Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/855/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.11.2021смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді: Кривенко О.В.,

за участі секретаря: Маташнюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу через неявку сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення бургу за договором позики у сумі 9 000,00 грн.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 28 листопада 2019 року ОСОБА_1 надав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 9 000,00 грн. строком на три місяці без будь-яких умов та розписки на усній основі.

Проте, у визначений строк ОСОБА_2 кошти не повернув.

11 березня 2021 року ОСОБА_2 написав розписку, згідно якої він зобов`язався повернути кошти в сумі 9 000 грн., які отримав від ОСОБА_1 28.11.2019 р. до на протязі трьох місяців з моменту написання розписки. Однак, до теперішнього часу відповідач борг не повернув.

Не зважаючи на неодноразові звернення до відповідача, з приводу повернення боргу, останній уникає зустрічей з позивачем та ухиляється ві сплати боргу.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 9 000,00 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви та 2 500 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 02.09.2021 р. відкрито провадження у справі і прийнято провадження до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з"явилися.

Його представник ОСОБА_4 надала заяву, в якій просила розглядати справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно розписки від 11 березня 2021 року ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 9 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп., які він отримав від ОСОБА_1 28 листопада 2019 року, на протязі трьох місяців з моменту написання розписки, що підтверджується складеною відповідачем власноруч оригіналом боргової розписки від 11 березня 2021 року яка міститься в матеріалах справи.

Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором позики виконав, а саме: надав відповідачу грошові кошти в сумі 9 000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості .

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Вищевказаний договір позики від 11 березня 2021 року був укладений сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, підписаний відповідачем, не визнаний недійсним і є чинним на момент розгляду справи.

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ №6-50цс16, №6-1967цс15.

За правилом ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ.

В даному конкретному випадку договір позики від 11 березня 2021 року - борговий документ, укладений між позивачем та відповідачем у справі на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики та наявний у позивача у справі, свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі.

Даний договір містить умови отримання відповідачем в борг грошей із зобов`язанням їх повернення, дати отримання коштів та особистим підписом позичальника.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На підставі вищевказаного та керуючись положеннями Цивільного Кодексу України, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та про можливість їх задоволення.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 908,00 грн., сплачений ним при подачі позову, тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у сумі 2 500,00 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 759/15169/19 (провадження № 61-19586св20).

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, провадження № 61-9124св20, вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду 07 липня 2021 року у справі № 308/11679/17 (провадження № 61-2463св20).

Позивачем надано до суду договір про надання правової допомоги від 25 серпня 2021 року, №83/21 укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Вовчанською Галиною Семенівною, Акт прийняття-передачі наданих послуг від 27 серпня 2021 р. з детальним описом робіт, виконаних адвокатом, де зазначено гонорар адвоката складає 2 500 грн., що також підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру №346498 на суму 2 500 грн.

За аткого, суд вважає за необхідно стягнути з відповіача на користь позивача документально підтверджену суму витрат на правничу допомогуу розмірі 2 500 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,76, 81, 133, 280 ЦПК України , ст. ст. 625,1049,1050 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 , мешканця АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Доманівським РВ УМВС України в Миколаївській області 26 лютого 1999 року на користь ОСОБА_1 , мешканця с. Івано-Федорівка, Вознесенського району Миколаївської області, РНОКПП НОМЕР_2 суму боргу у розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) 00 грн., судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. та 2 500 (дві тисячі п`ятисот) грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили через 30 днів, якщо не буде подана апеляційна скарга.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У відповідності до п. 15.5 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України у новій редакції до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Миколаївської області або через Доманівський районний суд Миколаївської області..

Суддя : О. В. Кривенко