Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4055/20
Номер провадження2/711/6/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 жовтня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Казидуб О.Г.

секретаря судового засідання Юрченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Прядки Віталія Михайловича до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину, третя особа Перша черкаська державна нотаріальна контора, -

ВСТАНОВИВ :

Адвокат Прядка В.М., як представник позивача ОСОБА_1 , в липні 2020 року звернувся до Придніпровського районного суду міста Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину, третя особа Перша черкаська державна нотаріальна контора.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє місце проживання якого було АДРЕСА_1 .

12.05.2017 року Першою черкаською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу №210/2017 у зв`язку з подачею позивачем заяви про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

12.05.2017 року син спадкодавця - ОСОБА_4 подав до Першої черкаської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини.

30.05.2017 року до першої черкаської державної нотаріальної контори надійшла заява дочки спадкодавця - ОСОБА_5 про прийняття спадщини після смерті батька.

За життя спадкодавцем ОСОБА_3 було складено заповіт від 25.05.2015 року, що був посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В., зареєстровано в реєстрі за №1-1182.

Згідно даного заповіту, спадкодавець - ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом заповідав - ОСОБА_1 , яка є дружиною померлого.

01.06.2017 року до Першої черкаської державної нотаріальної контори звернулась мати спадкодавця із заявою про виділення їй обов`язкової частки у спадщині, так як вона є непрацездатною за віком особою.

Вони вважають, що матір спадкодавця потрібно усунути від права спадкування з підстав передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України виходячи з наступного.

З 2015 року ОСОБА_3 мав серйозні проблеми зі здоров`ям. При огляді спеціалістами, було встановлено, що ОСОБА_3 потребував постійного стороннього догляду. Окрім того, ОСОБА_3 систематично надавалася амбулаторна медична допомога невропатологом поліклініки, дільничним терапевтом та іншими спеціалістами.

Отже, з огляду на історію хвороби та на медичні висновки спеціалістів, вважають, що спадкодавець перебував у безпорадному стані. Саме в цей час, хворому, як ніколи потрібна була підтримка з боку рідних. Він потребував догляду. Але ніхто, окрім дружини не забезпечував та не полегшував йому життя. Його мати, зневажливо ставилася до потреб сина, не провідувала та не доглядала його, навіть попри те, що знала, що Позивач в силу віку та стану здоров`я також є непрацездатною та не може в повній мірі забезпечувати її сина. До того ж, Позивачу встановлено II тупу інвалідності, про що свідчить пенсійне посвідчення останньої, що унеможливлює надання належного догляду спадкодавцю.

На лікування чоловіка витрачалися майже всі кошти подружжя. Позивач неодноразово зверталася до матері та дітей спадкодавця за допомогою у здійснені догляду за батьком, в телефонному режимі повідомляла їм про погіршення стану здоров`я ОСОБА_3 , однак вони не приїжджали допомагати здійснити догляд за хворим, ані вдома, ані в лікарні. Тобто, Відповідач знала про безпорадний стан спадкодавця, зумовлений чисельними тяжкими хворобами, який не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги. Відповідач розуміла свій обов`язок щодо надання допомоги, яка була необхідна для існування спадкодавця, мала реальну можливість надавати хоча б не матеріальну допомогу (прибирати за хворим, переодягати, змінювати постіль і тд.), однак свідомо ухилялася від надання догляду. Також варто взяти до уваги, що з урахуванням близьких родинних відносин спадкодавця з відповідачем та особливостей його безпорадного стану потребував саме допомогу Відповідача, як рідної матері.

Позивач неодноразово зверталася за допомогою до сусідів, адже більше було ні до кого.

Окрім цього, після смерті чоловіка лише Позивач займалася організацією похорону та поминок, вона організувала поминки також і після похорону на 9 днів та 40 днів.

Отже, вищезазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються як свідоме ухилення Відповідача від догляду за сином, що перебував в безпорадному стані.

Вказують, що їхня позиція узгоджується з судовою практикою, викладеною в судових рішеннях.

На підставі викладеного просили усунути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . А також судові витрати стягнути з Відповідача.

Ухвалою суду від 25.06.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено по справі підготовче провадження. Встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позову заяву.

Ухвалою суду від 03.03.2021 року закрито підготовче провадження по цивільній справі №711/4055/20 та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання представник позивача - адвокат Прядка В.М. надав заяву з проханням справу розглянути без участі позивача та її представника.

Відповідач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про час та місце судового засідання, шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, до суду не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив не подала.

Третя особа Перша черкаська державна нотаріальна контора надала заяву з проханням справу розглянути без їхньої участі.

Справу розглянуто за правилами заочного розгляду передбаченими ст. 280-282 ЦПК України за відсутності відповідача повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, а представник позивача не заперечує проти такого порядку розгляду справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (серія НОМЕР_2 ).

14.06.1990 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу стало - ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (серія НОМЕР_3 ).

25.05.2015 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В., зареєстрований в реєстрі за №1-1182. Даним заповітом ОСОБА_3 заповів все своє майно ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (серія НОМЕР_4 ).

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , що була надана суду Першою черкаською державною нотаріальною конторою, до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 звернулися його дружина - ОСОБА_1 ; діти - ОСОБА_4 , який відмовився від прийняття спадщини, ОСОБА_5 ; та мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка прийняла та претендує на виділення обов`язкової частки у спадщині, як непрацездатна мати померлого.

Таким чином після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, а позивач ОСОБА_1 , як дружина спадкодавця, яка є спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину, оскільки подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Крім того мати померлого ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та виділення їй обов`язкової частки у спадщині, як непрацездатній за віком матері померлого.

Статтею 1224 ЦК України встановлено підстави усунення спадкоємців від права на спадкування.

У вказаній статті визначаються підстави та порядок усунення особи від права на спадкування після конкретного спадкодавця, а не про позбавлення права бути спадкоємцем взагалі як частини цивільної правоздатності фізичної особи. Іншими словами, прийняття рішення про усунення особи від права на спадкування стосується лише чітко визначеного випадку спадкового правонаступництва і не позбавляє цю особу претендувати на спадщину після смерті інших спадкодавців.

В абзаці другому частини 3 ст. 1224 ЦК України встановлено, що не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Частинами п`ятою та шостою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 з підстав, встановлених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України. При цьому позивачка посилалась на те, що ОСОБА_3 перебував в безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги. Також ОСОБА_1 вказувала, що вона здійснювала догляд за хворим чоловіком самостійно та несла всі витрати на його лікування та догляд, хоча сама є інвалідом другої групи та має невеликий дохід. Відповідачка, яка є матір`ю спадкодавця, свідомо ухилялась від догляду за своїм сином, що перебував в безпорадному стані.

На підтвердження свої доводів ОСОБА_1 надала копію пенсійного посвідчення серія НОМЕР_5 , відповідно до якого ОСОБА_1 з 12.09.2017 року встановлено другу групу інвалідності довічно (а.с. 12).

Також позивачем надано медичну документацію на померлого ОСОБА_3 за період з 2004 року по 03.10.2016 року (а.с. 13-31), відповідно до якої судом встановлено, що ОСОБА_3 було встановлено другу групу інвалідності, та померлий мав наступний діагноз: цукровий діабет, тип 2, ВІЗ, тяжка форма в стадії медикаментозної субкомпенсації. Діабетична ангіопатія нижніх кінцівок ІІ (два) ст. Діабетична нефропатія ІІІ (три). Гіпертонічна хвороба ІІІ (три), кризовий перебіг (18.09.2016 та 20.09.2016 неускладнені церебральні кризи). Гіпертензивне серце. ІХС, післяінфарктний (2004р.) та атеросклеротичний кардіосклероз, СН ІІ (два) А. Хронічний холецистопанкреатит з вираженим больовим і диспептичним синдромами і зовнішньо-секреторною недостатністю підшлункової залози.

Проте надані медичні документи на померлого ОСОБА_3 не містять запису про необхідність здійснення за ним стороннього догляду, а тому не дають підстав вважати, що за життя він перебував в безпорадному стані і потребував стороннього догляду та піклування, оскільки жодного доказу на підтвердження даного факту суду не надано.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Також слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 04.07.2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 14.11.2018 року у справі № 712/4709/15-ц, від 11.02.2019 року у справі № 756/11676/16-ц, від 04.03.2019 року у справі № 321/1573/17-ц, від 25.03.2019 року у справі № 766/810/17, від 19.06.2019 року у справі № 491/1111/15-ц, від 17.07.2019 року у справі № 676/5086/15-ц, від 02.03.2020 року у справі № 133/1625/18, від 14.04.2021 року у справі № 644/5164/16-ц, від 13.01 2021 року у справі № 431/2579/17.

Крім того, у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 337/6000/15-ц, від 04.07.2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 29.07. 2021 року у справі № 279/4297/19 зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Також Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 року у справі № 200/21452/15-ц зазначив, що безпорадним станом спадкодавця є такий стан, під час перебування у якому особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби; він викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначалося, що безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадний стан необхідно доводити відповідними записами в медичних документах.

Враховуючи висновки Верховного Суду викладені у вказаних вище постановах, самий лише факт перебування особи у безпорадному стані не є достатньою підставою для усунення судом спадкоємця від права на спадкування. Відповідно до статті 1224 ЦК України виключно за встановлення сукупності обставин може бути встановлено достатні підстави для усунення спадкоємців від спадкування, зокрема, безпорадній стан спадкодавця та ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги за можливості надання такої.

Так судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 1937 року народження, тобто на час смерті спадкодавця в 2017 році їй було 80 років. Відповідачка є пенсіонеркою.

Доказів на підтвердження доходів відповідачки, які вона мала в 2017 році, як і доказів того, що відповідачка в силу свого віку мала можливість надавати будь яку допомогу своєму хворому сину ОСОБА_3 суду надано не було.

Також позивакою не надано доказів, що спадкодавець ОСОБА_3 звертався саме до відповідачки ОСОБА_2 з проханням надати йому допомогу в догляді та утриманні. При цьому слід враховувати наявність у спадкодавця двох дорослих дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З наданих позивачем медичних документів, суд приходить до висновку, що за життя ОСОБА_3 дійсно хворів, проте вказані документи не свідчать про те, що спадкодавець перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду.

Таким чином, ОСОБА_2 не вчинила умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю ОСОБА_3 .

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 щодо усунення відповідачки ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки позивач не надала належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, що є її процесуальним обов`язком, а тому відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті її сина ОСОБА_3 .

Суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду справи позивачем ОСОБА_1 було надано мирову угоду, яку вона просила затвердити, проте в судове засідання сторони не з`явились та не підтвердили добровільність укладення даної мирової угоди та підписання її без будь-якого примусу, насильства чи тяжких обставин. А тому така мирова угоду не була затверджена судом.

Крім того позивачем було надано копію заяви ОСОБА_2 від 17.12.2020 року, яку вона адресує Першій черкаській державній нотаріальній конторі, та в якій відмовляється від отримання обов`язкової частки у спадщині, що залишилась після смерті її сина ОСОБА_3 , та просить вважати недійсною заяву про прийняття спадщини, яка нею була подана.

Однак, в наданій Першою черкаською державною нотаріальною конторою спадковій справі, заведеній після смерті ОСОБА_3 , копія вказаної вище заяви ОСОБА_2 від 17.12.2020 відсутня. А тому суд приходить до висновку про неналежність даного доказу.

На підставі ст.ст. 1216-1218, 1223, 1224, 1241, 1261, 1268 ЦК України, керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 89, 263-266, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Прядки Віталія Михайловича до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину, третя особа Перша черкаська державна нотаріальна контора - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 02.11.2021 року (з урахуванням святкових та вихідних днів, а також перебування судді на лікарняному).

Головуючий: О. Г. Казидуб