Справа № 199/4589/21
(2/199/2680/21)
РІШЕННЯ

Іменем України

11.10.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Мажарі К.Р.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

24 червня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що сторони з 29 вересня 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають з позивачем. Враховуючи, що спільне життя у сторін не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо з лютого 2021 року, причиною чого стали несумісність характерів сторін, різні погляди на життя та побут, втрата почуття любові та поваги один до одного, позивач вважає, що шлюб сторін розпався остаточно, а його збереження суперечило б інтересам сторін, а тому просить суд задовольнити її позов.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову з викладених у ньому підстав.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, правом на подання відзиву не скористався.

Вислухавши сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 29 вересня 2007 року між сторонами у справі було укладено шлюб, зареєстрований 29 вересня 2007 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом №981, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, копіями паспортів сторін.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилась перша спільна дитина дочка ОСОБА_3 , про що 08 липня 2009 року складено відповідний актовий запис за №1053, а ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народилась друга спільна дитина син ОСОБА_2 , про що 06 травня 2014 року складено відповідний актовий запис №656. Викладені обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження зазначених дітей.

Як встановлено судом в ході розгляду справи у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України, не спростовується матеріалами справи, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем остаточно припинені ще з лютого 2021 року, сторони з того ж часу мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують тісних стосунків, притаманних подружжю та сім`ї. Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляді на життя та побут подружжя, втрата почуття любові, зникнення обопільної поваги у позивача та відповідача один до одного, що негативно впливало на шлюбні відносини і виховання спільних дітей, зробивши шлюб в кінцевому рахунку неможливим. Спільні діти сторін проживають разом із позивачем.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України.

Так, відповідно до ст.ст.7, 18 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення.

Положеннями ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється і на підставі шлюбу.

Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Нормами ст.ст.24, 56 СК України, ст.51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість.

Згідно ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання.

За змістом ст.ст.105-107, 109, 110 СК України така форма припинення шлюбу як його розірвання у випадку наявності у подружжя спільних неповнолітніх дітей, небажання подружжя за обопільною згодою подати до суду заяви про розірвання шлюбу можлива за позовною заявою одного з подружжя на підставі рішення суду.

У відповідності до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.ст.114, 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично вже припинені тривалий час та більше не відновлювались, сторони не проживають постійно разом, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажає, враховуючи інтереси кожного з подружжя та їх спільних дітей, які проживають з позивачем, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню.

При цьому, наявність заперечень відповідача проти задоволення позову, бажання лише відповідача зберегти шлюб сторін, відновивши шлюбні відносини, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову за встановлених судом фактичних обставин правовідносин сторін, оскільки фактично призведе до примушування позивача до збереження шлюбу, що є порушенням її прав на свободу та особисту недоторканість, а отже є неприпустимим. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 26 листопада 2018 року по справі №761/33261/16-ц та від 21 березня 2019 року по справі №569/1011/18.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, які складаються зі сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 908 гривень, керуючись положеннями ст.ст.133, 141 ЦПК України, а також приймаючи до уваги, що відповідача в силу ст.5 ч.1 п.9 Закону України «Про судовий збір» та внаслідок наявності у нього інвалідності ІІ групи звільнено від сплати судового збору, суд вважає за необхідне судові витрати позивача у вигляді судового збору покласти на останню.

На підставі викладеного, керуючись ст.51 конституції України, ст.ст.3, 7, 18, 21, 24, 56, 104-107, 109, 110, 112-115 СК України, ст.ст.4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 133, 141, 211, 223, 240, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ), та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ), зареєстрований 29 вересня 2007 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом №981, розірвати.

Прізвище ОСОБА_1 , яке було змінено нею під час укладення шлюбу, після розірвання шлюбу залишити без змін « ОСОБА_4 ».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 13 жовтня 2021 року.

Суддя А.М. Авраменко