У Х В А Л А

Справа № 200/1140/17

Провадження № 2-п/932/41/21

14 вересня 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.

при секретарі Рибалці В.І.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 25.03.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей.

14.06.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у підсистемі «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, яка ухвалою суду від 15.06.2021 року залишена без руху.

23.06.2021 року до суду надійшла заява представника відповідача про усунення недоліків заяви про перегляд заочного рішення суду, що визначені в ухвалі від 15.06.2021 року та сама заява про перегляд заочного рішення суду у новій редакції, з викладеним у ній клопотанням про поновлення строку на подання заяви.

Ухвалою суду від 29.06.2021 року заяву про перегляд заочного рішення суду призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Заява відповідача про перегляд заочного рішення суду обґрунтована наступним чином. Повідомлення про розгляд справи у судовому засіданні, в якому було прийняте спірне заочне рішення, йому не надсилалось, судові повістки не надходили, тому він взагалі не знав про розгляд цієї справи, що свідчить про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи (докази направлення та отримання відповідачем судової повістки в матеріалах справи відсутні). Отже, він з поважних причин не був присутнім при розгляді цієї справи, а саме йому не було відомо і ніяким чином він не міг знати про цей розгляд, а тому й з поважних причин не повідомив суд про причини своєї неявки. У зв`язку з чим, був позбавлений свого права на захист своїх законних прав та інтересів в суді під час вирішення даної цивільної справи та не мав можливості подати заперечення до позовних вимог та докази на їх підтвердження. Так, він був позбавлений свого права щодо надання доказів, які спростовують вимоги позивача, а тому могли б вплинути на розгляд справи по суті. В обґрунтування своїх вимог позивач мала надати суду докази окремого проживання відповідача з дитиною, відсутності домовленості між батьками щодо утримання дитини та фактичної відсутності або неналежного утримання відповідачем дитини. Такі докази в матеріалах справи відсутні, натомість у нього є докази, які спростовують твердження позивачки щодо ухилення відповідача від обов`язку утримувати дитину. Так, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2021 року по справі № 932/11510/20 про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , встановлено, що шлюбні стосунки між позивачем та відповідачкою, ведення ними спільного господарства та проживання припинені з червня 2019 року. Тобто, на час звернення до суду, ухвалення заочного рішення про стягнення аліментів та після цього майже 2,5 років ОСОБА_4 та ОСОБА_3 спільно проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. Відповідно до історії по картковому рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , виданого АТ «Райффайзен Банк Аваль» 21 травня 2021 року, відповідач за період з 20.02.2017 р. по 28.02.2019 р. мав постійний регулярний прибуток. Той факт, що він мав постійний, регулярний заробіток, спільно проживав із ОСОБА_4 та їх дітьми однією сім`єю та ведення ними спільного господарства свідчить про те, що між позивачкою та відповідачем існувала домовленість щодо утримання дітей. Позивачкою умисно не надано суду доказів про доходи відповідача, хоча їй відомі були його доходи, так як розрахункова карта ОСОБА_3 постійно знаходилася у розпорядженні позивачки та виключно особисто нею використовувалася для ведення спільного господарства, у тому числі для утримання дітей. З цих підстав, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Представник відповідача у судовому засіданні заяву про перегляд заочного рішення суду підтримав та прохав задовольнити. Пояснення надав аналогічні його тексту. Додатково пояснив, що у дійсності сімейні стосунки між сторонами та спільне проживання припинені у липні 2019 року, тому підстави для стягнення аліментів були відсутні, оскільки сторони у рівних частках утримували дітей, а позивачка користувалась його платіжними картками.

Представниця позивачки заперечувала проти задоволення заяви. Вважала, що строк на її подання відповідачем давно пропущено, на підтвердження чого надала докази переписки сторін. Зазначила, що відповідач був обізнаний про заочне рішення суду, оскільки знав про виконавче провадження та утримання коштів на сплату аліментів. Ніяких карток відповідача у користуванні позивачки не було, а якби вони були, то позивачка до суду з позовом не звернулась б.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши заяву відповідача про перегляд заочного рішення суду, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про залишення її без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 25.01.2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання двох доньок з ОСОБА_3 . До позовної заяви долучила довідку про склад сім`ї, згідно з якою вона, діти та чоловік зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 .

24.03.2017 року судом ухвалено заочне рішення, яким стягнуто щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 3000 грн., починаючи стягнення з 25.01.2017 року до досягнення дітьми повноліття.

Заочне рішення ухвалено судом при відсутності доказів належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи. Також, заочне рішення ухвалено за правилами ЦПК України у редакції, що діяла до 15.12.2017 року.

Рішенням суду від 24.03.2021 року шлюб між сторонами розірвано. Цим рішенням суду встановлено, що з червня 2019 року сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства.

Згідно із Постановою Верховного Суду від 11.12.2019 року по справі № 320/4938/15-ц, відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законої сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Зі змісту рішення суду від 24.03.2021 року вбачається, що час припинення спільного проживання сторін предметом судового розгляду не був, між сторонами відповідного спору не було, а тому і відповідні обставини часу припинення спільного проживання ними не доводились.

Інших доказів, які б свідчили про спільне проживання та спільне утримання дітей відповідач не надав. Надані відповідачем роздруківки руху грошових коштів по картковим рахункам факту виконання батьківського обов`язку з утримання дітей не доводять, оскільки придбання продуктів харчування може бути зумовлене задоволенням відповідачем власних потреб життєдіяльності, а інші докази цільового використання коштів для задоволення потреб дітей немає. Суд вважає недоведеним відповідачем твердження про те, що його платіжними картками розпоряджалась позивачка. Суд зазначає, що право вибору способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі належить стягувачу. Покликання відповідача на обов`язок позивачки надати суду відомості про працевлаштування відповідача та обсяг його доходів не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, згідно із яким не передбачено надання іншій особі на усний чи письмовий запит інформації, що містить персональні дані.

Суд не уповноважений при розгляді заяви про перегляд заочного рішення суду надавати оцінку законності власного рішення, зокрема, на предмет його обґрунтованості чи доведеності наданими позивачем письмовими доказами позовних вимог.

Внаслідок того, що відповідачем не надано доказів, які б спростовували зміст позовних вимог, підстави для скасування заочного рішення суду відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1-19, 258, 259, 260, 261, 287, 288, 352-355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволення заяви відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 25.03.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей відмовити.

Роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 17.09.2021 року.

Суддя В.В. Куцевол