУА «ІЗІ Лайф») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Кривбаспромруда» (далі - ТОВ «ВП «Кривбаспромруда») про солідарне стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 16 лютого 2006 року між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк») та ТОВ «ВП «Кривбаспромруда» укладений кредитний договір № 5/2Ж, до якого вносилися зміни за договорами від 17 січня 2007 року № 8/4Ж, від 29 грудня 2008 року № 51/4Ж, від 23 березня 2010 року № 89/4Ж, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 2 700 000,00 грн на строк до 27 лютого 2011 року, а позичальник зобов`язався сплачувати 17 % річних. На забезпечення виконання ТОВ «ВП «Кривбаспромруда» зобов`язань перед банком з повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, можливих штрафних санкцій та інших витрат укладено договори поруки із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

28 липня 2010 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «КзУА «ІЗІ Лайф» укладений договір відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором.

ТОВ «ВП «Кривбаспромруда» не виконало своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 3 427 394,76 грн, яку позивач просив суд стягнути солідарно із ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на його користь.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2012 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «КзУА «ІЗІ Лайф».

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2012 року апеляційну скаргу ТОВ «КзУА «ІЗІ Лайф» задоволено частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «КзУА «ІЗІ Лайф» задоволено частково.

Стягнено із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «КзУА «ІЗІ Лайф» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 427 394,76 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 2 699 900,00 грн та відсотками в розмірі 727 494,76 грн.

Визначено порядок виконання рішення, зазначивши, що сума 3 427 394,76 грн підлягає стягненню на користь ТОВ «КзУА «ІЗІ Лайф» солідарно: з ТОВ «ВП «Кривбаспромруда» та ОСОБА_1 ; солідарно з ТОВ «ВП «Кривбаспромруда» та ОСОБА_2 ; солідарно з ТОВ «ВП «Кривбаспромруда» та ОСОБА_3 ; солідарно з ТОВ «ВП «Кривбаспромруда» та ОСОБА_4 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2012 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2012 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «КзУА «ІЗІ Лайф». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 01 липня 2020 року касаційну скаргу ТОВ «КзУА «ІЗІ Лайф» задоволено частково.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У рішенні Верховного Суду зазначено, що постанова апеляційного суду підлягає скасуванню зі стадії відкриття апеляційного провадження з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Під час нового розгляду справи апеляційний суд має розглянути клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, повторно вирішити питання про відкриття апеляційного провадження із викладенням обґрунтованих мотивів відкриття провадження у справі чи відмови у відкритті провадження.

Короткий зміст оскаржуваного рішення

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду на 13 жовтня 2020 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року закрито апеляційне провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2012 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2012 року в справі за позовом ТОВ «КзУА «ІЗІ Лайф» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ТОВ «ВП «Кривбаспромбуда», про солідарне стягнення заборгованості.

Ухвала суду мотивована тим, що в постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року зазначено, що безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколів до неї. Також зазначено, що постанова апеляційного суду підлягає скасуванню зі стадії відкриття апеляційного провадження з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження; під час нового розгляду справи апеляційний суд має розглянути клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, повторно вирішити питання про відкриття апеляційного провадження із викладенням обґрунтованих мотивів відкриття провадження у справі чи відмови у відкритті провадження.

Дніпровський апеляційний суд вказав на неможливість під час нового розгляду повторно вирішити питання про відкриття апеляційного провадження, оскільки скасовуючи постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції суд касаційної інстанції ухвалу про відкриття апеляційного провадження не скасував. Оскільки ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою з порушенням строку на апеляційне оскарження та апеляційне провадження по справі було відкрито помилково, апеляційний суд вважав за необхідне у зв`язку із цим закрити апеляційнепровадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня2012 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2012 року.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

12 жовтня 2020 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надіслав засобами поштового до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно застосував статтю 362 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України), оскільки положення даної статті не передбачають закриття провадження у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження. Також апеляційний суд не виконав вказівки, викладені у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року в цій справі.

Позиція інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи до суду не находив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Указана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У частині другій статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У статті 400 ЦПК України зазначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині першій статті 406 ЦПК України зазначено, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частина третя статті 406 ЦПК України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у цій справі, на підставі статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції свій висновок мотивував тим, що ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою з порушенням строку на апеляційне оскарження та апеляційне провадження по справі було відкрито помилково.

Частиною першою статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги; після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

ЄСПЛ вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм.

Конституційні гарантії захисту прав та інтересів в апеляційній інстанції конкретизовано в главі 1 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного оскарження судових рішень у цивільному судочинстві.

Частина перша статті 352 ЦПК України визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, і поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення прийнято щодо їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У статті 55 Конституції України зазначено, що кожному гарантується право на судовий захист.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем у статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, в тому числі, ухвали суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження.

Як видно із змісту оскаржуваної ухвали від 13 жовтня 2020 року, вона постановлена за наслідками розгляду апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 .

Разом із цим, касаційна скарга на зазначену ухвалу апеляційного суду подана не відповідачем ОСОБА_3 , а іншим учасником цієї справи - відповідачем ОСОБА_6 .

Однак, касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів та доказів на підтвердження прав заявника касаційної скарги на її подання від імені та в інтересах ОСОБА_3 .

Касаційна скарга не містить достатніх аргументів щодо того, яким чином оскаржувана ухвала порушує права відповідача ОСОБА_6 , зокрема, його право на апеляційне оскарження рішень судів у цій справі.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

До касаційної скарги не додано жодних доказів на підтвердження права особи, яка подала касаційну скаргу та є самостійним учасником (стороною) даної справи, діяти від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_3 як особи, чиїх прав та (або) обов`язків безпосередньо стосується ухвала Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року, зокрема, подавати касаційну скаргу на це судове рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги щодо порушення прав та законних інтересів ОСОБА_3 у зв`язку із безпідставним та неправомірним закриття апеляційного провадження за її апеляційною скаргою, оскільки в даному випадку ОСОБА_2 не доведено порушення оскарженою ухвалою саме його права на перегляд в апеляційному порядку рішень у цій справі.

Колегія суддів також враховує, що відповідач ОСОБА_2 , у разі незгоди із рішенням судів у даній справі не позбавлений права на апеляційне та, у разі необхідності, наступне касаційне їх оскарження повністю або у відповідній частині.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року в справі № 308/3120/15-ц.

Наведені в обґрунтування касаційної скарги аргументи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду, оскільки вони не свідчать про порушення цим судовим рішенням прав та інтересів саме відповідача ОСОБА_2 у цій справі, що відповідно вказувало б на незаконність цього рішення по відношенню до особи, яка подала касаційну скаргу.

ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України» (CASE «PONOMARYOV v. UKRAINE»), рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року).

ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (справа Проніна проти України, № 63566/00 § 23, рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук