Провадження № 2/750/2295/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря Левченко А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

07 вересня 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею права власності на 1/2 частину цієї квартири.

Позов обґрунтовано тим, що позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2000 року. Сторони мають трьох спільних дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 22 листопада 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб. 02 жовтня 2008 року за спільні та кредитні кошти позивача та відповідача було придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка була оформлена на ОСОБА_4 . З метою отримання кредитних коштів для придбання спірної квартири ОСОБА_3 виступала поручителем по кредитному договору та давала згоду на передачу квартири в іпотеку. Враховуючи викладене, позивач вважає, що спірна квартира належить їй та відповідачу, як подружжю на праві спільної сумісної власності. Оскільки у сторін виник спір щодо користування та розпорядження спільним майном, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що спірна квартира була придбана ним на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу в період, коли останній не перебував у зареєстрованому шлюбі, а отже квартира є його особистою приватною власністю та не підлягає поділу. Щодо спільного проживання з позивачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2000 року до 22 листопада 2013 року (укладення шлюбу), відповідач зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження ведення з ним спільного господарства та наявності спільного бюджету, зокрема не надано доказів, що за час спільного проживання та перебування у шлюбі позивачкою за спільні кошти з відповідачем було придбано спірну квартиру. Крім того, лише 02 липня 2002 році відповідач розірвав шлюб із попередньою дружиною.

Також відповідач вказує, що в період з 2008 року і до реєстрації шлюбу у 2013 році, ним було сплачено на погашення тіла кредиту 51000 доларів США, залишок заборгованості по відсоткам станом на 13.02.2015 у розмірі 19700 доларів США був погашений за рахунок коштів його матері ОСОБА_8 , які вона отримала від реалізації двох вантажних автомобілів.

Позивач надіслала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що доказом її спільного проживання з відповідачем як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу та спільного волевиявлення є заява ОСОБА_3 про згоду на набуття відповідачем спірної квартири. Подальше укладення сторонами шлюбу та народження трьох спільних дітей також свідчить про наявність усталених стосунків, притаманних сім`ї, на момент набуття спірної нерухомості. Також на підтвердження того, що квартира була придбана за спільні сумісні кошти, позивач зазначає, що вона працювала за трудовим договором, була фізичною-особою підприємцем та отримувала дохід і первинний внесок у розмірі 13500 доларів США у 2008 році сторонами було сплачено за спільні кошти.

Представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив в якому вказав, що твердження позивача про те, що вона брала участь у придбанні спірної квартири, так як мала дохід від підприємницької діяльності є безпідставними, оскільки за інформацією Державної податкової інспекції у м. Чернігові ФОП ОСОБА_3 за період з 01 січня 2012 року по 30 січня 2015 року взагалі не отримувала жодного доходу. Крім того, підтвердженням того, що саме мати відповідача ОСОБА_8 розрахувалась за кредитними зобов`язаннями сина є копія договору застави транспортного засобу, який був укладений на забезпечення вимог заставодержателя за кредитним договором № 34-КВ-07 від 12.09.2007, укладеного між заставодержателем та ОСОБА_4 , за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 18000 доларів США.

Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши в якості свідка ОСОБА_8 та дослідивши письмові докази у справі, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що з 22 листопада 2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.9)

Позивач та відповідач є батьками трьох дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.10-12).

Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства НОМЕР_1 від 29 липня 2002 року встановлено батьківство ОСОБА_4 відносно ОСОБА_10 , про що зроблений актовий запис за №122 (а.с.13).

Позивач у своєму позові стверджує, що з 2000 року вона проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Проте, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 і шлюб між ними було розірвано 02.07.2002 згідно актового запису №706 (а.с. 66).

Оскільки інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство Сімейним кодексом України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив, а тому вказаний факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року.

Позивачем заявлено вимогу про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 та визнанняи за нею права власності на 1/2 частину цієї квартири.

Спірна квартира придбана на ім`я ОСОБА_4 згідно договору купівлі продажу від 02.10.2008, посвідченого приватним нотаріусом Коваленко В.В. (а.с. 20-21).

У п. 4.5 договору зазначено, що покупець підтверджує представникові продавця та повідомляє усіх зацікавлених у тому осіб про те, що він придбаває квартиру зі згоди ОСОБА_12 , з якою проживає однією сім`єю, не перебуваючи у шлюбі.

01.10.2008 між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно якого, як зазначили сторони, були отримані кошти для оплати вартості квартири.

Придбана квартира була передана в іпотеку банку згідно іпотечного договору від 02.10.2008 (а.с. 22-26).

Хоча позивач у своєму позові зазначає, що вона надала згоду на передачу квартири в іпотеку, проте вказана інформація в іпотечному договорі відсутня.

Крім того, позивач виступила поручителем по кредитному договору згідно договору поруки № 209-010/Zфвпор-08 від 01.10.2008 (а.с. 37).

Також, згідно договору № 25-240 від 21.10.2008, укладеному між Чернігівським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_4 , надано часткову компенсацію відсоткової ставки кредитів комерційних банків (а.с. 38-42).

Вказані обставини на думку позивача є підставою вважати придбану згідно договору купівлі продажу від 02 жовтня 2008 року квартиру спільною сумісною власністю подружжя, так як на момент її придбання сторони проживали однією сім`єю, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За частиною другою статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до положень статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.

Так, у справі № 522/25049/16-ц Верховний Суд у своїй постанові від 27.02.20019 зазначив, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Позивач такої вимоги не заявила, так як вважає встановленим такий факт народженням спільних дітей та зазначення у договорі купівлі продажу квартири, що ОСОБА_4 придбав її зі згоди позивача, з якою проживає однією сім`єю, не перебуваючи у шлюбі.

Проте, відповідач такі обставини заперечує, вказуючи, що народження дітей не свідчить про проживання сторін однією сім`єю та ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету на час придбання квартири, а також зазначає, що квартиру було придбано за його власні кошти і кредит він погасив за кошти, отримані від продажу великогабаритного автомобіля, що належав на праві власності його матері.

Таким чином, сам по собі факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечував того факту, що кредит був погашений в повному обсязі 10.06.2016 за кошти, виручені від реалізації автомобіля Renault Premium 385, 1998 року випуску, що належав матері відповідача. Проте, за твердженням позивача, вказаний автомобіль був у фактичному користуванні відповідача і лише формально був зареєстрований на ім`я його матері, а тому проданий автомобіль позивач теж вважає спільним майном подружжя.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 (мати відповідача) суду пояснила, що її син певний період дійсно проживав з позивачем ще до укладення шлюбу, проте, він жив і з іншими жінками, а тому свідок не може стверджувати, що між сторонами були сімейні відносини. Для погашення кредиту, який син отримав у банку для придбання квартири, останній звертався до неї влітку 2016 року з проханням допомоги погасити кредит та продати автомобіль. Свідок на це погодилася, кошти він продажу автомобіля Renault Premium 385 пішли на остаточне погашення кредиту.

Отже, для того, щоб в судовому порядку здійснювати поділ майна чоловіка і жінки, що проживають (чи проживали) однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою необхідне встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна.

Проте, позивачем вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу на час придбання квартири не заявлено, а відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а тому виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) про поділ майна подружжя відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.11.2021.

Суддя