РІШЕННЯ

Іменем України

18.10.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

при секретарі судового засідання Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 квітня 2011 року між нею, позивачкою, та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 06.11.2018р., виданим Франківським районним у м. Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Львівській області відповідно до актового запису №119. Зазначає, що по даний час сторони спільно ведуть господарство та проживають разом в м. Гаага, Королівства Нідерландів, куди вони виїхали у зв`язку з довготерміновим службовим відрядженням відповідача 21.02.2017 року.

Відрядження відбулось відповідно до Наказу Міністерства закордонних справ № 2889-ос від 22.12.2016 року, згідно якого ОСОБА_2 призначено з 21.02.2017 року першим секретарем Посольства України в Королівстві Нідерланди. До місця служби прибули у лютому 2017 року, де і на даний час спільно проживають, а їх спільний син ОСОБА_3 навчається у початковій школі в м. Гаага з серпня 2017 року, що підтверджується довідкою, виданою директором початкової школи, від 04.10.2019 року. У вересні 2018 року ОСОБА_2 став чинити численні необгрунтовані перешкоди у розпорядженні спільними коштами, зокрема неодноразово погрожував не заплатити за навчання дитини, перестав надавати будь - які кошти на відпочинок і оздоровлення дитини, подорожі до України, та витрачати ці кошти не в інтересах сім`ї, став чинити перешкоди в користуванні спільним майном. Внаслідок зазначених обставин між подружжям виник спір щодо поділу майна. За період перебування у шлюбі ними, сторонами, придбано два транспортних засоби: Honda Accord, 2014 р.в., вартістю 381 100,00 грн., та MINI COOPER, 2018 р.в., вартістю 300 000,00 грн., що зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 . Крім цього, відповідно до щорічної декларації про майновий стан та доходи за 2019 рік, ОСОБА_2 декларує активи у розмірі 7 710,00 Євро, розміщені на рахунку у ABN-AMRO Bank, що знаходиться у м. Гаага, Нідерланди, 213 853,00 грн., розміщених на банківському рахунку ПАТ «Ощадбанк» та 21 000,00 доларів США готівкових коштів. Відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відтак, просить визнати транспортні засоби Honda Accord, 2014 р.в., вартістю 381 100,00 грн., та MINI COOPER, 2018 р.в., вартістю 300 000,00 грн., зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також грошові кошти в загальній сумі 33 000,00 доларів США - спільним майном подружжя

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Залишити у власності ОСОБА_2 транспортний засіб марки Honda Accord, 2014 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 381 100,00 грн., припинити право власності ОСОБА_2 на транспортний засіб марки MINI COOPER, 2018 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , вартістю 300 000,00 грн., визнати за ОСОБА_1 , право власності на транспортний засіб марки MINI COOPER, 2018 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів у розмірі 3 855,00 євро, 106 926,50 грн. та 10 500,00 доларів США, а судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2020 року провадження у справі відкрито та справу призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу, визнано обов`язковою явку в судове засідання позивача та відповідача для дачі пояснень з приводу обставин справи.

02 лютого 2021 року відповідачем у справі на адресу суду скеровано лист, в якому він просить постановити рішення (ухвалу) про направлення справи до Верховного суду для визначення підсудності даної справи. Зазначає, що про наявність даної справи йому стало відомо з інформації, розміщеної на веб сайті суду веб порталу «Судова влада» при короткочасному перебуванні в Україні в період грудня 2020 року січня 2021 року.

В подальшому 15 вересня 2021 року відповідачем на електронну пошту суду скеровано заяву про закриття провадження у справі. Заяву мотивує тим, що в провадженні Франківського районного суду м. Львова є ще одна цивільна справа з приводу цього спору, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви про закриття провадження у справі. Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, надала аналогічні пояснення, викладені в позовній заяві. Додатково зазначила, що правовстановлюючі документи на спірні автомобілі знаходяться у відповідача, в матеріалах справи міститься довідка про те, що дані автомобілі в службових цілях не використовуються. Під час перебування в шлюбі вона, позивачка, користувалась автомобілем MINI COOPER, а відповідач користувався автомобілем Honda Accord.

Через електронну пошту суду позивачкою долучено копії постанов Львівського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року у цивільній справі №465/6966/18.

В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Від позивачки надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання через скрутне матеріальне становище.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Щодо клопотання відповідача про направлення справи до Верховного Суду для визначення підсудності, то слід зазначити наступне.

В провадженні Франківського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Верховного суду від 25 листопада 2019 року у справі №465/6966/18 визначено підсудність справи про розірвання шлюбу за Франківським районним судом м. Львова.

Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

Відтак, зважаючи на той факт, що питання підсудності спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з тих підстав, що вони проживають і працюють в Королівстві Нідерланди, вже було предметом розгляду в суді, суд вважає, що справа про поділ майна подружжя підсудна Франківському районному суду м. Львова.

Судом встановлено, що 16 квітня 2011 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачкою ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб, виданого 06.11.2018р. Франківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, серія НОМЕР_5 .

Відповідно до наказу Міністерства закордонних справ України №2889-ос від 22 грудня 2016 року відповідача ОСОБА_2 призначено з 21 лютого 2017 року на посаду першого секретаря Посольства України в Королівстві Нідерланди на час довготермінового відрядження та відряджено власним автотранспортом за маршрутом Львів Гаага разом з дружиною ОСОБА_1 та сином ОСОБА_3 .

Дані обставини визнаються як позивачкою, так і відповідачем.

Згідно відповіді заступника начальника Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області від 29.11.2019р. №31/13-Б-276/з, ОСОБА_2 15.02.2017р. в територіальному сервісному центрі №4647 Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області зареєстрований автомобіль «Honda Accord», 2014 р.в., об`єм двигуна 1997 см3, який рахується за ним на обліку по теперішній час.

Відповідно до резюме до звіту про оцінку автомобіля марки «MINI COOPER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником значиться ОСОБА_2 .

З роздрукованих відомостей з офіційного сайту НАЗК, долучених позивачкою, вбачається, що спірний автомобіль «Honda Accord» набутий ОСОБА_2 15.02.2017р., а автомобіль «MINI COOPER» 14.02.2018р.

Довідкою, виданою Надзвичайним і Повноважним Послом України в Королівстві Нідерланди 22.09.2020р. №6/2/9/17-9/0-2406, підтверджується, що автомобіль марки «MINI COOPER» державний номерний знак НОМЕР_3 , не перебуває у власності Посольства України у Королівстві та в службових цілях не використовується.

Крім того, згідно наданих відомостей НАЗК ОСОБА_2 є власником грошових коштів у розмірі 7710 євро, 213 853 гривень та 21 000 доларів США.

З долучених до матеріалів справи позивачкою документів, які відповідачем не спростовані, встановлено, що спірні автомобілі придбані під час перебування позивачки та відповідача у шлюбі.

Відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року у цивільній справі №465/6966/18, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 16.04.2011р.

Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч.1 ст.61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одни із подружжя.

Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до вимог ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

З ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

В судовому засіданні позивачкою доведено, що оспорювані автомобілі придбані, за кошти, набуті під час перебування в шлюбі.

Крім того, суд визнає спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти, власником яких, відповідно до відомостей НАЗК є відповідач.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Із системного аналізу норм статей 57, 60, 63, 66-68, 70 СК України випливає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними.

В спростування позовних вимог, відповідач належних та допустимих доказів суду не надав, як і не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву.

Суд приходить до висновку про те, що позивачкою доведено, а відповідачем не спростовано факту того, що спірне майно є спільним майном подружжя, оскільки відповідачем жодним чином не доведено, що дане майно придбано ним за особисті кошти, набуте ним до шлюбу, реалізації майна набутого за час шлюбу, або на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55 Конституції України, ст..ст. 1, 3,10 , 12, 81, 89, 141, 258,259, 263-265 ЦПК України,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортні засоби Honda Accord д.н.з. НОМЕР_2 , 2014 р.в. (відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 ) та MINI COOPER р.н.НОМЕР_3 , 2018 р.в.(ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 ).

Залишити у власності ОСОБА_2 транспортний засіб Honda Accord д.н.з. НОМЕР_2 , 2014 р.в. (відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 ).

Припинити право власності ОСОБА_2 на транспортний засіб MINI COOPER р.н.НОМЕР_3 (ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 ).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб MINI COOPER р.н.НОМЕР_3 (ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 ).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів у розмірі 3 855,00 (три тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять) євро, 106 926 (сто шість тисяч дев`ятсот двадцять шість) гривень 50 коп., та 10 500,00 (десять тисяч п`ятсот) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 146 (сім тисяч сто сорок шість) гривень 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту до Львівського апеляційного суду через суд, що ухвалив рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 .

Суддя В. Кузь