Справа № 149/761/21
Провадження №2/149/327/21
Номер рядка звіту 65
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.10.2021 року м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вергелеса В.О.,

за участі секретаря Паламарчук Л.В.,

представника позивача адвоката Адамчука П.Б.,

відповідачки ОСОБА_1 , представника адвоката Берченко Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільнику цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , діючої в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи - виконавчий комітет Хмільницької міської ради, як орган опіки та піклування, Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просить суд визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування належним ОСОБА_2 житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що він є власником квартири за АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 17.05.2016 року та відповідною інформаційною довідкою. У вказаній квартирі зареєстровані син позивача - ОСОБА_4 , колишня дружина сина позивача - ОСОБА_1 ,онука позивача - ОСОБА_3 . Однак ще у червні 2017 року ОСОБА_1 за власною ініціативою залишила місце своєї реєстрації разом із дочкою, забравши при цьому усі свої речі. Рішенням суду від 09.11.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано. На даний час на розгляді Святошинського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 про позбавлення сина позивача - ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 . Відповідачка створила нову сім`ю та проживає без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 , про що вона зазначає у позовній заяві від 09.01.2020 року. З доданого до позовної заяви акту № 23 про не проживання особи за місцем реєстрації від 10.12.2019 року та характеристики від 02.12.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає разом із сім`єю у квартирі АДРЕСА_2 . Разом з тим, змінивши, як позивач вже зазначав вище за власною ініціативою, місце свого проживання, відповідач в порушення вимог Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не провела процедуру зняття з реєстрації за попереднім місцем проживання та реєстрації за новим місцем проживання, хоча мала це зробити ще більше трьох з половиною років тому. Таким чином, діями (бездіяльністю) відповідача порушуються права позивача, як одноосібного власника квартири, адже відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Звернення позивача до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування жилим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав.. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. За таких обставин позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 23.04.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 17.05.2021 року задоволено клопотання представника служби у справах дітей Хмільницької міської ради. Замінено третю особу - службу у справах дітей Хмільницької міської ради на належну третю особу - виконавчий комітет Хмільницької міської ради, як орган опіки та піклування. Залучено як третю особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Святошинську районну в м. Києві державну адміністрацію, як орган опіки та піклування. Зобов`язано третіх сторін надати суду письмові висновки щодо розв"язання спору між сторонами з точки зору забезпечення прав та інтересів малолітньої дитини ОСОБА_3 ..

Ухвалою суду від 14.07.2021 року підготовче судове засідання закрито, та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду явку позивача ОСОБА_2 в судове засідання для надання пояснення щодо заявленого позову, визнано обов"язкою.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з"явився, ухвалу суду не виконав.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Адамчук П.Б., позовні вимоги підтримув та просив їх задовільнити з підстав наведених у позові. Також пояснив, що під час перебування свого свекра (власника квартири) за кордоном, ОСОБА_1 добровільно та за власною ініціативою залишила належну йому квартиру в якій за його згодою проживала коли перебувала у шлюбі з його сином. Він дав згоду на її вселення та реєстрацію місця проживання разом з донькою. Разом з тим, ОСОБА_1 маючи повну можливість до користування зазначеною квартирою, вже більше чотирьох років у ній не проживає. Вона ніколи не була та не є членом його сім`ї, не відносилася раніше та не відноситься на даний час до кола осіб, які постійно проживали разом з власником квартири чи вели спільне господарство, оскільки жодного дня із позивачем не проживала. Реєстрація ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у належній позивачу квартирі істотно порушує його права як власника житла, зокрема унеможлює відчуження з метою придбання іншого житла у місці його постійного проживання.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 проти позову заперечила, просила у його задоволенні відмовити. Від надання пояснення по суті позову відмовилася.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Берченко Н.Б. у задоволенні позову просила відмовити через його безпідставність та протиправність, обгрунтовуючи це обставинами викладеними у відзивах на позов. При цьому пояснила, що справа стосується в першу чергу прав та інтересів малолітньої дитини ОСОБА_3 , батьком якої є ОСОБА_4 . ОСОБА_4 є сином позивача та колишнім чоловіком відповідачки з яким вона проживала в квартирі АДРЕСА_1 . У вказану квартиру ОСОБА_1 заселялась як член сім`ї ОСОБА_4 та за згодою позивача ОСОБА_2 . Крім того, позивач маніпулює доводами, так як справа стосується і малолітньої ОСОБА_3 , яка була і є членом його сім`ї і реєструвалась в квартирі саме як член сім`ї позивача. В подальшому позивач примусово змусив її з донькою з`їхати з квартири, змінивши в вхідних дверях замки. Фактично у відповідачки на даний час немає іншого постійного місця проживання та власного житла У випадку зняття її з донькою з реєстраційного обліку в даній квартирі, їм не буде де зареєструвати місце проживання. Тобто, дитину буде знято з реєстраційного обліку без надання іншого житла і без реєстрації в іншому місці. Їхне примусове виселення порушує насамперед права та інтереси малолітньої дитини. Відповідачка має інтерес та бажання проживати в квартирі. Під час придбання і проживання в квартирі ОСОБА_1 було здійснено витрати на неї, відповідачка із матір`ю допомагали грошовими коштами у здійсненні ремонту квартири, облаштуванні її меблями, витративши 15000 доарів США, які до сьогодні їй не компенсовано. За таких обставин представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Берченко Н.Б. просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Виконавчий комітет Хмільницької міської ради, як орган опіки та піклування, просить просить суд у задоволенні позову відмовити, а розгляд справи провести за відсутності їх представника.

Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, просить просить суд ухвалити рішення в інтересах та на користь дитини, а розгляд справи провести за відсутності їх представника..

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 є власником квартири за АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 17.05.2016 року серії НВТ 147224 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.05.2016 року № 59518144 та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер 59518144 від 20.05.2016 року(а.с.7-8, 10).

Як вбачається з довідок відділу ведення реєстру територіальної громади від 02.04.2021 року № 17-31/335, від 06.04.2021 року № 17-38/542, від 06.04.2021 року № 17-38/543, за даними відділу ведення реєстру територіальної громади Хмільницької міської ради в квартирі АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровано 3 особи: з 03.11.2016 року по теперішній час зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9,11,12).

З довідки від 31.03.2021 року № 08-21/369 голови будинкового комітету З.Головань вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з дочкою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою - АДРЕСА_5 , з червня 2017 року не проживають. Довідка складена зі слів сусідів: - кв. 27 - ОСОБА_9 ; кв. 69 - ОСОБА_10 ( а.с. 13).

Як вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 серії НОМЕР_1 від 05.10.2015 року, батьками дитини вказані: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_1 (а.с. 14).

Як вбачається з заочного рішення Хмільницького міськрайонного суду від 09.11.2018 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований 26.05.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмільнику реєстраційної служби Хмільницького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 74, розірвано (а.с. 15).

З висновку Виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області, як органу опіки та піклування, від 10 червня 2021 року № 312 "Про розгляд ухвали Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17.05.2021 року по справі № 149/761/21, вбачається, що визнання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 такою, що втратила право користування належною ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 , не буде відповідати інтересам дитини (а.с.64-68).

З листа Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 16.07.2021 року № 107-40-4077 вбачається, що працівники служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації провели обстеження умов проживання у кв. АДРЕСА_2 . Під час обстеження умов проживання за цією адресою, зі слів громадянки ОСОБА_11 , було з`ясовано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у цій квартирі не проживають з березня 2021 року, нове місце проживання їй не відомо. На підставі отриманих відомостей отриманих у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, надати висновок відповідно до ухвали суду не є можливим (а.с.183-184).

Судом також встановлено, і це визнається сторонами, що в квартиру АДРЕСА_6 ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заселялись як члени сім`ї ОСОБА_4 та за згодою позивача ОСОБА_2 . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Рєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта, номер інформацйної доідки 261627952 від 15.06.2021 року (а.с.114), відомості щодо прав власності, інших речових прав, іпотеки, обтяження ОСОБА_1 у вказаних реєстрах відсутні, що може свідчити про відсутність у власності ОСОБА_1 нерухомого майна, в тому числі і житла.

Статтею 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною третьою статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За приписами частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кривіцька і Кривіцький проти України" ("Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine", заява № 30856/03) поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зав`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Прокопович проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання "житлом", що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме: від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Відсутність обґрунтування у судовому рішенні фактичних підстав застосування приписів законодавства, навіть якщо формальні вимоги були дотримані, може серед інших чинників братися до уваги при вирішенні питання про те, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (рішення ЄСПЛ у справі "Беєлер проти Італії" ("Beyeler v Italy"), заява № 33202/96, § 110).

Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах «Дакус проти України» («Dakus v. Ukraine») від 14 грудня 2017 року, заява № 19957/07; «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine») від 02 березня 2011 року, заява № 30856/03; «Садов`як проти України» («Sadovyak v. Ukraine») від 17 травня 2018 року, заява № 17365/14).

Незважаючи на те, що квартира АДРЕСА_1 є приватною власністю позивача у справі ОСОБА_2 , проте враховуючи, що відповідачка та її малолітня дитина власного житла не мають і позивачем вказана обставина не спростована, враховуючи, що відповідачка та її малолітня дитина вселилися до квартири належної позивачу за його згодою та за його згодою були там зареєстровані, визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , на думку суду, не відповідатиме пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції, так як не буде дотриманий розумний баланс між інтересами позивача та інтресами відповідачки та її малолітньої дитини.

За таких обставин, підстав для задоволення позову суд не вбачає.

При цьому суд також врахував, що позивач ОСОБА_2 обгрунтовує порушення своїх прав на вільне володіння майном тим, що саме реєстрація відповідачок у належній йому на праві власності квартирі перешкоджає йому на власний розсуд у своїх інтересах розпорядитися належною йому квартирою, закрема здійснити її відчуження. Разом з тим, у квартирі на час розгляду та вирішення справи зареєстрований його син і батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_4 , що викликає обгрунтований сумнів у тому, що позов переслідує саме легітимну мету.

Під час судового розгляду встановлено, що позивачем у позовній заяві об"єднані дві вимоги немайнового характеру: про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування належним ОСОБА_2 житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 ; про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування належним ОСОБА_2 житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Таким чином, при зверненні з позовом до суду позивач мав сплатити судовий збір як за дві позовні вимоги немайнового характеру, а саме у розмірі 1816 гривень. Разом з тим позивач сплатив судовий збір як за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 908 гривень, що підтверджується квитанцією № 55218414 від 06.04.2021 року.

Таким чином, з позивача необхідно стягнути до державного бюджету України 908 гривень судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2,10-13,81,133-142,258,259,263-265,353,354, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування належним ОСОБА_2 житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 до державного бюджету України 908 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_2 , місце проживання зареєстровано за адресою - АДРЕСА_7 , РНОКПП - НОМЕР_2 ;

відповідачка: ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою - АДРЕСА_8 , місце проживання - АДРЕСА_9 , РНОКПП - НОМЕР_3 ;

відповідачка: ОСОБА_3 , місце проживання зареєстровано за адресою - АДРЕСА_8 , місце проживання - АДРЕСА_9 ;

третя особа: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування - місце знаходження - вул. Гната Юри, 9, м. Київ, 03148, ЄДРПОУ - 37498740;

третя особа: виконком Хмільницької міської ради Вінницької області, як орган опіки та піклування - місце знаходження - вул. Столярчука, 10, м. Хмільник Вінницької області, 22000.

Суддя Вергелес В. О.