Справа № 559/2288/18
Провадження № 2/559/19/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року місто Дубно Рівненська область

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

при секретарі судового засідання Федорук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за первісним позовом Дубенської міської ради Рівненської області до ОСОБА_1 про стягнення збитків та зустрічним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дубенської міської ради Рівненської області про визнання рішення та акту протиправними,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий виклад первісного позову.

Згідно протоколу земельного аукціону №470-з від 14.03.2012 року ОСОБА_1 отримав право на укладення договору оренди земельної ділянки, загальною площею 1,4561 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. На підставі вищезазначеного протоколу земельного аукціону між Дубенською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу права оренди земельної ділянки від 06.06.2012, який зареєстрований в реєстрі за №1256. Пунктами 1.8, 8.1 цього договору передбачено, що після виконання покупцем зобов`язань за цим договором сторони зобов`язані в 45-денний термін укласти договір оренди земельної ділянки.

Дубенською міською радою підготовлено проект договору оренди вказаної земельної ділянки від 25.06.2012. Однак, договір оренди земельної ділянки у 45-денний термін визначений договором купівлі-продажу №1256 не був укладений. Відповідач не підписав та не зареєстрував у встановленому порядку проект договору оренди. Договір оренди землі між позивачем та відповідачем було підписано лише 06.05.2015. Цього ж дня було підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, що свідчить про початок її використання відповідачем по справі.

Не зважаючи на те, що договір оренди землі був підписаний 06.05.2015 року, ОСОБА_1 не здійснив державну реєстрацію права оренди землі та сплачувати орендну плату почав лише в 2016 році, внаслідок чого міській раді було завдано збитків.

Згідно акту про визначення розміру збитків у сфері земельних відносин, розмір збитків за невчасне укладення договору за період з 06.05.2015 по 21.02.2016 становить 247074,56 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі.

Короткий виклад зустрічного позову.

19 липня 2018 року Дубенською міською радою було прийнято рішення №329 «Про затвердження акта про визначення розміру збитків, заподіяних територіальній громаді м. Дубно у сфері земельних відносин ОСОБА_1 ». Позивач вважає, що рішення №329 як і сам акт №5 «Про визначення розміру збитків, заподіяних територіальній громаді у м. Дубно у сфері земельних відносин ОСОБА_1 » від 18 липня 2018 року є протиправними.

22 лютого 2016 року ОСОБА_1 та Дубенською міською радою було укладено договір оренди землі, відповідно до якого в оренду передається тільки земельна ділянка кадастровий номер :02:001:3213 (пункт 4 Договору). Державна реєстрація даного договору була проведена 29 лютого 2016 року. Відтак, договір оренди земельної ділянки набрав чинності 29 лютого 2016 року.

Згідно із п. 8 Договору оренди землі від 22.02.2016: «Договір укладено до 06 червня 2017 року. Після закінчення строку оренди, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію». Оскільки ОСОБА_1 не повідомив письмово Дубенську міську раду про намір продовжити дію оренди землі не пізніше, ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору, то договір оренди землі із 22 лютого 2016 року не був ним оновлений. Відтак, 06 червня 2017 року закінчився строк дії договору оренди землі від 22 лютого 2016 року.

Оскільки станом на 05 листопада 2015 року Дубенська міська рада не зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:3213, то Дубенська міська рада не мала права укладати будь-які правочини щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою, в тому числі і договори оренди, а укладені договори оренди даної земельної ділянки є нікчемними та не породжують жодних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного, вважає що жодних збитків Дубенській міській раді не спричиняв та просить визнати протиправним рішення №329 «Про затвердження акта про визначення розміру збитків, заподіяних територіальній громаді м. Дубно у сфері земельних відносин ОСОБА_1 » та визнати протиправним акт №5 «Про визначення розміру збитків, заподіяних територіальній громаді у м. Дубно у сфері земельних відносин ОСОБА_1 » від 18 липня 2018 року, а також стягнути з Дубенської міської ради судові витрати у справі.

Короткий виклад заперечень сторін.

07 грудня 2018 року відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на первісну позовну заяву, згідно якого позовні вимоги Дубенської міської ради не визнає повністю, оскільки остання є безпідставною, необґрунтованою, не підтвердженою жодними належними та допустимими доказами. Вважає, що строк дії договору оренди землі від 22.02.2016 закінчився 06.06.2017. Отже Дубенська міська рада має право стягувати збитки по даному договору виключно за період його дії, тобто із 29.02.2016 по 06.06.2017, при умові доведеності заподіяна таких збитків саме ОСОБА_1 . Проте, Дубенською міською радою не надано суду доказів того, що ОСОБА_1 не платив орендну плату по договору оренди землі у період з 22.02.2016 по 06.06.2017. Також Дубенською міською радою не надано суду доказів того, що збитки в розмірі 247074,56 грн. виникли саме в період чинності договору оренди землі від 22.02.2016. Крім того, зазначає, що у своїй позовній заяві Дубенська міська рада посилається на договір оренди землі від 06 травня 2015 року, однак не надала суду жодних доказів державної реєстрації даного договору. Оскільки договір оренди землі від 06.05.2015 не був зареєстрований у встановленому законом порядку, то він не набрав чинності, а відтак не породив жодних прав та обов`язків, а тому не підтверджує отримання Дубенською міською радою збитків у розмірі 247074,56 грн., спричинених саме ОСОБА_1 .

Крім того, рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, державного реєстратора прав на нерухоме майно №25878734 від 05 листопада 2015 року було відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:3509, за суб`єктом Територіальна громада в особі Дубенської міської ради. У зв`зку з цим, Дубенська міська рада не мала права укладати будь-які правочини щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою, а укладені договори є нікчемними та не породжують жодних прав та обов`язків.

Також зазначив, що у незареєстрованому договорі оренди землі від 06 травня 2015 року зазначено кадастровий номер земельної ділянки :02:001:3509. В той час, як у зареєстрованому договорі оренди землі від 22 лютого 206 року вказано кадастровий номер земельної ділянки :02:001:3213. Відтак, ОСОБА_1 орендував земельну ділянку із кадастровим номером :02:001:3213.Просить відмовити у задоволені позовної заяви Дубенської міської ради із-за недоведеності обставин та із-за безпідставності позовних вимог.

Рух справи.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 07 листопада 2018 року справу прийнято до провадження та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін ( в провадженні судді Жуковської О.Ю.)

Згідно з протоколом повторного розподілу судової справи між суддями від 17.01.2019 справу передано до розгляду головуючому судді Ралець Р.В.

24 січня 2019 року ухвалою суду первісний позов прийнято до свого провадження.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 10 лютого 2020 рку прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом, здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Згідно ухвали суду від 28 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позиції учасників процесу в судовому засіданні.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача за первісним позовом, представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Зазначив, що первісний позов підтримує повністю, у задоволені зустрічного позову просить відмовити.

Відповідач та його представник за первісним позовом, позивач та його представник за зустрічним позовом в судове засідання повторно не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Заяв та клопотань до суду не надходило.

Встановлені судом обставини та правові висновки.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення позовних заяв по суті, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно зі статтею 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Частиною 1 статті 3 ЗК України унормовано, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Судом встановлено, що 06.06.2012 року між Дубенською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу права оренди земельної ділянки №1256. Предметом продажу за даним Договором є земельна ділянка площею 1,4561 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:3509 (а.с.17-18).

Пунктами 1.8, 8.1 цього договору передбачено, що після виконання покупцем зобов`язань за цим договором сторони зобов`язані у 45-денний термін укласти договір оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про оренду землі» передача об`єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання передачі.

Як вбачається з матералів справи договір оренди землі між Дубенською міською радою та ОСОБА_1 було укладено 06.05.2015 року. Крім того, 06.05.2015 року було підписано акт прийому передачі земельної ділянки (а.с.19-21).

16.02.2016 року укладено договір про внесення змін у договір купівлі-продажу оренди земельної ділянки від 06.06.2012 року щодо кадастрового номеру земельної ділянки та місця її розташування. Договір оренди від 22.02.2016року земельтної ділянки з кадастровим номером :02:001:3213 площею 1,4561 га зареєстрований 07.04.2016 року (а.с.31-32).

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

ЗК України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів.

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини першої статті 156 ЗК України).

За змістом статті 157 ЗК України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам (далі - Порядок), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України, №284 від 19.04.1993 року.

З аналізу наведених норм вбачається, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено.

Згідно з пунктом 1 Порядку, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно до пункту 3 Порядку, відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи згідно пунктом 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що у випадку неукладення договору оренди, суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені статтею 157 ЗК України та Порядком.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-2588цс15.

Відшкодування збитків проводиться за період використання землі з порушенням земельного законодавства у розмірі орендної плати за землю, яку власник землі (міська рада) міг би отримати при належному виконанні (дотриманні) землекористувачем вимог земельного законодавства.

Згідно акту про визначення розміру збитків, заподіяних територіальній громаді м. Дубно у сфері земельних відносин, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради від 19.07.2018 року №329, розмір збитків за невчасне укладення договору на земельну ділянку площею 1,4561 га, кадастровий номер :02:001:3213 по АДРЕСА_1 за період з 06.05.2016 по 21.02.2016 становить 247 074,56 грн. (а.с.25-27).

З урахуванням вказаного вище, суд вважає, що позивач Дубенська міська рада довела правомірність своїх позовних вимог, а відповідач їх не спростував належними та допустимими доказами.

Стосовно зустрічного позову, суд зазначає наступне.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судові засідання, призначені на 09.06.2021 та 28.10.2021 не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомленні у встановленому законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суду не повідомили. Заяв та клопотань про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило.

Згідно із ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначено в ст. 10 цього Кодексу, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, як джерела права.

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Статтями 223, 257 ЦПК України врегульовано питання щодо наслідків неприбуття в судове засідання позивача.

Так, відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України в разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Позивач та його представник у судове засідання, призначене на 09 червня 2021 року, не з`явилися, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчить судова розписка. Заяви про розгляд справи у відсутності сторони позивача суду не подавали.

28 жовтня 2021 року позивач та його представник будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилися. Заяв та клопотань про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило.

Як вбачається з матеріалів справи, судові повістки про час та місце розгляду справи направлялись ОСОБА_1 за адресою, зазначеною у позовній заяві.

Таким чином, в силу ч. 3 ст. 131 ЦПК України, суд визнає, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представник не з`явилися до суду повторно без поважних причин.

Причини повторної неявки позивача до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону (ч.5 ст.223 ЦПК України) направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, даний позов підлягає залишенню без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою позивача та його представника в судове засідання без поважних причин та неповідомлення ними про причини неявки.

Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги за первісним позовом задоволені повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір в розмірі 3 706,12

Керуючись ст.5,10,13,19,76,77,81,133,141,263,264,265 ЦПК України, ст. 22, 1166 ЦК України, ст.ст. 3, 80, 122, 123, 124, 152, 156, 157, 206 ЗК України, ЗУ «Про оренду землді», суд,-

У Х В А Л И В:

Первісний позов Дубенської міської ради Рівненської області до ОСОБА_1 про стягнення збитків - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади м. Дубно, від імені якої діє Дубенська міська рада Рівненської області (адреса вул. Замкова, 4 м. Дубно Рівненської області, ) завданні ним збитки у розмірі 247 074 (двісті сорок сім тисяч сімдесят чотири) гривні 56 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади м. Дубно, від імені якої діє Дубенська міська рада Рівненської області (адреса вул. Замкова, 4 м. Дубно Рівненської області, ) сплачений судовий збір в розмірі 3 706 (три тисячі сімсот шість) гривень 12 копійок.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дубенської міської ради Рівненської області про визнання рішення та акту протиправними залишити без розгляду.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.В. Ралець