КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

при секретарі - Діденко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дворніченка Любомира Володимировича, діючого в інтересах Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Південкомбанк» Костенка І.І., третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову вказувала, що 19.08.2013 року між позивачкою та ПАТ КБ «Південкомбанк» було укладено договір банківського вкладу № 2947Д-58Ф «Стандарт», згідно з яким позивач передала, а банк прийняв на депозитний вклад грошові кошти в сумі 240 000,00 грн. Дата повернення вкладу - 24.08.2014 року. Умовами договору не передбачалось часткове повернення суми вкладу, що було встановлено п. 2.3.3 Договору.

22.08.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Південкомбанк» було укладено договір застави майнових прав на депозитний вклад № 463-58С. Вартість предмета застави склала 240 000,00 грн. 25.09.2013 року відповідно до Додаткової угоди № 1 до Договору застави майнових прав на депозитний вклад № 463-58С від 22.08.2013 року розмір ліміту кредитування було збільшено до 418 000, 00 грн. На підтвердження внесення грошових коштів позивачкою була отримана виписка по особовому рахунку та відповідні квитанції. Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2014 року № 37 на підставі постанови Правління Національного банку України від 23.05.2014 року №305 «Про віднесення ПАТ КБ «Південкомбанк» до категорії неплатоспроможних, розпочато процедуру виведення ПАТ КБ «Південкомбанк» з ринку та введено тимчасову адміністрацію. В подальшому, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 24.09.2014 року № 598розпочато процедуру ліквідації Банку.

Позивач зазначала, що листом від 04.10.2018 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив її, що належна їй сума відшкодована та була виплачена 30.07.2014 року у відділенні «ФІДОБАНК», однак вказана інформація є недостовірно та сума за вкладом залишилась невиплаченою.

Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов та зобов`язати відповідача включити ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників для здійснення виплати коштів за вкладом в ПАТ КБ «Південкомбанк», внесеним на підставі договору банківського вкладу № 2947Д-58Ф від 19.08.2013 року в сумі 418 000,00 грн., за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.08.20 р. замінено первісного відповідача Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Південкомбанк» Костенка І.І. належним відповідачем - Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників для здійснення виплати коштів за вкладом в ПАТ КБ «Південкомбанк», внесеним на підставі договору банківського вкладу № 2947Д-58Ф від 19.08.2013 року в сумі 418 000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі адвокат Дворніченко Л.В., діючий в інтересах Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволені позову в повному обсязі.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивачка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивачки підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 19.08.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Південкомбанк» було укладено договір банківського вкладу № 2947Д-58Ф «Стандарт», за умовами якого остання передала, а банк прийняв на депозитний вклад грошові кошти в сумі 240 000,00 грн. з датою повернення вкладу- 24.08.2014 року. Умовами договору не передбачалось часткового повернення суми вкладу ( п. 2.3.3 Договору).

Судом встановлено, що 22.08.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Південкомбанк» було укладено договір застави майнових прав на депозитний вклад №463-58С. Вартість предмета застави склала 240 000,00 грн. 25.09.2013 року відповідно до Додаткової угоди № 1 до Договору застави майнових прав на депозитний вклад № 463-58С від 22.08.2013 року, розмір ліміту кредитування було збільшено до 418 000, 00 грн.

На виконання умов договору банківського вкладу позивачем було внесено кошти в сумі 440 000,00 грн., що підтверджується наданими квитанціями, копії яких містяться в матеріалах справи.

Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2014 року № 37 на підставі постанови Правління Національного банку України від 23.05.2014 року № 305 «Про віднесення ПАТ КБ «Південкомбанк» до категорії неплатоспроможних, розпочато процедуру виведення ПАТ КБ «Південкомбанк» з ринку та введено тимчасову адміністрацію.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 24.09.2014 року № 598 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Південкомбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.09.2014 року № 101 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Південкомбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з якими було розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «Південкомбанк».

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року.

Частиною 1 ст. 3 Закону визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

За правилами частин 1-3 ст. 27 Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,- протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Частиною 5 ст. 27 Закону визначено, що протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14, Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку. Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах суми граничного розміру відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації, така сума відшкодування включається до Переліку. До Переліку не включаються: інформація про вкладників, які отримали всю належну їм гарантовану суму відшкодування під час дії тимчасової адміністрації; інформація про вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 Закону; записи, що повернуті банку для доопрацювання як помилкові, - до усунення помилок.

Виходячи із системного аналізу вказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до ч. 4 ст.26 цього Закону.

Отже, передбачені Законом гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають правовий статус вкладника неплатоспроможного банку у розумінні ст. 2 вказаного Закону України.

На підтвердження факту внесення грошових коштів на рахунок банку позивач надала належним чином оформлений документ банківської установи, який свідчить про те, що грошові кошти відповідно до укладеного договору внесені на рахунок Банку, що підтверджується квитанціями: №157639 від 19 серпня 2013 року на суму 240 000 грн., №162138 від 02 вересня 2013 року на суму 100 000 грн. та за №166031 від 11 вересня 2013 року на суму 100 000 грн., копії яких містяться в матеріалах справи. Дані обставини відповідачем належним чином не спростовано.

Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачку за відсутності правових підстав не включено до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а тому обґрунтовано частково задовольнив вимоги ОСОБА_1 , зобов`язавши Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників для здійснення виплати коштів за вкладом в ПАТ КБ «Комерційний банк «Південкомбанк», внесеним на підставі договору банківського вкладу № 2947Д-58Ф від 19.08.2013 року в сумі 418 000,00 грн.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилом ч.ч.1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Доводи апеляційної скарги про те, що належна позивачеві сума відшкодування була виплачена ОСОБА_1 30.07.2014 року у відділенні ПАТ "ФІДОБАНК", про що свідчить повідомлення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 04.10.2018 року № 02-036-19782/18, не можуть підставою для скасування чи зміни судового рішення, оскільки вказана обставина не підтверджена належними та обґрунтованими доказами.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині вимоги виплати коштів за вкладом в ПАТ КБ «Південкомбанк», внесеним на підставі договору банківського вкладу № 2947Д-58Ф від 19.08.2013 року в сумі 418 000,00 грн., за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки такі вимоги суперечать ч.2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за змістом якої вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, що не може перевищувати 200 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, хоча і заслуговують на увагу, проте не можуть бути підставою для скасування рішення суду, з огляду на наступне.

Так, дійсно, згідно практики Верховного Суду, що втілена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі №820-11591/15, від 06 червня 2018 року у справі №813/6392/15, від 13 червня 2018 року у справі №820/12122/15, в яких зазначено, що вказаний спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Разом з тим, позивачка ОСОБА_1 вже зверталась до адміністративного суду з аналогічним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Південкомбанк" Костенка І.І., третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про зобов`язання вчинити дії. За наслідками розгляду такого звернення, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 березня 2019 року позивачці ОСОБА_1 у відкритті провадження в даній адміністративній справі - відмовлено та роз`яснено позивачці, що розгляд і вирішення даного спору віднесено до суду цивільної юрисдикції.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27 листопада 2019 року при розгляді справи №640/3452/19, провадження №14-583цс19 прийшла до висновку про те, що наявність юрисдикції адміністративного суду щодо розгляду цього спору, відмова у відкритті провадження у справі за правилами адміністративного судочинства за аналогічними вимогами позивача поставила під загрозу сутність гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.

Як вказує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), у п. 1 ст. 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте, такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав ( рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatismutandis рішення від 9 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» («Bulanov and Kupchik v. Ukraine»), заяви № 7714/06 та № 23654/08), в якому ЄСПЛ встановив порушення п. 1 ст. 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й знівелювала авторитет судової влади. Крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції: рішення від 1 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» («Andriyevska v. Ukraine», заява № 34036/06), в якому ЄСПЛ визнав порушення п. 1 ст. 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України, натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України; рішення від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» («Mosendz v. Ukraine», заява № 52013/08), в якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого ст. 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами; рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» («Shestopalova v. Ukraine», заява № 55339/07), в якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Дворніченка Любомира Володимировича, діючого в інтересах Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, - залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня виготовлення повної постанови.

Повний текст постанови виготовлений 01 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді: