Ухвала

02 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 369/226/17

провадження № 61-1575св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: Гатненська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинська районна державна адміністрація, Державна інспекція сільського господарства в Київській області, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області, Державна установа «Київський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України», Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Азимут Груп»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та його адвоката Лісовського Руслана Анатолійовича на постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства в Київській області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області, Державної установи «Київський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України», про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, знесення самовільно збудованого паркану та відшкодування майнової та моральної шкоди.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2017 року залучено до участі у справі Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів як третю особу.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2018 року залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Азимут Груп» як третю особу.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди в користуванні власністю ОСОБА_1 шляхом: знесення самочинно побудованого ОСОБА_2 паркану з бетонним фундаментом вздовж лівої стіни житлового будинку ОСОБА_1 , що розташований на АДРЕСА_1 (на земельних ділянках з кадастровими № :01:052:0235, :01:052:5151) за рахунок ОСОБА_2 або за рахунок ОСОБА_1 з подальшим відшкодуванням витрат на його знесення з ОСОБА_2 ; та відновлення у придатний для використання стан, який існував до порушення права, частини приватних земельних ділянок ОСОБА_1 , що розташовані на АДРЕСА_1 (кадастрові № :01:052:0235, :01:052:5151) шляхом звільнення ділянок вздовж лівої стіни житлового будинку ОСОБА_1 від бетонного фундаменту паркану за рахунок ОСОБА_2 або за рахунок ОСОБА_1 з подальшим відшкодуванням витрат на їх відновлення з ОСОБА_2 .

Усунуто перешкоди в користуванні власністю ОСОБА_1 шляхом: знесення самочинно побудованого ОСОБА_3 паркану з бетонним фундаментом вздовж лівої стіни житлового будинку ОСОБА_1 , що розташований на АДРЕСА_1 (на земельних ділянках з кадастровими № :01:052:0235, :01:052:5151) за рахунок ОСОБА_3 або за рахунок ОСОБА_1 з подальшим відшкодуванням витрат на його знесення з ОСОБА_3 ; та відновлення у придатний для використання стан, який існував до порушення права, частини приватних земельних ділянок ОСОБА_1 , що розташовані на АДРЕСА_1 (кадастрові № :01:052:0235, :01:052:5151) шляхом звільнення ділянок вздовж лівої стіни житлового будинку ОСОБА_1 від бетонного фундаменту паркану за рахунок ОСОБА_3 або за рахунок ОСОБА_1 з подальшим відшкодуванням витрат на їх відновлення з ОСОБА_3 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 травня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 21 145, 72 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 21 145, 72 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року апеляційні скарги адвоката Григор`єва Р. І. в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 31 457,05 грн на відшкодування понесених судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 835,10 грн на відшкодування понесених судових витрат.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2020 року до Верховного Суду,ОСОБА_1 та його адвокат Лісовський Р. А., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2020 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції, надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу.

У квітні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

У жовтні 2020 року Верховний Суд направив матеріали справи № 369/226/17 до суду першої інстанції для виконання вимог Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України.

У лютому 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Необхідності виклику учасників справи для надання пояснень у справі не вбачається.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

З огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії та складності справи, справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

У квітні 2020 року до суду надійшло клопотання адвоката Лісовського Р. А. в інтересах ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду на підставі частини п`ятої статті 403 ЦПК України.

Клопотання мотивоване тим, що на сьогодні існує правова колізія та відсутність чіткого нормативного врегулювання питань права в подібних правовідносинах, а саме усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом знесення самовільно збудованого паркану, відшкодування майнової та моральної шкоди, що містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Питання про передання справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).

Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 30 жовтня 2018 року у справі № 757/172/16-ц (провадження № 14-475цс18), виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.

Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки наведені заявником аргументи у розумінні частини п`ятої статті 403 ЦПК України не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему і необхідність забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а тому в задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідно відмовити.

Керуючись статтею 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката Лісовського Руслана Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Державної інспекції сільського господарства в Київській області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області, державної установи «Київський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України», Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів,Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Азимут Груп», про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, знесення самовільно збудованого паркану та відшкодування майнової і моральної шкоди, призначити до судового розгляду.

Справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук

І. М. Фаловська