Номер провадження: 22-ц/813/2863/21
Номер справи місцевого суду: 503/2379/19
Головуючий у першій інстанції Сердюк Б. С.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А. П., С.О. Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства "Українська залізниця" та ОСОБА_1 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 23 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.05.2019 року близько 08 год. 25 хв. потяг Інтер-Сіті №764 Одеса-Київ, рухаючись по залізничній колії через залізничний вокзал в м. Кодима, здійснив наїзд на матір позивача - ОСОБА_2 , в результаті чого остання померла.

Внаслідок загибелі матері позивачу завдана матеріальна шкода, що полягає у витратах на поховання та моральна шкода, оскільки він та його загибла матір мали дуже сильний емоційний зв`язок, любили проводити час разом, між ними завжди була взаємоповага та взаєморозуміння. Втрата матері вплинула на психологічний стан позивача, який і по сьогоднішній день не може пережити її раптову смерть. Усвідомлення того, що позивач втратив матір пригнічує його моральний стан, що є причиною постійних страждань та стресів.

Позивач просив стягнути з відповідача, понесені ним витрати на поховання у розмірі 8000,00 грн., а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 180 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 23 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання було задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд.5, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд.5, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відшкодування витрат на поховання у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 179 (сто сімдесят дев`ять) грн. 91 коп.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, яка подали апеляційні скарги

29 вересня 2020 року представником Акціонерного товариства "Українська залізниця" було подано апеляційну скаргу на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 23 червня 2020 року, відповідно до якої відповідач просить рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

При цьому посилаючись на те, що при вирішенні даної справи судом першої інстанції допущено ряд порушень матеріального та процесуального права, що призвело до:

-неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для справи;

-недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими;

-невідповідності висновків суду обставинам справи.

Апелянт наголошує, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження та лікарського свідоцтва про смерть №369 від 11.05.2019 року виданого Кодимським СМЕ, смерть ОСОБА_2 наступила у результаті нещасного випадку викликаного власною необережністю загиблої.

Вказує, що оскільки нещасний випадок стався у зв`язку з власною необережністю загиблої, підстав для відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання немає.

28 грудня 2020 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 23 червня 2020 року, відповідно до якої позивач просить рішення суду першої інстанції змінити, задовольнивши вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

При цьому посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції в частині визначення судом розміру шкоди, яка підлягає стягненню є необґрунтованими.

Апелянт наголошує, що суд першої інстанції належно не врахував всі обставини завданої моральної шкоди, зокрема те, що втрата ОСОБА_2 суттєво вплинула на життя її сина - позивача. Відносини позивача та матері мали особливу емоційну природу, вони взаємно обмінювались і позитивними і негативними аспектами, що виникали у їх житті.

Відзиву на апеляційні скарги матеріали справи не містять.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.10.2020 року провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 23 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.01.2021 року провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 подану через представника - адвоката Кульчицького Олександра Сергійовича на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 23 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.11.2021 року цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства "Українська залізниця" та ОСОБА_1 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 23 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання було призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 11.05.2019 року близько о 08 год. 25 хв. потяг Інтер-Сіті №764 Одеса-Київ, власником якого є Акціонерне товариство "Українська залізниця", рухаючись по залізничній колії через залізничний вокзал в м. Кодима, здійснив наїзд на матір позивача - ОСОБА_2 , в результаті чого остання померла (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 14.05.2019 року).

Відомості про вказану подію 11.05.2019 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000099, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, однак постановою слідчого від 20.05.2019 року кримінальне провадження №0000099 було закрите за відсутністю складу злочину.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу внаслідок смерті матері завдано як майнової, так і моральної шкоди.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває правазворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу (витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо), у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання.

Судом встановлено, що причиною нещасного випадку на залізниці стала неуважність ОСОБА_2 , яка під час здійснення переходу залізничних колій у невстановленому місці та не відреагувала на звукове попередження чергового по вокзалу про заборону переходу через залізничні колії та необхідність бути обережною у зв`язку з слідуванням швидкісного потягу «ІнтерСіті» сполученням «Одеса-Київ», не була уважною та на 3 колії потяг збив її (а. с. 4).

Таким чином, судом встановлено, що мати позивача загинула внаслідок ДТП, яка мала місце на залізниці.

Отже, АТ «Українські залізниці», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

У частині першій статті 1167 ЦК України визначено загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди.

У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Проте умови виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди визначені у статті 1167 ЦК України.

Таким чином, вирішення питання про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди у разі смерті фізичної особи має здійснюватися на підставі статті 1167 ЦК України.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд у зв'язку з чим відхиляє доводи апеляційноїскарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги АТ «Українська залізниця», що оскільки нещасний випадок трапився з власної необережності ОСОБА_2 підстав для стягнення моральної та матеріальної шкоди немає. Такі твердження ґрунтуються на власному помилковому тлумаченні заявником норм матеріального права.

В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку послався представник АТ «Українські залізниці» в своїй апеляційній скарзі.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі N 466/4412/15-ц (провадження N 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі N 756/16649/13-ц (провадження N 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі N 447/2438/16-ц (провадження N 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі N 601/1304/15-ц (провадження N 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі N 345/3335/17 (провадження N 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі N 742/637/19 (провадження N 61-320св20).

Щодо розміру відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди необхідно зазначити таке.

Згідно з частиною 1 статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

АТ «Українська залізниця» оспорює правильність судового рішення у частині відшкодування витрат, понесених на поховання (згідно прибуткового касового ордеру - труна, вінок, хрест), проте ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки по суті зводяться до непогодження зі встановленими обставинами справи та переоцінки доказів.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно зі змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Отже, суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд першої інстанції урахував глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок смерті матері у результаті ДТП, грубу необережність потерпілої, що сприяла виникненню шкоди, та дійшов висновку про стягнення з АТ «Українська залізниця» 10 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Разом з тим, враховуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія дійшла висновку, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції не відповідає принципам розумності і справедливості.

Колегія суддів бере до уваги, що сам факт загибелі матері під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Разом з тим, зменшуючи розмір моральної шкоди, яку позивач просить стягнути у свою користь, колегія суддів враховує, що причиною нещасного випадку на залізниці стала неуважність самої потерпілої ОСОБА_2 .

Відповідно до абзацу 1 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Разом з тим, визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду.

З огляну на викладене, враховуючи фактичні обставини справи, обставин дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинула мати позивача, а також вимог розумності і справедливості,, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне збільшити розмір морального відшкодування до 60 000 грн.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374,375, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 23 червня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця", про відшкодування моральної шкоди змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, з 10 000 грн до 60 000 гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 05 листопада 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе