РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/13458/19

Провадження № 22-ц/4815/1050/21

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Приватного підприємства «Корець Гранітний» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 квітня 2021 року у справі за позовом Приватного підприємства «Корець Гранітний» до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортні засоби,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2019 року Приватне підприємство «Корець Гранітний» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортні засоби.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ПП «Корець Гранітний» подало апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом не взято до уваги того факту, що апелянт звертався до сервісного центру МВС з заявою щодо перереєстрації спірних транспортних засобів, не врахував обставин встановлених рішенням суду від 02.07.2015 року у справі 569/7395/15-ц, дійшов помилкових висновків щодо відсутності спірного майна.

Вказує, що реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не пов`язується із набуттям особою права власності на нього саме з моменту реєстрації. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури і як самостійний документ право власності у особи не породжує.

Стверджує, що в розумінні статті 334 ЦК України та статті 66 ГК України, апелянт набув право власності на спірний об`єкт з такої передбаченої законом підстави як рішення власника № 01/11 від 21.02.2011 про передачу майна як внеску до статутного капіталу та наказу про зарахування транспортних засобів на баланс підприємства.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що для набуття права власності на транспортні засоби існує спеціальна процедура реєстрації, яка позивачем не була дотримана. На час ухвалення рішення місцевим судом такого майна, як транспортні засоби, що є предметом спору не існувало. Підстав для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції немає і в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спірні транспортні засоби у власність позивача не переходили, на час спору зняті з обліку у зв`язку з вибраковкою, свідоцтво про їх реєстрацію знищені, тобто майно з ідентифікаційними та державними номерами на яке позивач просить визнати право власності, відсутнє.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Місцевим судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що одноосібним власником ПП «Корець Гранітний» ОСОБА_2 прийнято рішення власника № 01/11 від 21 лютого 2011 року про збільшення статутного капіталу підприємства за рахунок майнового внеску власника приватного підприємства на суму 216000 грн., що складається з наступного майна:

вантажний сідловий тягач, марки МАЗ, модель 64229, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 40 000 грн.;

напівпричіп автоморозмішувач, марки SEMI-Trailer, модель Concrete, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 20000 грн.;

вантажний бетонорозмішувач, марки Камаз, модель 5320, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 вартістю 46000 грн.;

вантажний бетонорозмішувач, марки Камаз, модель 54112, 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 вартістю 35000 грн.;

вантажний бетонорозмішувач, марки Камаз, модель 53229, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 вартістю 40000 грн.

Згідно договору купівлі-продажу корпоративних прав в статутному фонді (капіталі) від 01 березня 2011 року ОСОБА_2 продала належні їй на праві власності корпоративні права в статутному фонді ПП «Корець Гранітний» ОСОБА_4 ..

Відповідно до п.п.1.1 договору купівлі-продажу корпоративних прав в статутному фонді (капіталі) продавець продає 100% від належних їй на праві власності корпоративних прав в статутному фонді Приватного підприємства «Корець Гранітний», а покупець зобов`язується сплати продавцю вартість і прийняти їх у власність.

Станом на день укладення вищевказаного договору вищезазначені транспортні засоби номінально входили до статутного фонду «ПП «Корець Гранітний», однак у встановленому Порядком № 1388 з обліку з фізичної особи ОСОБА_2 зняті не були та не перереєстровані за підприємством. Тобто, із-за недотримання спеціальної процедури набуття права власності на транспортні засоби, вони фактично продовжували належати ОСОБА_2 ..

Із листа Територіального сервісного центру №5641 РСЦ в Рівненській області №31/17/5641519 від 28 лютого 2019 року вбачається, що згідно інформації наявної в Єдиному державному реєстрі МВС, транспортні засоби зняті з обліку у зв`язку вибраковкою за заявою ОСОБА_2 , свідоцтва про реєстрацію знищені, транспортні засоби вважаються такими, що не зареєстровані в Єдиному державному реєстрі МВС і не можуть бути допущені до участі в дорожньому русі.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури належать зміст та належна форма договору, спосіб, місце укладення та в випадках передбачених законом, наявність спеціального порядку набуття громадянами права власності.

Зокрема, ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Вирішуючи спір місцевий суд вірно посилався на пункти 7, 8, 33, 39 згаданого Порядку № 1388 та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів, що позивач у встановлений законом строк вчинив дії щодо перереєстрації зазначених транспортних засобів після зміни власника, а також щодо звернення позивача у порядку встановленої пунктом 8 Порядку 1388 процедури з заявою щодо реєстрації даних транспортних засобів.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного.

Слід зазначити, що позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності може бути власник - особа, яка вже має право власності на майно, а не намагається ним стати через пред`явлення позову.

Відповідно до частини 7 статті 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Висновок у рішенні та ухвалі Рівненського міського суду у справі 569/73/95/15-ц про приналежність права власності на спірне майно апелянту є правовою оцінкою спірних правовідносин, актом застосування норм матеріального права, а тому не може розглядатися іншими судами як преюдиціальний факт, у зв`язку з чим потребує окремого доведення.

Доводами апеляційної скарги не спростовується факт та підстави зняття транспортних транспортів з обліку у зв`язку з вибракуванням за заявою власника ОСОБА_2 , що підтверджується даними листа територіального сервісного центру МВС № 5641.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ПП «Корець Гранітний» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 01 листопада 2021 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук