Постанова

Іменем України

04 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 686/935/19

провадження № 61-454св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2020 року у складі судді Приступи Д. І., постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Грох Л. М., Костенка А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що з 27 жовтня 2001 року між сторонами було укладено шлюб.

За період шлюбу сторони набули у власність гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який 13 листопада 2003 року зареєстровано за відповідачем; земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, Пироговецька сільська рада «за межами населеного пункту», Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №845013 виданий на ім`я ОСОБА_2 ; автомобіль марки SSANG YONG, модель кузова KYRON, 2013 року випуску, тип - легковий універсал - В, державний номерний знак НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 .

Окрім того, на депозитному рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_2 розміщені кошти у розмірі 6 028,63 дол. США.

Позивачка зазначає, що це майно набуте ними у власність за час спільного проживання у шлюбі та за спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю.

Враховуючи викладене, уточнивши вимоги, ОСОБА_1 просила здійснити поділ спільного сумісного майна сторін, яке було набуте під час шлюбу, виділивши їй у власність гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4, бокс НОМЕР_2 , вартістю 76222 грн.; земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер: :03:002:0281, яка розташована за межами населеного пункту за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, Пироговецька сільська рада; виділити відповідачу у власність та визнати за ним право власності на автомобіль марки SSANG YONG, модель кузова KYRON, державний номерний знак НОМЕР_1 ; стягнути з відповідача на її користь різницю вартості виділеного майна в сумі 136 641 грн; стягнути з відповідача на її користь Ѕ частину вартості (суми) депозитного вкладу, розміщеного на депозитному рахунку відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_2 , що становить 74 302,99 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Виділено у власність та визнано за ОСОБА_1 право власності на гараж що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , бокс № НОМЕР_2 , вартістю 76 222 грн.

Виділено у власність та визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер: :03:002:0281, розташована за адресою Хмельницька область, Хмельницький район, Пироговецька сільська рада «за межами населеного пункту» вартістю 74 140 грн.

Виділено ОСОБА_2 у власність та визнано за ним право власності на автомобіль марки SSANG YONG, модель кузова KYRON, 2013 року випуску, тип - легковий універсал - В, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 287 003 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , різницю вартості виділеного майна в сумі 136 641 грн.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 Ѕ частину вартості (суми) депозитного вкладу, розміщеного на депозитному рахунку відкритому в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_2 , в сумі 74 302,99 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 24 084 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щовказане майно набуте сторонами у власність за час спільного проживання у шлюбі за спільні кошти та є спільною сумісною власністю. Вказавши, що спірний транспортний засіб знаходиться у володінні та користуванні відповідача, відтак, враховуючи, що автомобіль є неподільною річчю, тому він підлягає виділенню у власність відповідачу, в той час як спірні гараж та земельна ділянка підлягає виділенню у власність позивачці. Кошти, розміщені на депозитному рахунку в сумі 6028,63 дол. США, є об`єктом спільної сумісної власності та підлягають поділу в рівних частках.

При цьому, суд визначив розмір витрат на правничу допомогу,що підлягають до відшкодування, зазначивши, що такий розмір є достатнім та обґрунтованим, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 грудня 2020 року рішення місцевого суду скасовано в частині стягнення грошової компенсації різниці вартості виділеного майна, стягнення Ѕ частини депозиту, розподілу судових витрат та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 142 623,49 грн грошової компенсації різниці вартості виділеного майна.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 17 099,21 грн за розгляд справи судом першої інстанції.

В решті рішення суду залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати в розмірі 4 110,87 грн за перегляд справи судом апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення місцевого суду, апеляційний суд виходив з того, що загальна маса майна, яка підлягає поділу між сторонами, складає суму в розмірі 585 970,98 грн. Тому, враховуючи, що ОСОБА_1 виділено у власність гараж та земельну ділянку, суд дійшов висновку, що сума належної позивачу грошової компенсації становитиме 142 623,49 грн.

Залишаючи без змін рішення місцевого суд в іншій частині, апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_2 відкрито депозитний рахунок в період перебування у зареєстрованому шлюбі, тому грошові кошти, які на ньому розміщені, є об`єктом спільної сумісної власності, а тому підлягають врахуванню при поділі майна подружжя.

Відповідач не довів належними та допустимими доказами, що спірний автомобіль та депозитний вклад є його особистою власністю, тобто не спростував презумпцію спільності права власності подружжя не це майно.

При цьому, враховуючи, що заявник в апеляційній скарзі вказав на неправильність розподілу судових витрат між сторонами, приймаючи до уваги закріплений на законодавчому рівні принцип співмірності розміру витрат на послуги адвоката зі складністю справи, часу, витраченому адвокатом на надання правничої допомоги, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони, апеляційний суд, врахувавши обґрунтованість витрат та їхню пропорційність, визначив належний розмір витрат на правничу допомогу.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У січні 2021 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду та рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове судове рішення по суті позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення необґрунтовано, з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування існуючих правових позицій Верховного Суду, неповно та неправильно встановили обставини, які мають значення для справи, а висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні касаційної відмовити, а постанову апеляційного суду залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК Українипередбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

15 березня 2021 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 27 жовтня 2001 рокуміж сторонами у справі було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції серії НОМЕР_3 .

За період перебування у зареєстрованому шлюбі сторони набули у власність гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за відповідачем Хмельницьким бюро технічної інвентаризації 13 листопада 2003 року, на підставі договору купівлі-продажу ВАР №768124 від 05 листопада 2003 року.

Ринкова вартість цього гаражу відповідно до висновку експерта №164Е-09/19 від 08 жовтня 2019 року, на момент проведення експертизи становить 76 222 грн.

Сторонами також набуто земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:002:02811, яка розташована за межами населеного пункту за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, Пироговецька сільська рада, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №845013 виданий на ім`я ОСОБА_2 ..

Ринкова вартість вказаної земельної ділянки відповідно до висновку експерта №164Е-09/19 від 08 жовтня 2019 року на момент проведення експертизи становить 74 140 грн.

В період шлюбу також було придбано автомобіль марки SSANG YONG, модель кузова KYRON, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 видане Центром ДАІ 6801 (м. Хмельницький), УМВСУ в Хмельницькій області 27 березня 2014 року.

Ринкова вартість цього автомобіля, відповідно до висновку експерта № 001/01/2020 від 22 січня 2020 року на момент проведення експертизи складає 287 003 грн.

На депозитному рахунку на ім`я ОСОБА_2 21 грудня 2018 року були розміщенні кошти в ПАТ КБ «Приватбанк», залишок яких станом на 04 березня 2019 року складає 6 028,63 дол. США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів першої (у незміненій апеляційним судом частині) та апеляційної інстанції відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України (далі - СК України), зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом, тобто з 1 січня 2004 р. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 1 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Відповідно до статті 13 КпШС України права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Отже до спірних правовідносин, враховуючи набуття сторонами майна під час шлюбу як до 2004 року, так і після цього, підлягають застосуванню як норми Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України), так і норми СК України.

У частині першій статті 22 КпШС України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Аналогічні положення визначені у статті 60 СК України, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (стаття 71 СК України, частина друга статті 364 ЦК України).

За загальним правилом, поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

Встановивши, що спірне майно придбано сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, суди дійшли правильного висновку, що таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, тому підлягає поділу між подружжям шляхом визнання за кожним права власності на Ѕ його частину.

При цьому, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні.

Отже, врахувавши презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу, з огляду на загальну вартість спільного майна, що підлягає поділу, суди правильно здійснили поділ майна в натурі відповідно до визначених часток, cтягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 142 623,49 грн грошової компенсації різниці вартості виділеного майна.

Аргументи касаційної скарги щодо належності відповідачу на праві особистої приватної власності грошових коштів, розміщених на депозитному рахунку, обґрунтовано відхилено судами, оскільки ОСОБА_2 вказаний депозитний рахунок відкрито 21 грудня 2018 року, тобто в період перебування у зареєстрованому шлюбі.

При цьому, суди правильно взяли до уваги наявність інших депозитних вкладів, відкритих відповідачем у період 2016-2018 року і закритих станом на 21 грудня 2018 року.

За таких обставин обґрунтованим є висновок судів, що зазначені грошові кошти підлягають врахуванню при поділі майна.

Також, судами вірно встановлено, що відповідачем не спростовано достатніми належними та допустимими доказами презумпцію спільності права власності подружжя щодо автомобіля марки SSANG YONG, модель кузова KYRON, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , а відтак доводи касаційної скарги щодо придбання вказаного автомобіля батьками відповідача є необґрунтованими.

Доводи касаційної скарги щодо визначення розміру відшкодування судових витрат не спростовують висновків апеляційного суду в цій частині, оскільки апеляційним судом правомірно прийнято до уваги принцип співмірності та інші обставини, що мали значення для вирішення цього питання.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованого та правильного висновку судів.

Інші доводи касаційної скарги не впливають на правильність судових рішень, не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення,у нескасованій частині, - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2020 року (у нескасованій частині), постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов