Ухвала

04 листопада 2021 року

місто Київ

справа № 523/16040/17

провадження № 61-15726ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_1 23 вересня 2021 року звернувся із застосуванням засобів поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

До касаційної скарги додано клопотання, у якому заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, оскільки хоча про рішення суду апеляційної інстанції він дізнався 04 березня 2021 року, проте через об`єктивні обставини касаційна скарга подана лише 23 вересня 2021 року.

Заявник зазначив, що копію рішення судів першої та апеляційної інстанцій засобами поштового зв`язку він не отримував, матеріали справи докази надсилання судами зазначених судових рішень не містять, справа судами першої та апеляційної інстанцій розглянута за його відсутності і без доказів на підтвердження належного повідомлення, про оскаржувану постанову Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року заявник дізнався 04 березня 2021 року після списання грошових коштів з його банківського рахунку, відкритого в Акціонерному банку «Альфа-Банк» з метою примусового виконання рішення, ухваленого у цій справі.

Також заявник зазначив, що не працює та не має постійного доходу, не здійснює підприємницьку діяльність, не є учасником суб`єктів господарювання, в умовах карантину, зокрема у період з 23 березня 2021 року до 25 квітня 2021 року ОСОБА_1 мав труднощі з працевлаштування, у зв`язку з чим не мав можливості звернутися до фахівця в галузі права, сплатити такі послуги, також сплатити значний розмір судового збору.

Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для її виконання з метою подання клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із наведенням інших поважних причин пропуску такого строку танадання відповідних письмових доказів на підтвердження поважності таких причин, а також доказів на підтвердження ненаправлення судом апеляційної інстанції копії оскаржуваного рішення.

Суд касаційної інстанції, залишаючи касаційну скаргу без руху, констатував, що до відкриття касаційного провадження Верховний Суд не має можливості перевірити доводи заявника щодо ненаправлення судами копії рішення, відповідно такі докази мають бути подані заявником.

Також Верховний Суд визнав, що оскільки касаційна скарга подана 23 вересня 2021 року, тобто за спливом строку у понад шість місяців з часу, коли ОСОБА_1 дізнався (04 березня 2021 року) про оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції, заявнику потрібно навести об`єктивні причини пропуску процесуального строку на подання касаційної скарги, подати відповідні письмові докази на підтвердження таких причин.

Суд касаційної інстанції визнав неповажними наведені заявником причини пропуску процесуального строку, як то відсутність постійного доходу, нездійснення підприємницької діяльності, що він не є учасником суб`єктів господарювання, в умовах карантину, зокрема у період з 23 березня 2021 року до 25 квітня 2021 року мав труднощі з працевлаштування, у зв`язку з чим не позбавлений можливості звернутися до фахівця в галузі права, сплатити такі послуги, також сплатити значний розмір судового збору.

Щодо доводів касаційної скарги про запровадження на всій території України карантину Верховний Суд констатував, що Суд має право поновити процесуальний строк, пропущений як до запровадження, так і після закінчення карантину, якщо визнає причини такого пропуску поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями. Тобто сам факт запровадження карантину не свідчить про наявність безумовних підстав для поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником доводів про існування негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій.

Від заявника у жовтні 2021 року засобами поштового зв`язку надійшло клопотання, у якому ОСОБА_1 просить визнати поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Клопотання обґрунтовано такими обставинами. Заявник з 02 квітня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину. Заявник посилається на складність перебігу вагітності дружини; зазначає, що з лютого 2021 року до народження дитини він з дружиною часто зверталися до лікаря та здійснювали ряд медичних процедур з метою покращення перебігу вагітності, що потребувало витрачання значних заощаджень.

Заявник підсумовуючи зазначає, що об`єктивною причинною несвоєчасного подання касаційної скарги є складний перебіг вагітності його дружини, списання приватним виконавцем грошових коштів, розміщених на його банківському рахунку, з метою виконання судового рішення у цій справі.

За твердженням заявника, зазначені обставини підтверджують поважність причини пропуску строку звернення заявника із касаційною скаргою.

До клопотання заявником долучено відомості, зокрема суду першої інстанції, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання ОСОБА_1 копії рішення суду апеляційної інстанції; копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ; медичні довідки Товариства з обмеженою відповідальністю Медичний центр репродуктивного здоров`я «ГАМЕТА» (далі - ТОВ МЦРЗ «ГАМЕТА»); обмінну карту пологового будинку; розписку від 17 вересня 2021 року з підписом ОСОБА_1 .

Верховний Суд вивчив подане клопотання, касаційну скаргу та додані документи, за результатом чого зробив висновок, що зазначені причини пропуску строку не можуть бути визнанні поважними з огляду на таке.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

У §§ 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99, §§ 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, § 41, від 03 квітня 2008 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Порядок і строки подання касаційної скарги визначено положеннями частин першої-другої статті 390 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Оскаржуване рішення судом апеляційної інстанції ухвалено 07 жовтня 2020 року, про ухвалення якого заявнику стало відомо 04 березня 2021 року.

Із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року заявник звернувся 23 вересня 2021 року, тобто з пропуском строку звернення з касаційною скаргою.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Усуваючи недоліки, ОСОБА_1 надано докази на підтвердження відсутності в матеріалах справи доказів отримання заявником постанови Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року.

Втім, принципове значення у наведеній ситуації мають визнані заявником відомості про його обізнаність з 04 березня 2021 року про ухвалення оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, відповідно підлягають оцінці та перевірці доводи ОСОБА_1 щодо наявності поважних причин пропуску процесуального строку саме з 04 березня 2021 року.

Усуваючи недоліки касаційної скарги, ОСОБА_1 навів обставини, які, на його переконання, свідчать про поважність причини пропуску строку звернення із касаційною скаргою, а саме: складний перебіг вагітності його дружини, списання приватним виконавцем грошових коштів із його банківського рахунку, що унеможливило здійснення плати послуг адвоката та судового збору, оскільки наведені заощадження були єдиним засобом існування сім`ї заявника.

Щодо доводів заявника про складний перебіг вагітності його дружини, з урахуванням медичних документів, складених ТОВ МЦРЗ «ГАМЕТА», зміст яких свідчить про періодичний огляд лікарем вагітної (в середньому раз на місяць) та надання рекомендацій, хоча і свідчить про певні обставини медичного характеру відносно члена сім`ї заявника, втім зазначене не дає підстави для висновку, що такі обставини створювали дійсну та непереборну перешкоду ОСОБА_1 у своєчасному зверненні до Верховного Суду із касаційною скаргою у межах процесуальних строків. Наведені обставини не є такими, що свідчать про необхідність посильної участі заявника у житті дружини під час її вагітності, тобто такої участі, яка потребує дійсно сторонньої допомоги, відсутність якої може призвести до певних негативних наслідків.

Отже, наведений довід Верховний Суд визнає таким, що не підтверджує поважність причини пропуску строку звернення із касаційною скаргою.

Щодо доводів про майнове становище заявника, Верховний Суд констатує, що Суд попередньо наголошував, що наведе беззастережно не зумовлює настання позитивних наслідків для поновлення пропущеного строку без наведенні інших поважних причин пропуску такого строку. Таких причини (інших) ОСОБА_1 не наведено.

За викладених обставин Верховний Суд констатує, що з 04 березня 2021 року до часу подання 23 вересня 2021 року касаційної скарги минуло понад шість місяців, заявник не обґрунтовує будь-якими достатніми та належними доказами об`єктивну неможливість його звернення із касаційною скаргою протягом усього цього періоду.

Отже, обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовує поважність причин пропуску процесуального строку, є такими, що не свідчать про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів, підтверджених достатніми та належними доказами, для звернення з касаційною скаргою у строки, визначені ЦПК України.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що ОСОБА_1 пропущений строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року, докази на підтвердження поважності причини пропуску цього строку заявником не надано, відповідно відсутні підстави для його поновлення.

Викладене дає підстави для висновку, що станом на 04 листопада 2021 року вимоги ухвали Верховного Суду від 28 вересня 2021 року ОСОБА_1 не виконав.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Оскільки у встановлений Верховним Судом строк, станом на 04 листопада 2021 року, недоліки касаційної скарги заявник не усунув, підстави для продовження строку усунення недоліків відсутні, тому касаційна скарга підлягає поверненню заявникові.

Суд роз`яснює, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, вважати неподаною та повернути заявникові.

Роз`яснити заявникові право повторного звернення з касаційною скаргою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний