Провадження №2/522/2062/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Акціонерне товариство «Альфа-Банк», Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання протиправним та скасування рішення щодо зняття із реєстрації місця проживання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою, в якій просила суд визнати протиправним та скасувати рішення департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради щодо зняття із реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням лише у судовому порядку.

Позивач стверджує, що у департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради були відсутні підстави передбачені ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правилами реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року №207 для зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання.

Крім того позивач посилається на той факт, що АТ «Альфа-банк» незаконно отримало право власності на квартиру.

Позивач вказує на те, що вона придбала спірну квартиру частково за власні кошти та частково за кредитні, а саме придбання квартири відбулось за 50.000 доларів США кредитних коштів, а 9.000 доларів США власних коштів, а тому вона та її син не можуть бути зняті із реєстрації у даній квартирі та виселені із неї.

В підтвердження своєї правової позиції позивач посилається зокрема на постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного суду у справі №310/2950/18 від 12 квітня.2021 року.

Ухвалою суду від 12 грудня 2019 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання на 15 січня 2020 року.

До суду 11 січня 2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідач стверджує, що на момент надання адміністративної послуги зі зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 було ПАТ «Укрсоцбанк», що свідчить про втрату права власності позивача на квартиру.

Дослідивши документи, надані суб`єктом звернення для отримання зазначеної адміністративної послуги, адміністратор Департаменту прийняв рішення про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із втратою нею права користування вищевказаною квартирою, про що зазначено у заяві про зняття з реєстрації проживання ОСОБА_1 від 11 жовтня 2019 року.

Відповідач стверджує, що при здійсненні своїх повноважень прийнятті рішення про зняття ОСОБА_1 із реєстрації місця проживання він керувався Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» та правилами реєстрації місця проживання, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207.

Відповідач наполягає, що не допустив жодних порушень, а тому просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Також до суду 11 січня 2020 року від представника Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради надійшло клопотання про закриття провадження по справі.

У підготовче засідання 15 січня 2020 року з`явилися представники позивача, представник відповідача. Представник третьої особи АТ «Альфа-Банк» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, до суду надійшло клопотання про закриття провадження по справі, в якому просив дане клопотання розглянути за відсутності. Представник третьої особи АТ «Укрсоцбанк» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Сторонам роз`яснені права та обов`язки. Ухвалою суду від 15 січня 2020 року у задоволенні вказаних клопотань відмовлено. У підготовчому засіданні оголошено перерву на 18 лютого 2020 року.

У підготовче засідання 18 лютого 2020 року з`явилися представники позивача, представник відповідача та представник третьої особи АТ "Альфа-Банк". Представнику третьої особи роз`яснені права та обов`язки. Протокольною ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 09 квітня 2020 року.

У судове засідання 09 квітня 2020 року сторони не з`явилися, до суду від представника позивача та представника третьої особи надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. Оголошено перерву на 04 червня 2020 року.

До суду 04 червня 2020 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

У судове засідання 04 червня 2020 року з`явилися представники позивача, представник відповідача та представник третьої особи. Сторони надали пояснення. Оголошено перерву на 18 червня 2020 року.

До суду 04 червня 2020 року від представника третьої особи надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, отримані судом 05 червня 2020 року.

У судове засідання 18 червня 2020 року з`явилися представник відповідача та представник третьої особи АТ "Альфа-банк", від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Оголошено перерву на 02 липня 2020 року.

У судове засідання 02 липня 2020 року з`явилися представник відповідача та представник третьої особи, від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження по справі та розгляд справи за відсутності.

Ухвалою від 02 липня 2020 року провадження у справі було зупинено до розгляду по суті Приморським районним судом м. Одеси цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Акціонерного товариства «АльфаБанк», Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про скасування запису про реєстрацію права власності.

30 липня 2020 року до суду від представника третьої особи надійшла апеляційна скарга на ухвалу суду від 02 липня 2020 року. Постановою Одеського апеляційного суду від 15 червня 2021 року було скасовано ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2020 року про зупинення провадження справі. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розгляд справи призначено на 19 серпня 2021 року.

До суду від 17 серпня 2021 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

У судове засідання 19 серпня 2021 року з`явилися представник позивача та представник третьої особи, від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Оголошено перерву на 27 вересня 2021 року.

З 30 серпня 2021 року по 20 вересня 2021 року суддя Свячена Ю.Б. знаходилася у щорічні відпустці.

У судове засідання 27 вересня 2021 року з`явилися представники позивача, представник відповідача та представник третьої особи. Оголошено перерву у судових дебатах на 05 жовтня 2021 року.

До суду 04 жовтня 2021 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності.

До суду 05 жовтня 2021 року від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності.

05 жовтня 2021 року, у зв`язку із знаходженням судді Свяченої у відпустці, судове засідання відкладено на 12 жовтня 2021 року.

12 жовтня 2021 року, у зв`язку із знаходженням судді Свяченої у відпустці, судове засідання відкладено на 20 жовтня 2021 року.

У судове засідання 20 жовтня 2021 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

У судовому засіданні представник відповідача Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради заперечувала проти задоволення позову із підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні представник третьої особи Акціонерне товариство «Альфа-Банк» зазначив, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник також зазначив, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі іпотечного застереження не є примусовим відчуженням майна, оскільки сторони про це домовились у договорі іпотеки, а відтак таке відчуження не підпадає під дію ЗУ "Промораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" Також представник зазначив, що вони мали право як повноправні власники звертатись із заявою із зняття ОСОБА_1 із реєстрації місця проживання, а департаментом надання адміністративнихпослуг Одеської міської ради не було допущено жодних порушень при розгляді даної заяви.

Обставини встановлені судом.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в грудні 2019 року звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення щодо зняття із реєстрації місця проживання.

Судом встановлено, що 28 квітня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №200624-24/050.

Відповідно до умов кредитного договору позичальник ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 50 000,00 дол. США (п`ятдесят тисяч доларів США). Метою отримання кредиту послужила купівля квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де позивач проживає і по сьогоднішній день.

Відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 28 квітня 2006 року ОСОБА_1 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за 59.000,00 доларів США.

Відтак, квартира була придбана частково за кредитні кошти у розмірі 50.000 доларів США, а частково за власні кошти ОСОБА_1 у розмірі 9.000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №200624-24/050 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 28 квітня 2006 року було укладено іпотечний договір, згідно якого Іпотекодавець передає в іпотеку трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Договір іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е., реєстровий номер 253 від 28 квітня 2006 року.

Судом встановлено, що 22 червня 2018 року державним реєстратором Мельник Тетяною Іванівною, КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу», було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41741092, згідно до якого було проведено державну реєстрацію права власності на її квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за новим власником іпотекодержателем АТ «Укрсоцбанк».

Судом встановлено, що під час реєстрації права власності діяв ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.»

Відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», мораторій розповсюджується на правовідносини, які відповідають певним умовам:

-боржник - фізична особа;

-громадянство фізичної особи боржника - громадянин України;

-кредит отриманий позичальником в іноземній валюті;

-предмет застави - нерухоме маймо;

-предмет застави - не будь-яке нерухоме майно, а житлове нерухоме майно

-предмет застави є місцем постійного проживання позичальника

-у власності позичальника відсутнє інше нерухоме житлове майно

-загальна площа заставленого майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири.

Спірна ситуація відповідає: усім критеріям вищевказаного закону.

Згідно Договору кредиту №2006/24-24/050 від 28.04.2006 кредит був виданий громадянці України - ОСОБА_2 ;

Кредит надавався у доларах США;

предмет застави - нерухоме майно - квартира за адресою: АДРЕСА_2 , в якій ОСОБА_1 постійно проживає, вказане житло - єдине житло позичальника; загальна площа квартири - 60,9 кв.м.

11.10.2019 року АТ «Укрсоцбанк» звернулось до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради із заявою про зняття із реєстрації місця проживання ОСОБА_1 зазначивши підставою для задоволення цієї заяви, те що ОСОБА_1 втратила право користування даним житлом.

11.10.2019 адміністратор Департаменту прийняв рішення про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із втратою нею права користування вищевказаною квартирою.

Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером ПАТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно передавального акту АТ «АльфаБанк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами без необхідності внести зміни до відповідних договорів.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер 50997890 від 06.02.2020 року, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського Артема Едуардовича власника квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 було змінено на АТ «Альфа-Банк».

Підставою для ухвалення вищевказаного рішення став передавальний акт від 11.10.2019 року, видані АТ «Альфа-Банк» та АТ «Укрсоцбанк».

Внаслідок вищенаведеного право власності на предмет іпотеки квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 перейшло в примусовому порядку від ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк», а згодом до АТ «Альфа-Банк».

Правове обґрунтування.

Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено главою 49 "Забезпечення виконання зобов`язання" ЦК України та Законом України "Про іпотеку".

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України "Про іпотеку").

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку", частиною третьою якої, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Виселення з іпотечного майна проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України "Про іпотеку").

При вирішенні питання щодо надання мешканцям житлового приміщення, з якого вони підлягають виселенню, важливо встановити факт придбання житла за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття "майно" в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні від 07 липня 2011 року у справі "Сєрков проти України" (заява N 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію "законів".

Фактично, оскільки право власності на спірну квартиру в примусовому порядку незаконно перейшло від ОСОБА_1 до АТ «Альфа-банк», зняття її із реєстрації у даній квартирі прирівнюється судом до її виселення, оскільки у випадку обмеження її у доступі до житла вона буде позбавлена будь-якого правового механізму для вселення або відновлення прав користування даною квартирою.

Таким законом є стаття 109 ЖК Української РСР, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Законом України від 22 вересня 2011 року N 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" внесено зміни до статті 109 ЖК Української РСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Частина друга статті 109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України "Про іпотеку", так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Відповідно до частини першої статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Враховуючи норми статті 109 ЖК Української РСР та статті 379 ЦК України, у поєднанні із главою 26 ЦК України, виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням передбачений ст. 72 Житлового кодексу України.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відтак, департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради порушило даний порядок та визнала особу такою, що втратила право користування житлом у адміністративному порядку, що взагалі не передбачено законом. Тому, в данмоу випадку працівники департаменту перевищили свої службові повноваження та визнали особу, такою що втратила право користування житлом і незаконно зняли її із реєстрації.

У відповідності до ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правил реєстрації місця проживання, особа може бути знята з реєстрації у випадку відчуження житла.

Проте, реєстрація права власності за банком на підставі іпотечного договору не є відчуженням, оскільки для відчуження потрібне волевиявлення особи, із власності якої вибуває житло.

Позицію того, що для відчуження необхідне волевиявлення сторони підтверджує і Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 01 жовтня 2019 року у справі №909/1294/15.

Закон №1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя звертати стягнення на майно іпотекодавця без згоди останнього.

Виходячи із вищенаведеного, квартира яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка використовується позивачем як єдине місце постійного проживання, не могла бути примусово стягнута на підставі дії Закону N1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» та в подальшому за АТ «Альфа-Банк» як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 28 квітня 2006 року, укладеного в іноземній валюті.

Отже, у держаного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Укрсоцбанк».

Внаслідок вищенаведеного, на спірну квартиру була незаконно звернуто стягнення без згоди ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» під час дії мораторію на таке відчуження.

Виходячи із вищенаведеного, у департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради були відсутні правові підстави для зняття із реєстрації місця проживання ОСОБА_1 .

З огляду на вищевказане позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.4,7,12,13,80,82,245,246,258- 273,354 ЦПК України ,суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Акціонерне товариство «Альфа-Банк», Акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про визнання протиправним та скасування рішення щодо зняття із реєстрації місця проживання задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради щодо зняття із реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн., 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Одеського апеляційного суду з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 25 жовтня 2021 року.

Суддя: Ю.Б. Свячена