Справа №487/4417/21
Провадження №2-о/487/108/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2021 Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді - Кузьменко В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Боженко О.С.,

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Миколаївська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю,

ВСТАНОВИВ:

29.06.2021 року звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом п`яти років до дня смерті ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

В червні 2021 року вона звернулася до приватного нотаріуса Грудницької І.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 16.06.2021 року була заведена спадкова справа. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено і рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 .

В зв`язку з даними обставинами вона змушена звернутися до суду з даною заявою. Просить встановити факт, що вона та ОСОБА_3 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом п`яти років до дня смерті ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 08.07.2021 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні представник заявника підтримав заявлені вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини. Просив заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання було повідомлено належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що була сусідкою померлої бабусі, якій було 94 роки. Заявниця доглядала бабусю, переїхала до неї. Готувала їжу, ремонтувала фасад, дах будинку.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що є сусідкою. ОСОБА_6 жила постійно разом з ОСОБА_3 з кінця 2014 року. Робила покупки, чистила дах, провела каналізацію.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що знає заявницю ще з підліткового віку, спочатку часто навідувалась до бабусі, а коли бабуся почала хворіти переїхала до неї. Допомагала, купувала таблетки, годувала, ремонтувала дах і каналізацію. Постійно проживала. Хоронила бабусю.

Заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 24.05.2021 серія НОМЕР_2 .

В 2015 році заявниця переїхала до ОСОБА_3 і почала проживати разом за адресою: АДРЕСА_1 . З цього часу заявниця приймала участь у житті ОСОБА_3 як онука. Вона купувала їжу, купувала речі, предмети домашнього вжитку, ліки, допомагала.

ОСОБА_2 здійснювала догляд за померлою по день її смерті. Похованням ОСОБА_3 займалась також вона та отримала свідоцтво про її смерть.

Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Грудницької І.М. від 16.06.2021 року вих. №142/02-14 ОСОБА_2 повідомили про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_3 та рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту проживання однією сім`ю протягом п`яти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.21 постанови від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 з 2015 року проживала спільно з ОСОБА_3 однією сім`єю у будинку за місцем її реєстрації: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про проживання від 25.06.2021 року.

За час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вели спільне господарство, планували спільній бюджет, мали спільні права та обов`язки про, що свідчать копії квитанцій з оплати комунальних послуг.

Показання свідків також підтверджують факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю більше як п`ять років.

Досліджені судом докази узгоджуються між собою та з іншими матеріалами цивільної справи.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявниця у інший спосіб не може довести факт проживання однією сім`єю її з ОСОБА_3 і зазначені обставини не можуть бути встановлені у інший спосіб, зазначений факту має для заявниці юридичне значення, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою, обставини, викладені в ній, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим вона підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 76-89, 293, 294, 315, 265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа Миколаївська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 (РНОКК НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом пяти років до дня смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В.Кузьменко