Дата документу 02.11.2021 Справа № 314/1810/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/1810/20 Головуючий у 1 інстанції: Федорець С.В.
Провадження № 22-ц/807/2472/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Кримської О.М.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» в особі його правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

АТ "Кредобанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором№ CL-208744 від 25.07.2019р. в сумі 99 053,40 грн., що складається з тіла кредиту в сумі 91 834,42 грн. (як простроченого станом на 10.03.2020р., так і достроково всієї суми за кредитом, що залишилась непогашеною), заборгованості за відсотками, що утворилась станом на 10.03.2020р. в сумі 6 745,99 грн., а також нарахованої пені в сумі 472,99 грн.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.10.2020р. вказаний позов задоволено повністю.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2021р. задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, у зв`язку з чим вказане заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судових засідань.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 квітня 2021р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Кредобанк» подалоапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд безпідставно вважав, що

ненаправлення досудової вимоги позичальнику кредитором про наявність заборгованості та її погашення у певний строк є підставою для відмови у позові про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитом, оскільки відповідно до умов кредитного договору направлення такої вимоги є правом, а не обов`язком позикодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких відповідно до приписів ч. 6 статті 19 ЦПК України належать справи незначної складності та справи з ціною позову, що не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 31 травня 2021р. було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та її розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

12 липня 2021р. надійшов відзив представника відповідача адвоката Силкіної Н.І. на апеляційну скаргу позивача, у якому зазначається, щосудом правильно вирішено спір з урахуванням умов кредитного договору, вимог ЗУ «Про споживче кредитування» та останньої правової позиції ВП ВС.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 серпня 2021 року замінено позивача в особі Акціонерного товариства «Кредобанк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» у зв`язку з укладенням між цими товариствами договору № 250621/1 факторингу із відступленням права грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними між Кредобанком та позичальниками, зокрема, за договором, укладеним з відповідачем ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

На виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу та залучення емітентами цінних паперів» від 16.11.2017р. та згідно з Рішенням Акціонера № 03/2018 від 29.11.2018 року, Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» змінив своє найменування на Акціонерне товариство «Кредобанк», який являється його правонаступником (абзац 2, п. 1.2 Статуту АТ «Кредобанк» в новій редакції від 29.11.2018 року).

Встановлено, що 25.07.2019р. між Акціонерним Товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CL-208744.

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору банк видає позичальнику кредит у сумі 92

350, 00 грн. на строк до 24.07.2024р.

Згідно із п.2.7. кредитного договору транзитним рахунком для повернення кредитних

коштів є рахунок № НОМЕР_1 .

У відповідності з п. 4.1. кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 52, 99 % річних.

Згідно із п. 6.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязів порядку і строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього.

Пунктом 6.2 передбачено, що позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до Графіку платежів (додаток № 1 до цього договору).

Згідно із п. 6.3. кредитного договору позичальник щомісячно здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом, у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу (розмір якого визначається п. 6.2. кредитного договору). Повернення кредиту здійснюєтьсяу порядку, передбаченому кредитним договором.

Згідно із п. 6.9 кредитного договору банк у випадках, передбачених п. 3.3. кредитного договору,вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Відповідно до п. 6.10 кредитного договору позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п. 6.9. кредитного договору, усунути порушення, вказані у повідомленні (передбаченіп.п.3.3.2., 3.3.3 кредитного договору) протягом 30 (тридцяти) календарних днівіз дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку (п.6.9. кредитного договору).

У відповідності з п. 7.1. кредитного договору за несвоєчасне виконання (повернення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника.

На виконання умов вищевказаного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, про що маються відповідні підтверджувальні платіжні документи меморіальні ордери (а.с. 7-9), та цих обставин не оспорює відповідач.

Натомість, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, не здійснюючи своєчасно та в повному обсягу ануїтетні платежі, у зв`язку з чим у неї утворились станом на 10.03.2020р. прострочена заборгованість за тілом кредиту та відсотками, що, як зазначив позивач, надає йому право стягнути з відповідача достроково всю суму кредиту.

Тому 23.04.2020р. Кредобанк звернувся до судуз цим позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 99 053,40 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 91 834, 42 грн., заборгованості за відсотками - 6 745, 99 грн; заборгованості за пенею 472, 99 грн. В свою чергу, тіло кредиту складається з простроченої заборгованості, визначеної станом на 10.03.2020р., та всієї іншої непогашеної частини кредиту, яку позивач просив стягнути достроково.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що наданий

відповідачу банком кредит є споживчим, а тому на нього поширюються вимоги ЗУ «Про споживче кредитування», згідно з якими банк має повідомити позичальника про наявну заборгованість, її розмір та визначити строк для її погашення, та тільки у разі невиконання позичальником вимоги банку протягом тридцятиденного строку банк набуває права на дострокове повернення всієї суми отриманого і непогашеного кредиту. Суд зазначив, що такі ж положення містять й умови кредитного договору, укладеного між сторонами спору. Тому, не спрямувавши такої вимоги відповідачу, позивач у цій справі не набув права дострокового повернення кредиту.

Саме з таким висновком не погодився позивач, вказуючи в скарзі, щосуд безпідставно вважав, що ненаправлення досудової вимоги позичальнику кредитором про наявність заборгованості та її погашення у певний строк є підставою для відмови у позові про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитом, оскільки відповідно до умов кредитного договору направлення такої вимоги є правом, а не обов`язком позикодавця. Позивач в обгрунтування цієї позиції посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27.03.2019р. у справі № 521/21255/13-ц, згідно з яким направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального досудового порядку врегулювання спору, а ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, тому як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд. Крім того, посилаючись на іншу правову позицію ВС, викладену у постанові від 26.05.2020р. у справі № 638/13683/15-ц, вважає, що суд мав принаймні стягнути прострочену заборгованість по тілу кредиту та відсоткам, а не відмовляти в задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши вказані доводи скарги, колегія дійшла наступних висновків.

В апеляційній скарзі банк не оспорює встановленого судом факту, що наданий відповідачу кредит є споживчим, оскільки кредитні кошти частково надавались на погашення заборгованості за іншими кредитними договорами та частково на власні потреби позичальника як фізичної особи, а тому на правовідносини між сторонами у справі поширюються положення ЗУ «Про споживче кредитування».

Частина 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначає порядок дострокового повернення кредиту.

Так, нею унормовано, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Отже, диспозицією вказаної норми чітко визначено, що письмове повідомлення споживача кредитодавцем про наявність простроченої заборгованості та пропозиція усунути їх є не правом, а обов`язком останнього, що й спростовує доводи скарги позивача у цій справі про те, що його право на дострокове повернення кредиту не може ставитись взалежність від такого повідомлення.

Крім того, кредитним договором № CL-208744 від 25.07.2019р., укладеним між сторонами, узгоджено відповідні умови щодо дострокового повернення всієї суми наданого кредиту, які містять у собі вказані положення вище наведеного спеціального Закону.

Так, в пункті 6.9 кредитного договору погоджено, що банк у випадках, передбачених п. 3.3. кредитного договору (зокрема, у разі прострочення сплати процентів та повернення частини кредиту щонайменше на один календарний місяць), вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Відповідно до п. 6.10 кредитного договору позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п. 6.9. кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказані у повідомленні (згідноп.п.3.3.2., 3.3.3 кредитного договору) протягом 30 (тридцяти) календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку (п.6.9. кредитного договору).

Отже, з урахуванням того, що порушення строків повернення частини кредиту та сплати відсотків більш як на один місяць з боку відповідача відбулось, що підтверджується випискою про рух коштів по транзитному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому для здійснення платежів позичальником на погашення кредиту, то банк мав право на дострокове повернення кредиту, але за умов дотримання узгодженого сторонами порядку набуття такого права, а саме, повідомлення споживача у письмовій формі про затримку сплати частини споживчого кредиту та/або процентів із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені, та з 31-го дня після спливу строку на усунення порушення та його не усунення споживачем у тридцятиденний строк з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу.

Суд, встановивши, що банк таку вимогу відповідачу взагалі не направляв, правильно визнав, що за недотримання вище зазначених умов у кредитодавця не виникає права дострокової вимоги до споживача, у зв`язку з чим звернення до суду із позовом на реалізацію права щодо дострокового виконання зобов`язання, яке не настало, є передчасним та не може підлягати судовому захисту.

Суд правильно вказував, що застосування іншого призводило б до наявності можливості односторонньої зміни істотної умови договору стороною правочину (односторонньої зміни строку виконання зобов`язання), що не відповідає загальним засадам цивільного аконодавства (ст.3 ЦК України) та є неприпустимим у договірних правовідносинах (ст.ст.202, 203, 626,631 ЦК України).

Такий висновок суду відповідає зібраним у справі доказам, правильно застосованим

нормам матеріального права та зроблено судом з урахуванням правової позиції, висловле-

ної у постанові ВП ВС від 26.05.2020р. у справі № 638/13683/15ц.

Також колегія наголошує на тому, що у вказаній постанові Велика Палата відійшла від висновку, який міститься в попередній постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, на який посилається позивач в апеляційній скарзі ( а.с. 185-194), та згідно з яким направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів, та невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушенняйого прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

Натомість, у постановівід 26.05.2020р. у справі № 638/13683/15ц ВП ВС зазначила, що порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Між тим, суд не звернув уваги на те, що у цій правовій позиції Велика Палата вказувала на відсутність підстав для задоволення позову в частині дострокового стягнення всієї суми кредиту, але не вказувала на обмеження щодо стягнення простроченої заборгованості, на що посилається апелянт у скарзі.

Дійсно, підставою для дострокового повернення кредиту за цим кредитним договором стало порушення відповідачем його умов, що виразилось у затримці здійснення платежів за графіком та призвело до утворення простроченої заборгованості за відсотками та частиною кредиту, яка мала бути сплачена до певної дати.

Так, пунктом 6.2 передбачено, що позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до Графіку платежів (додаток № 1 до цього договору). Позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 4 466 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладення кредитного договору. Перший та останній платежі можуть відрізнятись за розміром суми щомісячного платежу. Щомісячні платежі з 25.07.2019р. по 24.07.2024р. погашаються в однаковому порядку.

Пунктом 6.3 узгоджено, що позичальник щомісячно здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом, у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу (розмір якого визначається п.6.2. кредитного договору).

Відповідно до п. 6.6. кредитного договору погашення заборгованості здійснюється у наступній черговості: у першу чергу прострочені платежі по сплаті процентів за користування кредитом, прострочені платежі по поверненню кредиту (основного боргу); у другу чергу поточні платежі по сплаті нарахованих процентів за користування кредитом, поточні платежі по поверненню кредиту (основного боргу); у третю чергу прострочені платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені кредитним договором, поточні платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені кредитним договором, пеня, штрафи та інші види неустойки, дострокові платежі по поверненню кредиту (основного боргу) на наступний місяць/місяці.

Сторони не мають права змінювати черговість погашення заборгованості за цим

кредитним договором, в тому числі, шляхом зазначення в платіжних документах призначення платежу, що порушує черговість, визначену п.6.6. кредитного договору.

Звертаючись до суду з цим позовом 23.04.2020р. банк вказував, що відповідач допустила прострочену заборгованість станом на 10.03.2020р. та своїх вимог в подальшому у встановленому нормами цивільно-процесуального кодексу порядку банк не змінював. Тому його доводи у апеляційній скарзі про необхідність стягнення простроченої заборгованості, яка утворилась станом на 16.03.2021р., не можуть бути предметом розгляду в силу приписів статті 13, 367 ЦПК України, що в протилежному випадку буде процесуальним порушенням - виходом за межі позовних вимог.

Але станом на 10.03.2020р. за випискою про рух коштів по транзитному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому для здійснення платежів позичальником на погашення кредиту, встановлено, що на цю дату відповідач мала сплатити 7 ануїтетних платежів по 4 466 грн., що загалом становитиме суму погашення у розмірі 31 262 грн. Відповідач фактично сплатила: у серпні і вересні 2019р. по 4466 грн., у жовтні 2019р. 3177,16 грн., у листопаді 2019р. - 5029 грн., у грудні 2019р. 0 грн., у січні 2020р. 6400 грн., а всього 23 538,16 грн., тобто порушення почались с жовтня 2019р.

Порівнявши вказані фактичні платежі із Графіком погашення заборгованості, колегія встановила, що на погашення кредиту відповідач мала внести протягом періоду з 25.07.2019р. по 10.03.2020р. суму у розмірі 28 928,70 грн., а внесла фактично 23 022,58 грн.; на погашення відсотків мала внести 2333,3 грн., а внесла фактично 515,58 грн., тому її прострочена заборгованість станом на 10.03.2020р. становила: за тілом кредиту 5 906,12 грн., за відсотками 1817,72 грн. Крім того, вбачається, що платежі відбувались із запізненням, що надало право банку, починаючи з жовтня 2019р., нараховувати пеню, передбачену пунктом 7.1 кредитного договору, яку банк нарахував за період з 28.10.2019р. по 10.03.2020р. в сумі 472,99 грн. на залишок непогашеної заборгованості, тобто кошти, які не внесла або внесла із порушенням графіку платежів відповідач.

Оскільки справа розглядалась судом протягом року, а відповідач продовжувала у періоді розгляду справи здійснювати платежі, то розмір заборгованості постійно змінювався, але банк свої вимоги не уточнював, а лише надав оновлений розрахунок та виписку про рух коштів по транзитному рахунку№ НОМЕР_1 до письмових пояснень, які надійшли до суду після ухвалення рішення ( а.с. 164-174).

З цієї виписки про рух коштів вбачається, що станом на час вирішення справи судовим рішення від 05 квітня 2021 року відповідач повністю погасила ту прострочену заборгованість по тілу кредиту та відсоткам, що утворилась станом на 10.03.2020р., як було заявлено в позові, а тому підстав для її стягнення не мається. А нова прострочена заборгованість, що утворилась в подальшому станом на 16.03.2021р. не може бути предметом розгляду в апеляційному суді, оскільки такі вимоги не були заявлені банком в ході розгляду справи судом першої інстанції.

Між тим, з тієї ж виписки про рух коштів по транзитному рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що жодна сплачена відповідачем сума не була спрямована банком на погашення пені, нарахованої у періоді допущених порушень з 28.10.2019р. по 10.03.2020р. в сумі 472,99 грн., яка покривається лише в третю чергу за рахунок внесених коштів у випадку їх залишку після погашення заборгованості, що належить до першої та другої черг, а тому ця сума має бути стягнута з відповідача на користь позивача в особі правонаступника Кредобанку ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».

Зважаючи на все вище наведене, апеляційна скарга є обгрунтованою лише у частині необгрунтованої відмови в позові щодо заборгованості по пені, а тому рішення суду в цій частині у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню із прийняттям постанови про задоволення цієї позовної вимоги.

Приймаючи постанову про часткове задоволення позову, колегія відповідно до приписів статті 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат у справі, які підлягають до компенсації позивачу за рахунок відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Позивачем за подання позову сплачено судовий збір в сумі 2102 грн., за подання апеляційної скарги 3153 грн., а всього 5225 грн., а задоволено позов на суму 472,9 грн. Тому до компенсації позивачеві належить сума судового збору у розмірі: 472,99 х 5225 : 99053,40 = 25,09 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції`як правонаступника Акціонерного товариства «Кредобанк`задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05квітня 2021 року

у цій справі скасувати в частині відмови в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення заборгованості по пені та задовольнити позов в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» заборгованість по пені, яка утворилась за кредитним договором № CL-208744 від 25.07.2019р., станом на 10.03.2020р. в сумі 472 (чотириста сімдесят дві) гривні 99 копійок та судовий збір в сумі 25 (двадцять п`ять) гривень 09 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 02 листопада 2021 року.

Позивач (правонаступник): Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції», адреса: 04112, м. Київ, вул. Жабила Жабаєва, буд. 7, , поточний рахунок НОМЕР_2 у АТ КБ ПРИВАТБАНК, МФО 305299.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кримська О.М.

.