Постанова

Іменем України

02 листопада 2021 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/14144/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 13 липня 2021 року

в складі судді Мицик Ю.С.

у справі №753/5458/19 Дарницького районного суду м. Києва

за позовом Закритого акціонерного товариства "Планета-Буд" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації,

про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації місця проживання та виселення,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року позивач - Закрите акціонерне товариство "Планета-Буд" (далі - ЗАТ "Планета-Буд", Товариство) в особі ліквідатора Гусара І.О. звернувся до суду з позовом, в якому, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_1 на даний час відсутні трудові відносини та не вчинялися жодні дії на пролонгацію укладеного 30.04.2008 договору про користування відповідачами майном, належним на праві власності Товариству, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 , яке надавалося ОСОБА_1 у безоплатне користування на строк трудових відносин із Товариством; усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття відповідачів з реєстрації місця проживання та виселити із вказаної квартири.

Крім того, позивач у позовній заяві зазначив, що постановою Господарського суду м. Києва від 11.02.2014 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру щодо ЗАТ "Планета-Буд", призначено ліквідатора - арбітражного керуючого Гусара І.О.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2020 року позов задоволено частково.

Виселено відповідачів з квартири АДРЕСА_1 .

Усунуто перешкоди ЗАТ "Планета-Буд" у здійсненні права власності на нерухоме майно шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати та стягнуто з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 3 842,00 грн судового збору в рівних частках з кожного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про виселення та зняття з реєстрації місця проживання, відповідач ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_5 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, порушив презумпцію правомірності укладеного правочину, а також порушив положення, які регламентують порядок зміни та припинення договору, принцип диспозитивності цивільного судочинства, внаслідок чого дійшов помилкового висновку, що договір був припинений, а не розірваний і не змінений сторонами. На думку скаржника, укладений між ним та Товариством 30.04.2008 договір є змішаним і фактично змінений сторонами.

Зазначив, що оскільки позивач був визнаний банкрутом з 14.02.2014 та своїх зобов`язань за договором не виконав і не міг виконувати в майбутньому, то суд порушив вимоги ст. 10 ЦПК України і не застосував положення ч. 4 ст. 14, ст. 609, 697 ЦК України, які підлягають застосуванню при встановленні правовідносин сторін, згідно з якими зобов`язання відповідача, встановлені умовами договору з 14.02.2014 були припинені неможливістю їх виконання.

Також зазначив, що договір 30.04.2008 позивач уклав з відповідачем шляхом обману, оскільки, як виявилося, до підписання договору, а саме 12.03.2008 ЗАТ "Планета-Буд" уклало кредитний договір в забезпечення виконання якого квартира АДРЕСА_1 була передана Товариством в іпотеку банку.

Вважав, що ухвалюючи рішення суд порушив його права, які визначені умовами діючого договору житлового найму та положеннями ч. 4 ст. 212 ЦК України, ст. 168 ЖК Української РСР, згідно з якими відповідачі не втратили право користування житловим приміщенням після розірвання трудових відносин з позивачем.

Суд неповно дослідив обставини справи та порушив право власності відповідачів, гарантоване ст. 41 Конституції України, оскільки за взаємною згодою сторін ОСОБА_1 виконав умови п. 2.5 договору шляхом заміни способу виконання - відчуженням права власності на земельну ділянку, що розташована в Запорізькій області.

Суд порушив право відповідачів на житло, оскільки останні вселилися до спірної квартири на законних підставах, якими є укладений в порядку ст. 158, 159, 160 ЖК Української РСР і діючий договір житлового найму.

Суд не взяв до уваги положення ст. 770 ЦК України та ст. 170 ЖК Української РСР, згідно з якими у разі зміни власника майна, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Суд першої інстанції безпідставно не застосував позовну давність до заявлених позовних вимог, помилково пославшись на те, що у спорах про захист права власності, де власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності своїм майном позовна давність не поширюється. Однак, суд не врахував, що ЗАТ "Планета-Буд" згідно інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно є власником квартири, а позивач - арбітражний керуючий - ліквідатор не є власником спірної квартири, а наділений лише правом володіти та розпоряджатися майном.

Вказував, що суд, задовольняючи вимоги про виселення та зняття з реєстрації місця проживання, не врахував, що вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можуть бути розглянуті судом лише при вирішенні про житлові права, оскільки реєстрація житлових прав пов`язана з правом власності та правом користування житловим приміщенням, визнанням особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

На думку скаржника, оскільки суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням, то рішення суду в частині задоволення позову зняття з реєстрації є незаконним та необґрунтованим, що свідчить про неправильне застосування судом ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"

За наведених обставин просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу в частині позовних вимог про зняття з реєстрації місця проживання та виселення.

Позивач та інші учасники справи своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в ній.

Відповідач ОСОБА_1 пояснив, що він заробив цю квартиру своєю працею та згоден був викупити цю квартиру на прилюдних торгах.

Представник позивача - ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Відповідач ОСОБА_1 повідомив суду, що ОСОБА_2 обізнана про судове засідання, призначене на 02.11.2021, однак не може з`явитися до суду у зв`язку з хворобою. Клопотання від ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи із зазначенням поважної причини до суду не надходило.

Третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання, та їхніх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ЗАТ "Планета-Буд", що підтверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №125373130 від 25.05.2018 (а.с. 27).

30 квітня 2008 року між ЗАТ «Планета-Буд» (сторона 1) та ОСОБА_1 (сторона 2) укладено Договір, за умовами якого ЗАТ «Планета-Буд» передало ОСОБА_1 у безоплатне користування приміщення - квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2.1. Договору, строк проживання обмежений строком дії трудового договору між сторонами та/або припиненням цього Договору відповідно до Законодавства, в тому числі його виконанням і переходом вказаної квартири у власність працівника.

В пункті 2.5. Договору сторони погодили, що ОСОБА_1 зобов`язується виплатити вартість квартири АДРЕСА_1 , протягом дванадцяти років відповідно до погодженого графіку виплат. У випадку відсутності графіка виплат - виплата вартості квартири здійснюється рівними пропорційними частками протягом усього періоду, або в іншому законному порядку за домовленістю сторін.

Пунктом 2.10 Договору визначено, у випадку розірвання сторонами трудового договору сторона 2 протягом місяця звільняє надане житло і проводить розрахунки, передбачені п. 2.1 щодо його утримання (а.с. 28-30).

Таким чином, між сторонами виникли цивільні правовідносини, а саме договірні зобов'язання за договором найму (оренди) житла.

У вищевказаній квартирі зареєстроване місце проживання наступних осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 2006 року народження та ОСОБА_4 , 2011 року народження.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 , останній з 30.06.2009 звільнений із ЗАТ "Планета-Буд", у зв`язку із переведенням на роботу до ТОВ "Укрспецбуд".

Судом також встановлено, що постановою Господарського суду м. Києва від 11.02.2014 у справі №50/790-43/173 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру щодо ЗАТ «Планета-Буд».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2015 призначено ліквідатора боржника - арбітражного керуючого Звєздічева Максима Олександровича.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.04.2018 у справі №50/790-43/173 ліквідатором ЗАТ «Планета-Буд» призначено арбітражного керуючого Гусара І.О.

Суд першої інстанції, встановивши вищенаведені обставини, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а саме положення ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст. 317, 321 ЦК України, та врахувавши, що між ЗАТ "Планета-Буд" та ОСОБА_1 припинено трудові відносини, однак відповідачі в добровільному порядку відмовляються виселятися із спірної квартири, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині виселення відповідачів із квартири АДРЕСА_1 .

До того ж, як правильно зазначив суд в мотивувальній частині рішення, що ОСОБА_1 , посилаючись на те, що він виплатив позивачу вартість спірної квартири у розмірі 729 799,20 грн, не надав належних доказів на підтвердження таких обставин, як і не надав доказів виконання умов п. 2.5 Договору шляхом заміни способу виконання Договору, як то відчуження права власності на користь позивача земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,1200 га, що розташована по АДРЕСА_3 на території Долинської сільської ради, Запорізького району, Запорізької області. А згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також суд першої інстанції врахував доводи відповідача ОСОБА_1 щодо застосування строків позовної давності і правильно зазначив в мотивувальній частині рішення, що оскільки ЗАТ "Планета-Буд", як власник квартири, звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права власності, то позовна давність у таких правовідносинах не застосовується, у зв`язку з тим, що правопорушення є триваючим.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем у справі є ліквідатор - арбітражний керуючий, який не є власником квартири, а лише наділений правом володіти та розпоряджатися майном, не спростовують висновку суду про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, оскільки за приписами ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до повноважень ліквідатора банкрута віднесено, зокрема, функція прийняття до свого відання майна боржника, вжиття заходів по забезпеченню його збереження, вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб. А звернення ліквідатора - арбітражного керуючого ЗАТ "Планета-Буд" до суду з даним позовом є виконанням його обов`язків.

Отже, суд першої інстанції врахував доводи ОСОБА_1 , щодо виконання останнім п. 2.5 Договору та застосування строку позовної давності, надав таким доводам належну правову оцінку та дійшов правильного висновку про необґрунтованість цих доводів.

З огляду на викладене, аналогічні доводи, викладені в апеляційній скарзі не потребують додаткового правового аналізу, а тому не приймаються до уваги суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що суд не застосував положення ст. 770 ЦК України, ст. 170 ЖК Української РСР, якими визначено, що у разі зміни власника майна, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця, оскільки матеріали справи не містять доказів, що спірна квартира перейшла у власність до іншої особи, відмінної від ЗАТ "Планета-Буд".

Доводи апеляційної скарги, що суд порушив право відповідачів на житло, оскільки останні вселилися до спірної квартири на законних підставах, колегія суддів вважає безпідставними, так як спір між сторонами виник не у житлових правовідносинах, а у цивільних, а саме щодо права Товариства, як власника квартири, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що стосуються договору від 30.04.2008, укладеного між ЗАТ "Планета-Буд" та ОСОБА_1 , зокрема щодо його припинення, розірвання чи зміни, оскільки дійсність даного договору не є предметом спору. Предметом спору у даній справі є порушення права власності ЗАТ "Планета-Буд" на користування своїм майном.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 пояснив, що оскільки ЗАТ "Планета-Буд" є банкрутом з 14.02.2014 на підставі ухвали господарського суду, то згідно ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства, саме з цього дня зобов`язання ОСОБА_1 встановлені договором припинені у зв`язку з неможливістю їх виконання.

Такі пояснення представника відповідача є неприйнятними, оскільки частиною 1 статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу у процедурі ліквідації тощо.

Крім того, судом встановлено, що договір припинено відповідно до положень п. 2.10. Договору, у зв'язку з припиненням трудових відносин до початку процедури банкрутства.

Доводи апеляційної скарги, що спірна квартира до передання в оренду була передана в іпотеку не спростовують висновку суду першої інстанції про наявність правових підстав для виселення відповідачів, оскільки за приписами частини 1 статті 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

Положеннями статті 9 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотекодавець виключно на підставі згоди іпотекодержателя має право передавати майно в оренду.

З наведеного слідує, що передання Товариством спірної квартири в іпотеку до передання в оренду відповідачам не порушує прав останніх, а навпаки вказує на відповідальність ТОВ "Планета-Буд" перед іпотекодержателем. Відтак, такі доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням, а тому рішення в частині задоволення позовних вимог про виселення і зняття з реєстрації місця проживання з огляду на приписи статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон) є незаконним та необґрунтованим.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги, оскільки як вірно встановлено судом між сторонами виникли договірні відносини і у зв`язку з припиненням договору найму (оренди) спірна квартира підлягає поверненню власнику, а тому суд дійшов правомірного висновку про виселення відповідачів.

Відповідно до ст. 7 Закону в редакції на час виникнення спірних правовідносин, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З огляду на те що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог:

1) про позбавлення права власності на житлове приміщення;

2) про позбавлення права користування житловим приміщенням;

3) про виселення;

4) про визнання особи безвісно відсутньою;

5) про оголошення особи померлою.

Як вже вказувалося вище, позивач звернувся до суду з трьома вимогами, а саме про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття відповідачів з реєстрації місця проживання та виселення.

Не заслуговують на увагу судової колегії посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 14.05.2020 у справі №336/1773/17, в якій касаційний суд дійшов висновку, що згідно з положеннями ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання може здійснюватися на підставі чинного рішення суду виключно про позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою та оголошення фізичної особи померлою.

У справі, яка переглядалася Верховним Судом застосовано положення ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" в редакції від 01.01.2011, згідно якої зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Проте, до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" внесено зміни та розширено перелік підстав для зняття з реєстрації місця проживання, зокрема внесено таку підставу як виселення.

Отже, наявність рішення суду про виселення є самостійною підставою для зняття осіб з реєстрації місця проживання уповноваженим на це органом. Тобто, у разі будь-яких обмежень власника у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, законодавець не вимагає окремого рішення суду про зняття осіб з реєстрації місця проживання, достатньо лише рішення про виселення таких осіб.

Однак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального права, а саме статтю 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" , внаслідок чого дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позовної вимоги про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання.

Враховуючи те, що суд неправильно застосував положення матеріального закону в частині позовних вимог про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині, відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовної вимог про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами Закону України "Про судовий збір" при зверненні ЗАТ "Планета-Буд" в 2019 році до суду з даним позовом за кожну з трьох немайнових вимог підлягав сплаті судовий збір в сумі 1921,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі, визначеному законом (том 1, а.с. 5).

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення однієї позовної вимоги та наявність правових підстав для залишення без змін рішення суду в частині задоволення позовної вимоги про виселення, то на користь позивача з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в сумі 1921,00 грн, що пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року в частині задоволення позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації місця проживання - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року в частині розподілу судових витрат - змінити та стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) на користь Закритого акціонерного товариства "Планета-Буд" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича судовий збір в сумі 1921 грн 00 коп., по 960 грн 50 коп. з кожного.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року в частині задоволення позовної вимоги про виселення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2021 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець