Справа №639/1104/19
Провадження №2/639/121/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Баркової Н.В.,

за участю секретарів Пивоварової Т.В., Волкової С.І.,

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2019 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 , в якому просить суд в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя, а саме готівкових грошових коштів в іноземній валюті у сумі 200 000,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (2 708,7563 гривень за 100 доларів США) станом на дату складання цієї позовної заяви (21.02.2019 року) становить суму у розмірі 5 417 512,60 гривень наступним чином: визнати за ОСОБА_4 право власності на готівкові грошові кошти в іноземній валюті у сумі 129 093,2 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (2 7087563 гривень за 100 доларів США) станом на дату складання цієї позовної заяви (21.02.2019 року) складає 3 518 756, 30 грн., з яких: 100 000,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складає 2 708 756,30 гривень - це 1/2 частка від суми у розмірі 200 000,00 доларів США (за офіційним курсом Національного банку України дорівнює сумі у розмірі 5 417512,60 гривень) та 29 903,02 доларів США (за офіційним курсом Національного банку України дорівнює 810 000,00 гривень) - це грошова компенсація вартості 1/2 частки набутої ОСОБА_5 у власність чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 вартістю 1 620000, 00 гривень за наслідками поділу спільного сумісного майна подружжя); стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму у розмірі 3 518 756,30 гривень, що за офіційним курсом Національного банку України (2.708,7563 гривень за 100 доларів США) станом на дату складання цієї позовної заяви (21.02.2019 року) складає 129 903,02 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04.08.1990 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений шлюб. Разом з тим, 29.03.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. Позивач і відповідач неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Наприкінці 2016 року (приблизно у листопаді-грудні 2016 року) відповідач висловила бажання здійснити поділ спільного майна подружжя і звернулася до позивача з цієї пропозицією. Позивач проти поділу не заперечував, у зв`язку з чим між ним та відповідачем в усній формі була досягнута взаємна згода щодо поділу належного їм на праві спільної сумісної власності майна у рівних частинах, як то передбачено частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України. Спільне нерухоме майно, яке підлягало поділу між подружжям (обсяг спільно нажитого майна станом на час поділу) складалося з нерухомого та рухомого майна, у тому числі грошових коштів в іноземній валюті, чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 вартістю 1 620 000,00 гривень; 57/100 часток у праві власності на п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_2 вартістю 459 000,00 гривень; житлового будинку АДРЕСА_3 вартістю 4 050 000,00 гривень та земельної ділянки, що знаходиться за цією ж адресою і має кадастровий номер :05:006:0001 вартістю 1 350 000,00 гривень; легкового автомобіля марки ТОYОТА, моделі FORTUNER 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 500 000,00 гривень; легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN, моделі ЕОS, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартістю 320 000,00 гривень; легкового автомобіля марки КІА, моделі РІСАNТО, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , вартістю 180 000,00 гривень. Зазначена вище вартість спільного сумісного майна подружжя була визначена позивачем та відповідачем за взаємною згодою та загалом склала 8 479 000,00 гривень (1 620 000,00 + 459 000,00 + 4 050 000,00 + 1 350 000,00 + 500 000,00 + 320 000,00 + 180 000,00 = 8 479.000,00). Крім того, позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя належать готівкові кошти в іноземній валюті у сумі 200 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (2 708 7563 гривень за 100 доларів США) станом на дату складання цієї позовної заяви (21 лютого 2019 року) складає 5 417 512,60 гривень. Ці готівкові кошти в іноземній валюті є спільним сумісним майном подружжя, а саме спільними заощадженнями за період знаходження позивача і відповідачки у шлюбі (з 04 серпня 1990 року по 29 березня 2017 року), одним з джерел яких, зокрема, є підприємницька діяльність відповідача у якості фізичної особи-підприємця з 1997 року (детальна інформація про фізичну особу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань). Зазначені готівкові грошові кошти в іноземній валюті знаходилися та станом на теперішній час знаходяться у відповідача. Зазначене вище спільне сумісне майно подружжя (за винятком готівкових грошових коштів в іноземній валюті) було розподілено між позивачем і відповідачем на підставі нотаріально посвідчених договорів про поділ спільного сумісного майна подружжя. Відповідач отримала у власність: чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 вартістю 1 620 000,00 гривень (договір про поділ спільного сумісного майна подружжя від 10 лютого 2017 року нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палевою О.М. і зареєстрований у реєстрі за № 375); 57/200 часток у праві власності на п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_2 вартістю 229 500,00 гривень (договір про поділ спільного сумісного майна подружжя від 10 лютого 2017 року нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. і зареєстрований у реєстрі за № 375); 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_3 вартістю 2 025.000,00 гривень та 1/2 частку земельної ділянки, що знаходиться за цією ж адресою і має кадастровий номер :05:006:0001 вартістю 675 000,00 гривень (договір про поділ спільного сумісного майна подружжя від 07 березня 2017 року нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. і зареєстрований у реєстрі за № 546); легкові автомобілі марки VOLKSWAGEN, моделі ЕОS, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 вартістю 320 000,00 гривень та КІА, моделі РІСАNТО 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 вартістю 180 000,00 гривень (договір про поділ спільного сумісного майна подружжя від 20 березня 2017 року нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. і зареєстрований у реєстрі за № 620). Позивач отримав у власність: 57/200 часток у праві власності на п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_2 вартістю 229 500,00 гривень (договір про поділ спільного сумісного майна подружжя від 10 лютого 2017 року нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. і зареєстрований у реєстрі за № 375); 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_3 вартістю 2 025 000,00 гривень та 1/2 частку земельної ділянки, що знаходиться за цією ж адресою і має кадастровий номер :05:006:0001 вартістю 675 000,00 гривень (договір про поділ спільного сумісного майна подружжя від 07 березня 2017 року нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. і зареєстрований у реєстрі за № 546); легковий автомобіль марки ТОYОТА, моделі FORTUNER 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 500 000,00 гривень (договір про поділ спільного сумісного майна подружжя від 20 березня 2017 року нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. і зареєстрований у реєстрі за № 620). За наслідками поділу спільного сумісного майна подружжя на підставі зазначених вище договорів: відповідач отримала у власність нерухомого та рухомого майна на загальну суму 5 049 000,00 гривень (1 620 000,00 + 229 500,00 + 2 025 000,00 + 675 000,00 + 320 000,00 + 180 000,00 = 5 049 500,00); позивач отримав у власність нерухомого та рухомого майна на загальну суму 3 429 500,00 гривень (229 500,00 + 2 025 000,00 +675 000,00+ 500 000,00 = 3 429 500,00). Таким чином, за наслідком укладання наведених вище договорів поділ майна відбувся не у рівних частинах, а відбувся на користь позивачки у сумі 1 620 000,00 гривень за рахунок набуття нею у власність чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 вартістю 1 620 000,00 гривень. Після укладання між сторонами вказаних вище договорів про поділ майна, остання взагалі відмовилась розподіляти між ними грошові кошти в іноземній валюті та запропонувала позивачу передати їй у власність 1/2 частку нежитлових цокольних приміщень з влаштованим окремим входом №1-3, 5, 5-а, 5-б, 6-12 у літер. «А-3» по АДРЕСА_4 загальною площею 133,3 кв.м шляхом укладання договору про поділ спільного сумісного майна, а тоді вона передасть позивачу усю суму готівкових грошових коштів в іноземній валюті, тобто 200 000 доларів США. Після отримання згоди позивача на вказаний вище останній варіант поділу спільного сумісного майна, відповідач 01 квітня 2017 року повідомила позивачу про те, що їх спільні готівкові грошові кошти в іноземній валюті у сумі 200 000,00 доларів США зберігаються в орендованому нею банківському сейфі № НОМЕР_7 в АТ «Мегабанк» за адресою: АДРЕСА_5 , та будуть передані нею готівкою позивачу в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя при укладанні та нотаріальному посвідченні договору про поділ спільного сумісного майна подружжя (про набуття нею права власності на 1/2 частку зазначених вище нежитлових цокольних приміщень у будинку АДРЕСА_6 ). При цьому у якості гарантії виконання нею вказаного зобов`язання відповідач 21 квітня 2017 року передала позивачу ключ від банківського сейфу з номером «79», який станом на теперішній час знаходиться у позивача. У подальшому відповідачка відмовилася передавати позивачу вказані готівкові грошові кошти в іноземній валюті, запропонувавши йому у разі поділу зазначених нежитлових цокольних приміщень (набуття нею права власності на 1/2 частку цих приміщень) видати довіреність на користування вказаним сейфом у банківській установі.

У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

01.03.2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_4 адвоката Ткаченка Олега Володимировича про забезпечення позову у цивільній справі №639/1104/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 06.06.2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_6 залишено без задоволення. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.03.2019 року залишено без змін.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова 14.03.2019 року позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, яка призначена до розгляду в підготовчому засіданні.

16.04.2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання позивача ОСОБА_4 про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя задоволено. Зобов`язано Центральне управління Головного управління ДФС у Харківській області надати суду: інформацію щодо доходів фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІПН: НОМЕР_8 ) за період з 1997 року по березень 2017 року. Зобов`язано Акціонерне товариство «Мегабанк» надати суду: інформацію про те орендувала (наймала) чи ні ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІПН: НОМЕР_8 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ) в АТ «Мегабанк» банківський сейф (скриньку) та чи отримувала ключ з номером «79», а також чи не повідомляла ОСОБА_5 АТ «Мегабанк» про втрату або загублення зазначеного ключа та чи отримувала замість нього новий ключ або дублікат ключа.

Витребувані докази надані на адресу суду.

03.05.2019 року до суду від відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на позов, в якому остання зазначила, що дійсно, протягом 27 років (з 04.08.1990 по 29.03.2017) вона з позивачем перебувала у шлюбі, в якому ними було набуте певне спільне майно. Проте, відповідач вказує, що позивачем у позовній заяві зазначено далеко не все майно, що було набуте сторонами під час подружнього життя. Так у заяві відсутні згадки про водний катер з мотором Toshiba, автомобільний причіп, обладнання для кайтингу та інше рухоме майно, яке після поділу залишилось у розпорядженні та власності позивача. Крім того, ними вже було досягнуто згоди щодо поділу нерухомого майна та автомобілів, що було набуто за час існування шлюбу, а саме підписано два договори про розподіл спільного майна подружжя щодо: квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; житлового будинку АДРЕСА_3 та земельної ділянки, що розташовані за адресою АДРЕСА_3 ; автомобіля марки VOLKSWAGEN, моделі EOS, 2008 року випуску, автомобіля марки КІА, моделі PICANTO, 2008 року випуску; автомобіля, марки TOYOTA, моделі FORTUNER, 2006 року випуску. Крім того позивачем добровільно та за власним бажанням на підставі договору дарування було передано відповідачу право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_8 . Єдине майно, щодо якого подружжям не було досягнуто згоди - нежитлові приміщення з влаштованим окремим входом №№1-3, 5, 5а, 56, 6-12 у літ. «A-3» по АДРЕСА_6 , які на сьогоднішній день перебувають у розпорядженні позивача, та стосовно яких на сьогоднішній день Дзержинським районним судом м. Харкова вже розглядається справа №638/3207/18 про поділ спільного сумісного майни подружжя, учасниками якого є ті самі сторони (за тим виключенням, що позов було подано ОСОБА_5 до ОСОБА_4 ). Під час підготовчого засідання по справі №638/3207/18 про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_4 своїм правом на подання зустрічного позову не скористався та протягом всього цього часу про наявність інших спірних питань щодо поділу спільного майна не заявляв. Крім того, відповідач вважає, що твердження позивача про зберігання нею у банківському сейфі готівкових коштів у розмірі 200 000,00 доларів США загалом не відповідає дійсності. Після уходу позивача з сім`ї та припинення подружнього життя вони вирішили поділити майно, результат досягнутих домовленостей було посвідчено приватним нотаріусом. Усі грошові кошти, що були відповідачем отримані в результаті господарської діяльності, у повному обсязі витрачені на майно, що сторони купували, на ремонти спільної нерухомості, на подорожі і на їх побутові потреби. Що ж до сейфу в ПАТ «МЕГАБАНК», то в ньому з моменту оренди та до теперішнього часу зберігаються особисті прикраси відповідача, які до листопада 2016 року знаходились у домашньому сейфі, та які вона перед їх останньою закордонною подорожжю за спільною згодою перенесла до банку. Коли почався процес поділу спільного майна, позивач повідомив відповідачу, що він згоден на поділ нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою АДРЕСА_6 лише за умови, що вона передасть йому довіреність на право користування сейфом в ПАТ «МЕГАБАНК», ключ від якого він забрав коли залишав сім`ю. Бажаючи в решті решт завершити дану справу та викреслити зрадника зі свого життя відповідач погодилась на його умови, хоча прикраси, що там зберігаються, за законом є її особистою власністю та не підлягають поділу. Проте напередодні підписання відповідних документів у нотаріуса Янкелевський В.Л. здійснювати поділ нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 , відмовився та почав вимагати від неї якісь гроші, які, за його словами,або повинні бути в неї як фізичної особи-підприємця, або які він, нібито, в цей сейф сам поклав. Відтак, відповідач просить суд відмовити у задоволенні вказаного позову.

Крім того, відповідачем надані письмові відповіді на запитання представника позивача, які сформульовані у позові (том №1 а.с.108-109).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.06.2019 року заяву представника позивача ОСОБА_4 адвоката Лещенка Олександра Олександровича про забезпечення позову у цивільній справі №639/1104/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Заборонено ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_8 ) відчуження належного їй нерухомого майно, а саме: квартири АДРЕСА_1 ; 57/200 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 . Заборонено будь-яким особам та органам, що є суб`єктами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, спрямовані на відчуження (зміну власника) нерухомого майна, яке належить ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_8 ), а саме: квартири АДРЕСА_1 ; 57/200 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 . В іншій частині в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

14.08.2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі №639/1104/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Заборонено ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_8 ) відчуження належного їй нерухомого майно, а саме: 1/2 частки у праві власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_8 . Заборонено будь-яким особам та органам, що є суб`єктами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, спрямовані на відчуження (зміну власника) нерухомого майна, яке належить ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_8 ), а саме: 1/2 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_8 . В іншій частині в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.08.2019 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Заяву представника позивача про виклик свідків у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя задоволено. Викликано в судове засідання свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , місце проживання: АДРЕСА_9 ; ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Також ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2021 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_4 про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя. Зобов`язано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради надати суду: копії договорів про відчуження: квартири за адресою: АДРЕСА_10 (рік продажу - 1997 р.); квартири за адресою: АДРЕСА_11 (рік продажу - 1998 р); квартири за адресою: АДРЕСА_12 (рік продажу - 2001 р.); квартири за адресою: АДРЕСА_13 (рік продажу - 2001 р.); квартири за адресою: АДРЕСА_14 (рік продажу 2004 р); приміщення нежитлового фонду за адресою: АДРЕСА_15 (рік продажу - 2013 р.); квартири за адресою: АДРЕСА_16 (рік продажу - 2008 р.).

У судове засідання 16.09.2021 року учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 приймала участь у судових засіданнях, однак в подальшому надала письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність. Також надав заяву про закінчення розгляду справи у його відсутність позивач ОСОБА_4 , який позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 приймала участь у судових засіданнях, надала вступне слово, заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на викладені у відзиві обставини, однак у судове засідання 16.09.2021 року не з`явилася, надала письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи16.09.2021 року фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного.

04.08.1990 року позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклав шлюб з ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №1336, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_16 ». Зазначене підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_9 , виданого повторно 13.09.1994 року (т.1 а.с. 20).

Однак 29.03.2017 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано, що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_10 , виданого Дзержинським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 29.03.2017 року (т.1, а.с. 21).

Під час шлюбу відповідно до заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.05.2010 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені. Визнано за ОСОБА_4 право власності, на нежитлові цокольні приміщення з влаштованим окремим входом №№ 1-3, 5,/ 5-а, 5-6, 6-12 3 у літ. «А-3» по АДРЕСА_4 , загальною площею 133,3 м.кв., з яких основна площа складає 68,0 м.кв., а допоміжна 65,3 м.кв. (т.1, а.с. 29).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2010 року виправлено описку у рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.05.2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Харківської міської ради про визнання права власності, вказавши в тексті рішення суду адресу приміщень як АДРЕСА_6 (т.1, а.с.30).

Як вбачається з витягу КП «ХМБТІ» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.05.2010 року за ОСОБА_4 зареєстроване право приватної власності на нежитлові цокольні приміщення з влаштованим окремим входом №№ 1-3, 5,/ 5-а, 5-6, 6-12 3 у літ. «А-3» по АДРЕСА_6 , загальною площею 133,3 м.кв., з яких основна площа складає 68,0 м.кв., а допоміжна 65,3 м.кв. на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.05.2010 року (т.1, а.с.31).

Разом з тим, вказані нежитлові приміщення в даному випадку не є предметом позову, що розглядається.

Також в період шлюбу відповідно до договору дарування від 24.01.2017 року №121, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М., дарувальник ОСОБА_4 передав безоплатно у власність обдарованій ОСОБА_5 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_8 . Частка оцінена сторонами в 49000 грн.(т.1 а.с.27).

Позивач та відповідач в позасудовому порядку до розірвання шлюбу вирішували питання розподілу спільного майна подружжя, що вбачається з копій договорів про розподіл спільного майна подружжя від 10.02.2017 року №375, від 07.03.2017 року №546 та від 20.03.2017 року №620, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. (т.1 а.с.24-26, 167-168). Так, відповідно до вказаних договорів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за їх взаємною згодою розподілили спільне сумісне майно, набуте ними в період перебування в шлюбі, а саме:

-чотирикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_17 , яка оцінена в 1620000, 00 грн., що за домовленістю сторін еквівалентно 60000 доларів США (перейшла у особисту приватну власність ОСОБА_5 );

-57/100 часток у праві власності на п`ятикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_18 , яка оцінена в 459000, 00 грн., що за домовленістю сторін еквівалентно 17000 доларів США (розподілена між сторонами навпіл);

-житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , який оцінений в 4050000, 00 грн., що за домовленістю сторін еквівалентно 150000 доларів США та земельну ділянку за цією ж адресою, оцінену в 1350000, 00 грн., що за домовленістю сторін еквівалентно 50000 доларів США (розподілені між сторонами навпіл);

-легковий автомобіль марки ТОYОТА, моделі FORTUNER 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 ,реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 500 000,00 гривень (перейшов у особисту приватну власність ОСОБА_4 );

-легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN, моделі ЕОS, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 вартістю 320 000,00 гривень ( перейшов у особисту приватну власність ОСОБА_5 );

-легковий автомобіль марки КІА, моделі РІСАNТО 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 вартістю 180 000,00 гривень (перейшов у особисту приватну власність ОСОБА_5 )

Згідно з п. 6 всіх зазначених вище договорів сторони домовились, що з моменту укладення договору майнові претензії щодо вище переліченого майна вважаються повністю врегульованими.

З відповіді Державної фіскальної служби України Головного управління ДФС у Харківській області від 06.05.2019 року вбачається, що ФОП ОСОБА_5 (податковий номер НОМЕР_8 ) знаходиться на обліку в Центральній ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, як приватний підприємець з 01.01.2009 р. У період 01.01.2009 р. по 31.12.2017 р. підприємницьку діяльність здійснювала на спрощеній системі оподаткування. Згідно наданих податкових декларацій платника єдиного податку сума доходу склала : - 2009 рік - 200 000,00 грн., 2010 рік - 180 000,00 11 грн., 2011 рік - 251 350,00 грн., 2012 рік - 297 542,40 грн., 2013 рік -206 275 ,89 грн., 2014 рік - 129 374 ,55 грн., 2015 рік -194 988,00 грн., 2016 рік -104 950,00 грн., 2017 рік - 227 195,00 грн. (т.1, а.с.139).

Також на виконання ухвали суду від 16.04.2019 року АТ «МЕГАБАНК» надано суду наступну інформацію, а саме, що дійсно, між АТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_5 укладено Договір №52 користування індивідуальним сейфом від 02.11.2016 року, відповідно до умов якого Банком надано у користування індивідуальний сейф та ключ від нього за №79. Також повідомлено, що на даний час ОСОБА_5 не зверталась до банку із заявою про втрату зазначеного ключа та не отримувала замість нього новий ключ або дублікат. Одночасно, АТ «МЕГАБАНК» надано копію Договору №52 користування індивідуальним сейфом від 02.11.2016 року; копію Додатку №1 (тариф за користування індивідуальними депозитними рахунками) до Договору №52 користування індивідуальним сейфом від 02.11.2016 року; копію Додатку №2 (Правила користування індивідуальним депозитним сейфом) до Договору №52 користування індивідуальним сейфом від 02.11.2016 року; копію Додаткової угоди №1 від 30.01.2017 року до Договору №52 користування індивідуальним сейфом від 02.11.2016 року; копію Додаткової угоди №Longation: 1535462_2 від 20.04.2017 року до Договору №52 користування індивідуальним сейфом від 02.11.2016 року (т.1, а.с.146-152).

Позивачем надана роздруківка переписки між абонент «Vitaliy» і абонент «Света» у месенджері «WhatsApp», в якій обговорюється в тому числі вміст сейфу та наявність 200 000 доларів США. Між тим з наданої переписки не вбачається однозначних відповідей на вказані питання, в тому числі відсутнє підтвердження наявності 200000 доларів США (т.1 а.с.32) Висновком експерта за результатами проведення експертного дослідження №1325 по заяві ОСОБА_4 , складеного 08.02.2019 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, підтверджений наявний у месенджері «WhatsApp» зміст переписки між абонентами «Vitaliy» і «Света», однак відсутня інформація щодо ідентифікації осіб вказаних абонентів (т.1 а.с.33-43).

На виконання ухвали суду від 13.01.2021 року КП «ХМБТІ» Харківської міської ради 29.01.2021 року надані наявні в інвентаризаційних справах документи на об`єкти нерухомого майна, копії договорів відчуження: щодо квартири АДРЕСА_19 (рік продажу 1996 р.); щодо квартири АДРЕСА_20 (рік продажу 2005 р.); щодо квартири АДРЕСА_21 (рік продажу 1997 р.); щодо квартири АДРЕСА_22 (рік продажу 2005 р.); щодо квартири АДРЕСА_23 (рік продажу 2008 р.); щодо квартири АДРЕСА_24 (рік продажу 2005 р.). Також, повідомлено, що у відділі збереження технічної документації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради відсутня та не обліковується інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомого майна розташований за адресою: АДРЕСА_15 , як зазначено у вищезазначеній ухвалі суду. В наявності є інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомого майна, розташований адресою: АДРЕСА_15 , в якій в наявності копія договору щодо набуття власність ОСОБА_4 20.09.2010 року нежитлових приміщень за зазначеною адресою. Також КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради проводило реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна в м. Харкові до 31.12.1912 року. На теперішній час відсутня фактична можливість виконати ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2021 року по цивільній справі № 639/1104/19 стосовно надання копії договору про відчуження нежитлових приміщень, що розташовані за адресою АДРЕСА_15 від імені ОСОБА_4 за 2013 рік у зв`язку тим, що до зазначеної інвентаризаційної справи копія договору про відчуження нежитлових приміщень не долучалась та у зазначеній справі відсутня (т.2, а.с.78-84).

В наданих суду копіях договорів зазначені підстави належності нерухомого майна власникам та суттєві умови продажу вказаного нерухомого майна, в тому числі з копій договорів вбачається, що:

- квартира АДРЕСА_19 належала ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 23.11.95 року, продана за 6438 грн. на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.10.1996 року №6154, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю.В.;

- квартира АДРЕСА_20 належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коляда Т.Г. 04.09.1996 року і продана ним за 255500, 00 грн., що еквівалентно за курсом НБУ 50000 доларів США за на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.11.2005 року №3786, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Ю.В.;

- квартира АДРЕСА_21 належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане ХМЦПДЖФ від 23.09.1993 року і продана нею за 17800, 00 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.1997 року рег. №Н8-545, посвідченого на біржі нерухомості та основних фондів «Україна»;

- квартира АДРЕСА_22 належала на підставі праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_16 , продаж вчинено ОСОБА_5 зі згоди чоловіка ОСОБА_4 за 202000, 00 грн., що еквівалентно 40000 доларів США за курсом НБУ на день підписання договору купівлі -продажу квартири від 18.11.2005 року №2481, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М.;

- квартира АДРЕСА_24 належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є. від 04.06.2005 року, і продана за 148975, 00 грн. на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.11.2005 року №5412, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зайцевою О.Ю.;

- квартира АДРЕСА_23 взагалі належала не сторонам у справі, а ОСОБА_18 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ХМЦПЖФ 27.05.1998 року і відчужена власником на підставі договору купівлі-продажу від 08.09.2008 року №1488, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бінус О.О.

Також позивачем додатково надана копія договору купівлі-продажу від 10.09.2014 року №1624, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н.В., відповідно до якого ОСОБА_4 зі згоди дружини продав належні йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. від 12.09.2010 року №3109, нежитлові приміщення 1-го поверху житлового будинку літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_15 за 297160, 00 грн., що за згодою сторін складає еквівалент 23000 доларів США (т.2 а.с.97).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , батько позивача ОСОБА_4 , надав покази про те, що у ОСОБА_19 та ОСОБА_20 вдома в сейфі зберігались гроші - 200000 доларів США, в подальшому йому син повідомив про те, що ОСОБА_20 забрала всі гроші.

Свідок ОСОБА_11 , теперішня дружина позивача ОСОБА_4 , яка також давня знайома відповідача ОСОБА_5 , повідомила про те, що 200000 доларів США зберігались у позивача вдома біля басейну і у зв`язку з вологою вони зіпсувались, тому позивач звернувся до ОСОБА_11 з проханням поміняти вказані гроші через термінал, який приймав зіпсовані купюри, так вона і зробила з сумою 20000 доларів США, а іншу частину грошей вона допомогла обміняти іншим способом через своїх знайомих. При цьому свідок надала пояснення, що вона не перелічувала всі гроші. З відповідачем свідок разом подорожувала і їй було відомо, що вказані гроші ОСОБА_20 забрала собі, вона планувала віддати половину грошей, коли їй буде належати половина кафе на АДРЕСА_3 . Гроші зберігались в скринці в Мегабанку. Це відомо свідкові зі слів ОСОБА_20 , яка віднесла гроші до скриньки восени 2016 року перед сумісною подорожжю зі свідком. Також ОСОБА_11 зазначила, що про наявність цієї суми у подружжя знали всі їх знайомі, ОСОБА_19 ще до одруження організував бізнес, ОСОБА_20 займалась бухгалтерією, вони разом заробляли ці гроші. ОСОБА_20 передала ключ від банківської скриньки ОСОБА_18 . Подружжя розподіляло майно через нотаріуса.

Свідок ОСОБА_8 , товариш позивача з 2012 року, пояснив, що зі слів ОСОБА_19 знає про розлучення і розподіл майна, також свідку відомо від позивача про те, що в нього було 200000 доларів США, на які подружжя планувало придбати нерухомість в Іспанії. Свідок гроші не бачив, однак ОСОБА_4 з ним консультувався, оскільки свідок має будівельні знання і мав можливість допомогти щодо вибору нерухомості. Однак подружжя розірвало шлюб, і де поділись вказані гроші свідкові невідомо, сторони мали розподілити вказані гроші.

Свідок ОСОБА_7 , друг сім`ї ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , в судовому засіданні пояснила, що сума 200000 доларів США була спільно нажитим майном подружжя, на яке вони планували придбати нерухомість, однак у них виникли суперечки і вони цю суму не розподілили при розірванні шлюбу. Свідок гроші особисто не бачила, але їй було відомо про наявність грошей і розподіл майна подружжя від ОСОБА_19 .

Від допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 представник позивача відмовився, подавши відповідну письмову заяву, просив розглянути справу без допиту вказаних свідків.

Відповідач ОСОБА_5 в порядку ст. 92 ЦПК України не допитувалась в якості свідка через відсутність згоди останньої.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так д ружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно з частиною першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з положеннями статті 204 ЦК України, правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Порушення принципу рівності часток подружжя при укладенні договору про поділ майна за статтею 69 СК України добровільне укладання договору про поділ майна подружжя передбачає можливість сторін відступити від рівності часток подружжя у спільно набутому майні за час шлюбу. Виходячи із зазначеного, такі договори укладаються за добровільною згодою сторін.

Частинами 1, 4, 5 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Однак, відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ч.3 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги . Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

Частиною 7 ст. 57 СК України передбачено: якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Пунктами 23 та 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірванні шлюбу, визнанні його недійсним і поділі спільного майна чоловіка й жінки» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, зокрема, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст.60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема,: визнання права; припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку внатурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, а отже, і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

В даному випадку сторони скористались своїм правом на добровільний розподіл спільного сумісного майна подружжя шляхом укладення нотаріально посвідчених договорів, щодо розірвання або визнання недійсними яких суду не надавались відповідні докази. В тому числі предметом розподілу була і чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка за нотаріально посвідченим договором від 10.02.2017 року набута у особисту приватну власність відповідачем ОСОБА_5 . Пункт 6 всіх зазначених вище нотаріально посвідчених договорів про розподіл спільного майна подружжя містить твердження про те, що сторони домовились, що з моменту укладення договору майнові претензії щодо вище переліченого майна вважаються повністю врегульованими.

Отже суд, зважаючи на предмет спору і виходячи з принципу свободи договору, не вважає за необхідне надавати оцінку співмірності розподілу майна, що було предметом укладених між сторонами нотаріально посвідчених договорів розподілу спільного майна подружжя і приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 29903, 02 доларів США, що за офіційним курсом НБУ дорівнює 810000,00 грн., як грошової компенсації вартості 1/2 частки набутої ОСОБА_5 у власність чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 за наслідками поділу спільного сумісного майна подружжя.

В іншій частині предметом позову про поділ майна подружжя позивачем визначено грошову суму у розмірі 200000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (2 708,7563 гривень за 100 доларів США) станом на 21.02.2019 року складало 5 417 512,60 гривень, на половину якої позивач просив визнати за ним право власності і стягнути її з відповідача. Між тим, за змістом чинного законодавства розподілу підлягає спільне сумісне майно подружжя, яке наявне в натурі, або за певних умов законом передбачено стягнення грошової компенсації за таке майно. При цьому під час розгляду справи суду не надано належних, допустимих і достовірних доказів наявності в натурі у позивача або відповідача 200000 доларів США і конкретних джерел походження вказаних коштів. Так, лише свідок ОСОБА_11 стверджувала про те, що бачила зіпсовані купюри доларів, однак не перелічувала їх. Факт знаходження у скринці АТ «МЕГАБАНК» зазначених грошей також не підтверджений належними доказами. Між тим з наданих суду за клопотанням позивача копій договорів щодо продажу нерухомості під час шлюбу не вбачається, що все зазначене в договорах реалізоване майно було спільною сумісною власністю подружжя на момент його продажу. Крім того, суд вважає, що жодними доказами позивач не підтвердив той факт, що грошові кошти, отримані в результаті продажу нерухомості в досить великий проміжок часу, а також дохід відповідача від підприємницької діяльності відповідача в сукупності складають 200000 доларів США, які подружжя саме заощадило, а не розподілило і не витратило будь-яким чином до розірвання шлюбу, в тому числі на придбання іншої нерухомості, речей, побутові потреби, ремонт, лікування, подорожі або розвиток бізнесу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову і в цій частині у зв`язку з його недоведеністю.

Отже позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то судовий збір і інші судові витрати, понесені позивачем ОСОБА_4 покладаються судом на позивача і з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.4, 5, 13, 16, 43, 76-81, 133, 141, 262-265 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 202, 204, 368- 372 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 69, 70, 71 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_11 , адреса: АДРЕСА_25 ;

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_17 .

Повне рішення складено 04.11.2021 року.

Суддя Н.В. Баркова