Провадження № 2/161/4127/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Жаловаги І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позов обґрунтовує тим, що 22 липня 2021 року відповідач отримав від нього позику в сумі 3000 Євро з кінцевим строком повернення коштів до 01 вересня 2021 року, про що надав письмову розписку. 10 серпня 2021 року ОСОБА_2 додатково отримав від ОСОБА_1 позику в сумі 1400 доларів США, які зобов`язувався повернути до 08 вересня 2021 року (з наданням розписки). Окрім того, 16 серпня 2021 року отримав позику на суму 5950 доларів США із строком повернення до 08 вересня 2021 року.

Станом на дату звернення до суду позики відповідачем не погашенні, внаслідок чого, позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2 на його користь коштів в сумі 3000 Євро та 7350 доларів США, а також понесенні судові витрати в сумі 2905,30 грн.

Ухвалою суду від 23 вересня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивач в письмовій заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав письмову заяву від 04 жовтня 2021 року, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні, враховуючи визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 22 липня 2021 року відповідач отримав від позивача позику в сумі 3000 Євро з кінцевим строком повернення коштів до 01 вересня 2021 року, 10 серпня 2021 року - позику в сумі 1400 доларів США (до 08 вересня 2021 року) та 16 серпня 2021 року - позику на суму 5950 доларів США (до 08 вересня 2021 року), що підтверджується особистими письмовими розписками ОСОБА_2 (а.с. 6-8).

На час розгляду справи зобов`язання не виконанні.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження №14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Відтак, оскільки в обумовлений строк ОСОБА_2 суму позики добровільно не повернув, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 3000 Євро та 7350 доларів США, що становить за курсом НБУ на час звернення з позовом до суду 290527,80 грн., є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Беручи до уваги вищезазначене, а також факт визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача судового збору суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

А відтак, з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті та задоволення уточнених позовних вимог у повному обсязі, наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору та стягнення з відповідача на користь позивача іншої частини сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 625, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-268, 274-279 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 3000 (три тисячі) Євро та 7350 (сім тисяч триста п`ятдесят) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1452 (одну тисячу чотириста п`ятдесят дві) грн. 65 коп. судового збору.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 % сплаченого судового збору згідно квитанції № 0.0..1 від 14.09.2021 року, що становить 1452 (одну тисячу чотириста п`ятдесят дві) грн. 65 коп. Оригінал цієї квитанції залишити в матеріалах цивільної справи Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/16493/21.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення суду складено 26 жовтня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк