Постанова

Іменем України

27 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 607/1427/17

провадження № 61-4067св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Домобудівник»,

суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Польний Богдан Михайлович,

заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2019 року у складі судді Грицай К. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 січня 2020 року у складі колегії суддів: Дикун С. І., Парандюк Т. С., Сташків Б. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог скарги

У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» (далі - ТОВ «Домобудівник») звернулося до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі - Тернопільський МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області) Польного Б. М., заінтересована особа - ОСОБА_1 .

Свої вимоги товариство обґрунтовувало тим, що 19 липня 2018 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/1427/17 визнано незаконним та скасовано наказ голови комісії з припинення ТОВ «Домобудівник» від 16 травня 2016 року № 16/05/16-1 «Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді бухгалтера ТОВ «Домобудівник» з 16 травня 2016 року; стягнуто із ТОВ «Домобудівник» на користь ОСОБА_1 заробітну плату з врахуванням індексації за період із 01 жовтня 2015 року у розмірі 20 573,28 грн з урахуванням установлених законодавством України податків і зборів; стягнуто з ТОВ «Домобудівник» на користь ОСОБА_1 63 497,17 грн середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням установлених законодавством України податків і зборів; стягнуто із ТзОВ «Домобудівник» в користь ОСОБА_1 1 000,00 грн моральної шкоди; у задоволенні інших позовних вимог - відмовлено; стягнуто з ТОВ «Домобудівник» на користь держави судовий збір у розмірі 2 250,30 грн.

10 січня 2019 року Тернопільським апеляційним судом у справі № 607/1427/17 винесено постанову, якою з урахуванням ухвали від 28 січня 2019 року та додаткової постанови від 28 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; апеляційну скаргу ТОВ «Домобудівник» задоволено частково; рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням індексації, компенсації за невикористану відпустку скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову; стягнуто з ТОВ «Домобудівник» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в сумі 14 554,18 грн за вирахуванням обов`язкових зборів і платежів; стягнуто з ТОВ «Домобудівник» на користь держави 598,37 грн судових витрат. Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 01 березня 2019 року у справі № 607/1427/17 відкрито касаційне провадження.

14 травня 2019 року ТОВ «Домобудівник» звернулося до Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області з інформаційним запитом за вих. № 14/05/19, в якому просило надати інформацію про кошти, які стягувались на користь ОСОБА_1 у справі № 607/1427/17 з ТОВ «Домобудівник», у відповідь на який його повідомлено про те, що на підставі виконавчого листа № 607/1427/17 від 20 липня 2018 року 25 липня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП 56841304. Згідно з платіжним дорученням від 03 вересня 2018 року № 4039 заборгованість у сумі 84 070,45 грн стягнуто в повному обсязі на користь ОСОБА_1 06 вересня 2018 року Головним державним виконавцем Польним Б. М. винесено постанову про закриття виконавчого провадження ВП № 56841304.

ТОВ «Домобудівник» вважало дії державного виконавця незаконними з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції визначив іншу суму, яка підлягає стягненню у розмірі 20 205,09 грн, а не 84 070,45 грн, як це було визначено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року.

З огляду на це безпідставним є стягнення з ТОВ «Домобудівник» коштів у розмірі 84 070,45 грн, що на 63 865,36 грн перевищує суму, встановлену рішенням суду апеляційної інстанції, що набрало законної сили.

Ураховуючи, що сума коштів, яка підлягає стягненню, менша від фактично перерахованої, а, отже, виконавчий збір у розмірі 8 407,04 грн стягнутий незаконно і підлягає перерахунку та поверненню ТОВ «Домобудівник» разом з надмірно стягнутими коштами.

Крім того, товариство не повинно перераховувати на рахунки ДВС додатково суми для виплат і також перераховувати (сплатити) податок на доходи фізичних осіб, військовий збір, єдиний соціальний внесок окремо на рахунки суб`єкта адміністрування таких платежів, оскільки такі суми включені в кошти, визначені судом.

Разом з тим, державним виконавцем стягнуто на користь ОСОБА_1 усі суми без віднімання обов`язкових платежів, внаслідок чого ОСОБА_1 отримала додаткове благо.

Самостійно ТОВ «Домобудівник» не могло виконати рішення суду, оскільки було накладено арешт на його рахунки, а ОСОБА_1 не зверталась до товариства з виконавчим листом. Будучи податковим агентом щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору з доходу у вигляді середньої заробітної плати, товариство не приймало участі у таких виплатах та фізично не мало змоги виконати відповідні обов`язки, встановлені Кодексом для платників податків.

На переконання представника ТОВ «Домобудівник», головний державний виконавець Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області безпідставно стягнув із товариства на користь ОСОБА_1 суму податків і зборів, які мали утримуватись позивачкою з коштів, визначених судом, а саме: податок на доходи фізичних осіб 18 % х 84 070,45 грн = 15 132,68 грн, військовий збір 1,5 % х 84 070,45 грн =1 261,05 грн.

Уточнивши вимоги, представник ТОВ «Домобудівник» з урахуванням уточнень просив:

1) визнати незаконними дії головного державного виконавця Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області в частині стягнення з ТОВ «Домобудівник» на користь ОСОБА_1 сум ПДФО - 15 132,68 грн та суми військового збору - 1 261,05 грн;

2) визнати незаконними дії головного державного виконавця Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області в частині безпідставного стягнення коштів із ТОВ «Домобудівник» на користь ОСОБА_1 63 865,36 грн на виконання рішення суду у справі № 607/1427/17;

3) зобов`язати головного державного виконавця Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області повернути на рахунок ТОВ «Домобудівник» грошові кошти у розмірі 88 666,13 грн, з яких: 63 865,36 грн - сума безпідставно стягнутих коштів, ПДФ - 15132,68 грн, військовий збір 1 261,05 грн, виконавчий збір - 8 407,04;

4) скасувати розпорядження державного виконавця Польного Б. М. від 03 вересня 2018 року № 56841304 про перерахування грошових коштів у сумі 92 603,49 на користь ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 27 січня 2020 року, у задоволенні скарги ТОВ «Домобудівник» відмовлено.

Відмова у задоволенні скарги мотивована тим, що:

- доводи представника товариства щодо незаконності дій державного виконавця в частині безпідставного стягнення коштів з боржника в розмірі 63 865,36 грн спростовані доказами, здобутими в судовому засіданні, оскільки такі дії здійснювались відповідно до рішень (постанов) державного виконавця, прийнятих під час виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області на підставі виданого виконавчого листа № 607/1427/17 від 19 серпня 2018 року;

- необґрунтованими є посилання заявника на те, що стягнення коштів з боржника відбулося з утриманням податків і зборів. Справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, тому суд визначає суму стягнення середньомісячної заробітної плати без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. У рішенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року зазначено, що сума середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та невиплаченої заробітної плати з урахуванням індексації стягнута з урахуванням установлених законодавством України податків і зборів. Значення слова «враховувати» відповідає змісту словосполучень «брати до уваги, зважати на що-небудь». Тому зі змісту резолютивної частини рішення суду прямо не випливає, що вищезазначені суми стягнуті без віднімання податків і зборів. Даних, що сума заробітної плати ОСОБА_1 , яка була взята судом для розрахунку середнього заробітку, була визначена без відрахування сум податків та зборів, матеріали справи не містять, оскільки відповідачем не було надано відповідних доказів;

- податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та відповідно відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. У зв`язку із тим, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2019 року відповідачем добровільно виконано не було та згідно з розпорядженням державного виконавця Польного Б. М. від 03 вересня 2018 року № 56841304 з коштів ТОВ «Домобудівник», що надійшли 31 серпня 2018 року на рахунок з обліку депозитних сум, перераховано на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 84 070,45 грн;

- розрахунок сум податків, здійснений заявником, а саме щодо розміру податку на доходи фізичних осіб 18 % х 84 070,45 грн = 15 132,68 грн, військовий збір 1,5 % х 84 070,45 грн = 1 261,05 грн, суди визнали необґрунтованим, оскільки нарахований на загальну суму стягнення 84 070,45 грн та не підтверджений належними і допустимими доказами;

- твердження представника товариства про те, що державний виконавець зобов`язаний був здійснити нарахування податків і зборів самостійно, є такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки закон покладає саме на роботодавця обов`язок нараховувати, утримувати та сплачувати податки до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі;

- судами не встановлено порушень Закону України «Про виконавче провадження» під час винесення постанови державним виконавцем про стягнення виконавчого збору в сумі 8 407,04 грн. Скаржником у своїй скарзі не вказано інших підстав, з яких скаржник просить визнати дії державного виконавця неправомірними.

Аргументи учасників справи

Зміст та доводи касаційної скарги

У березні 2020 року до Верховного Суду від ТОВ «Домобудівник» надійшла касаційна скарга, у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та постанову судів попередніх інстанцій, ухвалити нове судове рішення про задоволення його скарги на дії державного виконавця.

У касаційній скарзі та її уточненій редакції представник ТОВ «Домобудівник», зокрема, зазначає, що:

- суди попередніх інстанцій помилково вважали, що у резолютивній частині рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року прямо не вказано, що означені суми стягнуті без віднімання податків та зборів, а відповідачем не надано доказів, що сума заробітної плати, взята судом для розрахунку середнього заробітку, була визначена без відрахування сум податків та зборів. У постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц міститься висновок про те, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, розраховується без віднімання сум податків і зборів. Суд не повинен розраховувати розмір податків, що підлягають утриманню, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника. Таким чином, суми визначені Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі № 607/1427/17 без відрахування податків та зборів, що повністю узгоджується з Постановою Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц;

- при ухваленні рішення та обчисленні сум суд першої інстанції керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року № 100, відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ якого усі виплати (в тому числі і заробітна плата) включаються до розрахунку середньої заробітної плати в тому розмірі, у якому їх нараховано, без виключення сум відрахування на податки;

- ТОВ «Домобудівник» самостійно виконати рішення суду від 19 липня 2018 року не мало змоги, оскільки виконавчою службою було накладено арешти на рахунки суб`єкта господарювання. Тому твердження судів про те, що ним не доведено, що при виконанні рішення суду роботодавцем неможливо було здійснити нарахування податків та зборів у зв`язку з арештом рахунків, спростовується означеною обставиною;

- з визначеної судом суми не було відраховано податки та збори, внаслідок чого такі платежі безпідставно були виплачені ОСОБА_1 , в той час як повинні були бути перераховані на рахунок податкового органу або повернуті боржнику. Такі обставини призвели до незаконного накладення на ТОВ «Домобудівник» подвійного оподаткування. Покладення додаткових зобов`язань зі сплати податку становить втручання в майнові права ТОВ «Домобудівник» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Такої ж позиції дотримується ЄСПЛ у справі «Щокін проти України».

Зміст відзиву

У травні 2020 року до Верховного Суду ОСОБА_1 надійшов відзив, у якому вона просить касаційну скаргу ТОВ «Домобудівник» залишити без задоволення, оскільки суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що при виконанні рішення суду про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Податковий кодекс України не встановлює обов`язку державного виконавця стягувати чи відраховувати податки і збори із суми стягнення, зазначеної у виконавчому листі. Натомість справляння і сплата прибуткового податку з працівників є обов`язком роботодавця.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року справу призначено досудового розгляду у порядку письмового провадження у складі колегії із п`яти суддів.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 21 квітня 2020 року вказано, що підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень скаржник вказує неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, зокрема, статті 168 Податкового кодексу України, статті 263 ЦПК України.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких мотивів.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) вказано, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

- 25 липня 2018 року державний виконавець Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області виніс постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП 56841304;

- 16 серпня 2018 року державним виконавцем Дармограй С. С. винесено постанову про арешт коштів боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах;

- згідно з розпорядженням державного виконавця Польного Б. М. від 03 вересня 2018 року № 56841304 грошові кошти у розмірі 92 603,49 грн, що надійшли 31 серпня 2018 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 607/1427/17, виданого 20 липня 2018 року, необхідно перерахувати 84 070,45 грн на користь ОСОБА_1 та 8 407,04 грн виконавчого збору;

- 06 вересня 2018 року на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Польним Б. М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 56841304, яка товариством не оскаржувалась;

- 25 червня 2019 року, тобто майже через рік після стягнення коштів, представник ТОВ «Домобудівник» оскаржив дії державного виконавця щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_1 сум податку з доходів фізичних осіб та військового збору, а також безпідставного стягнення на користь останньої коштів у розмірі 63 865,36 грн;

- у скарзі на дії державного виконавця представник ТОВ «Домобудівник» посилався на те, що 10 червня 2019 року товариство отримало від Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області відповідь, з якої і дізналося про дії державного виконавця, які порушують його права. Вважав, що строк на оскарження дій виконавця не пропущено.

Розглядаючи скаргу ТОВ «Домобудівник» по суті, суд першої інстанції усупереч нормам процесуального права не перевірив наявності чи відсутності підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду зі скаргою, не з`ясував, чи могло товариству бути відомо про відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавцем оскаржених дій з огляду на те, що 03 вересня 2018 року з ТОВ «Домобудівник» були примусово стягнуті кошти на виконання рішення суду від 19 липня 2018 року, унаслідок чого дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні вимог заявника. Означені порушення залишилися і поза увагою суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У зв`язку з порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права касаційну скаргу належить задовольнити частково, а оскаржені ухвалу та постанову - скасувати з переданням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» задовольнити частково.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 січня 2020 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2019 року та постанова Тернопільського апеляційного суду від 27 січня 2020 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук