ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7788/21 Справа № 175/2730/20 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Юрченко Лариса Леонідівна про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, який в серпні 2020 року уточнила та просила суд: встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем (її чоловіком), ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,710 га, кадастровий номер :01:055:0031, яка розташована на території Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки (пай № НОМЕР_1 ) площею 2,710 га, кадастровий номер :01:055:0030, яка розташована на території Слобожанської селищної ради в селі Степове Дніпровського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року позов задоволено та ухвалено встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки (пай № НОМЕР_2 ) площею 2,710 га, кадастровий номер :01:055:0031, яка розташована на території Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки (пай № НОМЕР_1 ) площею 2,710 га, кадастровий номер :01:055:0030, яка розташована на території Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивачка фактично прийняла спадщину і є спадкоємицею за законом, право власності спадкодавця не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач з 24 листопада 1995 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб(а.с.9) до дня його смерті. Від шлюбу з ним позивач має сина ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження(а.с.65). Після укладення шлюбу позивач постійно проживала разом зі своїм чоловіком та їх сином у будинку матері свого чоловіка ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла свекруха позивачки (мати ОСОБА_3 ) ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05 червня 2020 року, серія НОМЕР_3 (а.с.38).

На підставі державного акту на право приватної власності на землю від 11 листопада 2001 року, виданого на підставі рішення 9 сесії 23 скликання Степнянської сільської ради народних депутатів від 03 грудня 1999 року, свекрусі позивачки (матері ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 , належала земельна ділянка (пай № НОМЕР_1 ) площею 2,710 га, кадастровий номер :01:055:0030, розташована на території Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(а.с.10).

На день її смерті разом з нею постійно проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 її син ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради №478 від 27 липня 2020 року(а.с.12).

Відповідно до інформації наданої Дніпровською районною державною нотаріальною конторою(а.с.26) вбачається, що після смерті ОСОБА_4 спадкова справа не заводилася. Тому єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є її син ОСОБА_3 , який відповідно до положень ст.548, 549 ЦК УРСР фактично прийняв спадщину, адже був зареєстрований та постійно проживав разом зі своєю матір`ю на день її смерті (час відкриття спадщини) та вступив у володіння спадковим майном. Зазначена обставина підтверджується довідкою сільради про реєстрацію (а.с.13).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР(що діяли на час смерті ОСОБА_4 ) «Дії, що свідчать про прийняття спадщини» визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до положень ч.2 ст. 548 ЦК УРСР «Прийняття спадщини» прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Так, ОСОБА_3 , ще за його життя незалежно від того отримував він чи ні відповідне свідоцтво про право на спадщину, належала земельна ділянка площею 2,710 га, кадастровий номер :01:055:0031, яка розташована на території Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, яку він успадкував після смерті матері.

ІНФОРМАЦІЯ_1 під час відбування покарання у місцях позбавлення волі помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть від 17 травня 2013 року, серія НОМЕР_4 (а.с.8) та актом про видачу тіла ОСОБА_3 для поховання(а.с.155).

З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 22 січня 2021 року вбачається, що право власності на земельну ділянку загальною площею 2,710 га, кадастровий номер :01:055:0030, розташовану на території Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано за ОСОБА_4 , та право власності на земельну ділянку загальною площею 2,710 га, кадастровий номер :01:055:0031, яка розташована на території Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано за ОСОБА_3 ..

Позивачка пояснила, що постійно проживала разом зі своїм чоловіком та їх сином (відповідачем) до дня смерті свого чоловіка у будинку його матері по АДРЕСА_1 . Не реєструвалася за фактичним місцем проживання до свого чоловіка позивач тому, що вона зареєстрована у неприватизованій квартирі у сусідньому селі за адресою: АДРЕСА_2 . Як тільки б вона виписалася зі своєї неприватизованої квартири, то відразу б втратила право на приватизацію цієї квартири. Зазначала, що зв`язку зі станом її здоров`я та тяжким матеріальним станом до сьогоднішнього дня вона так ще й не приватизувала свою квартиру, що підтверджується Інформаційною довідкою з ДРРПННМ від 27 липня 2020 року.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивачка фактично прийняла спадщину і є спадкоємицею за законом, право власності спадкодавця не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 29 ЦК України «Місце проживання фізичної особи» місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Тимчасове перебування особи у відрядженні, на лікуванні чи у місцях відбування покарання не змінює постійного місця проживання особи.

Відповідно до положень ч. 3-5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї ; малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст. 1258 ЦК України).

Стаття 158 ЗК України передбачає, що судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення; до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом, свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом, захисту цивільних прав та інтересів зокрема є визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 ..

Позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини майже через 17 років та питання про поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач не заявляла.

Також встановлено, що ОСОБА_3 у період з 14 листопада 2001 року до 23 лютого 2004 року не проживав фактично за адресою АДРЕСА_1 , оскільки вироком Дніпропетровського районного суду від 12 червня 2000 року та відбував покарання у вигляді дев`яти років позбавлення волі у державній установі Дніпровська виправна колонія № 89 де і помер у лютому 2004 року.

Тобто на час смерті ОСОБА_3 , позивачка жодним чином не могла проживати разом із спадкодавцем, оскільки померлий перебував у місцях позбавлення волі.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказів того, що ОСОБА_2 , постійно проживала разом із спадкодавцем на час його смерті, матеріали справи не містять, а отже підстав для задоволення позову про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на момент його смерті відсутні. У зв`язку із зазначеним, підстав для задоволення позову в частині визнання права власності в порядку спадкування також відсутні.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На вказані вимоги суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про відмову задоволення позовних вимог, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

В зв`язку з тим, що апеляційну скаргу задоволено, відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 2887,20 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Юрченко Лариса Леонідівна про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2887,20 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко