Єдиний унікальний номер: 378/608/21
Провадження № 2/378/230/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2021 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Гуртовенко Р. В.

за участю секретаря: Мельник Н.Д.,

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ставище Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування житловим будинком, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулася ОСОБА_1 , посилаючись на те, що приватний будинок в АДРЕСА_1 , належить їй на праві приватної власності. У вищевказаному будинку зареєстровані вона, її чоловік ОСОБА_4 та двоє його синів від попереднього шлюбу: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Відповідачі у 2013 році переїхали та почали проживати разом із матір`ю в м. Києві, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, їх особистих речей в будинку не має, і взагалі оселею не цікавляться та навіть в смт Ставище не приїздять. Перешкод у користуванні житлом вона відповідачам ніколи не чинила. Факт реєстрації відповідачів у її житлі порушує її право як власника будинку на вільне розпорядження і користування майном, тому відсутні підстави для збереження їх реєстрації в вищевказаному будинку та права користуватися ним.

Позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, в своїх поясненнях підтвердила обставини, на які посилається в позовній заяві, позовні вимоги просить задовольнит и.

Відповідачі в судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників справи, допитавши свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копій договору дарування житлового будинку та витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно, житловий будинок АДРЕСА_1 ,належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 7-9).

Згідно із актом від 09 серпня 2021 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2013 року у вищевказаному будинку фактично не проживають (а. с. 10).

Відповідно до довідки № 2081 Ставищенської селищної ради від 09.08.2021 року, у будинку АДРЕСА_1 , зареєстровані та не проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 11).

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні показали, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 не проживають та туди не приїздять, за вказаною адресою вони відсутні вже не менше восьми років.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Збереження реєстрації відповідачів в будинку без фактичного проживання суперечить вимогам Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та створює позивачу, як власнику, перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно статті 29 Цивільного Кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно статті 405 Цивільного Кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сервітутні правовідносини виникають в силу закону згідно з ч. 1 статті 402 ЦК України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільного з ним користування цим житлом. У Цивільному кодексі України право членів сім`ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім`ї власника житла. Таким чином, суб`єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім`ї. Згідно з положеннями Житлового кодексу України до членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст. 156 ЖК України). Об`єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла.

Відповідно до ст. ст. 2, 3, 6, 7 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування є юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність або відсутність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 167 Житлового Кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідачі в будинку позивача не проживають не менше восьми років та не ведуть спільне з позивачем господарство, суд вважає, що відповідачі втратили право користування належним позивачу вищезазначеним житловим будинком.

Керуючись ст. ст. 29, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 72, 156, 167 ЖК України, ст. ст. 2, 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV, ст. ст. 4, 10, 12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 27 жовтня 2021 року.

Суддя Р. В. Гуртовенко