справа № 642/3280/21
провадження №2/642/1492/21
27 жовтня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Гомада В.А.
за участю секретаря Нікіфорової К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
У червні 2021 року позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, в якому зазначив, що ОСОБА_2 , 15.03.2020 року отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 11 000 доларів США, про що було укладено договір позики. Вказану суму коштів відповідач зобов`язався повернути не пізніше 15.03.2021 р. Станом на день подачі позову відповідач коштів не повернув. Позивач просить стягнути з відповідача суму позики та судові витрати.
Ухвалою Ленінського райсуду м. Харкова від 02.06.2021 року відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Відповідач був повідомлений про існування справи шляхом направлення йому ухвали разом з позовом з додатками по останньому відомому місцю його реєстрації. У встановлений строк відповідач відзив на позовну заяву не надав.
Суд вважає, при відсутності заперечень зі сторони позивача, у відсутність відзиву на позов, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до 2 ст. ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
15.03.2020 р. на виконання укладеного між сторонами договору позики ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 11 000 доларів США. Вказану суму коштів відповідач зобов`язався повернути не пізніше 15.03.2021 року (п.1 договору позики).
Позивач, відповідно до договору, свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надав відповідачу позику у встановленому розмірі.
Станом на 15.03.2021 р. відповідач суму позики не повернув, що спричинило порушення майнових прав позивача та стало підставою для звернення до суду за захистом своїх порушених цивільних прав.
У зв`язку з порушенням зобов`язань за договором у ОСОБА_2 виникла заборгованість у розмірі 11 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.06.2021 р. (день подачі позову до суду) становить 303 600 грн.
Судом встановлено та матеріалами справи не спростовано, що відповідач не повернув позивачу зазначеної суми позики, а тому згідно зі ст. ст.526,530,1046,1049,1050 ЦК України позивач має право ставити питання про стягнення з ОСОБА_2 суми позики.
Згідно зіст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За вимогами ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки,
Пункт перший частини другої статті 11 ЦК України вказує на те, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Положеннями ст. 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові за результатами розгляду справи №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Крім того, Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13) та 2 липня 2014 року (справа №6-79цс14) виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Між сторонами 15.03.2020 року був укладений договір позики.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За правиламист.1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до положенняст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно дост.625 цього Кодексу.
Згідно із ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у Постанові від 16.01.2019 р. у справі №373/2054/16-ц, згідно якого Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
У матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач виконав свої зобов`язання за договором позики та повернув грошові кошти.
Таким чином ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики та не повернув отримані ним в якості позики гроші, чим порушив умови договору, що в свою чергу призвело до неналежного виконання передбаченого ст. 526 ЦК України обов`язку та настання відповідних правових наслідків для позичальника.
Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст. 625 ЦК України скрутне матеріальне становище позичальника не є підставою для звільнення його від зобов`язання повернути грошові кошти, отримані за договором позики.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Факт невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання згідно договору позики доведено. Відповідно до загального правила на кредитора (позикодавця) покладається обов`язок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець, як кредитор, повинен видати позичальнику розписку в отриманні виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ. Згідно до ч.3ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася.
Оскільки відповідачем не доведено протилежне, суд вважає, що оригінал розписки засвідчує факт отримання грошових коштів відповідачем у справі і те, що взяте на себе зобов`язання ним виконано не було.
Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З урахуванням вищевикладеного, розглянувши всі наявні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат суд вирішує відповідност.141 ЦПК України. Оскільки, позивач на підставі п.9 ч.2 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню 11 350 грн.
Керуючись ст. ст. 76, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 509,533,526,530,611,625,1046, 1047,1049,1050 ЦК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.п.н. НОМЕР_2 суму боргу в розмірі 11 000 (одинадцять тисячі) доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.06.2021 року становить 303 600 (триста три тисячі шістсот) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Ленінський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.А. Гомада