КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 372/252/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Яковець Юлії Ігорівни на рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 липня 2021 року в складі судді Тиханського О. Б.,

встановив:

26.01.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість (пеню) зі сплати шкоди, завданої неповнолітнім смертю їх батька, а саме дочці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в загальному розмірі 46 247,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі виконавчого листа №1-6/11 від 05 серпня 2011 року, виданого Обухівським районним судом Київської області, Роменським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) здійснюється стягнення з ОСОБА_2 шкоди, завданої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок смерті їх батька, по 600 грн щомісячно кожному, до досягнення ними вісімнадцяти років.

У грудні 2020 року вона отримала довідку-розрахунок, відповідно до якої ОСОБА_2 має заборгованість в загальному розмірі 46 247,12 грн.

Виходячи з формули розрахунку, визначеної в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, зважаючи на те, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2018 року по січень 2021 року становить 84 569 грн, просила суд стягнути з відповідача суму пені (неустойки) в розмірі 46 247,12 грн, що дорівнює сумі заборгованості зі сплати аліментів.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 липня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення у сплаті аліментів у розмірі 46 247,12 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Яковець Ю. І. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 362 грн.

Свої доводи мотивує тим, що вироком Обухівського районного суду Київської області від 18 липня 2011 року по справі №1-6/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 600 грн до досягнення дитиною повноліття, щомісячно починаючи з 28.10.2010 року, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 600 грн до досягнення дитиною повноліття щомісячно починаючи з 28.10.2010 року. При цьому суд керувався нормами законодавства про відшкодування шкоди, а не сімейним законодавством.

Тобто, здійснюється стягнення грошових коштів на відшкодування шкоди, завданої неповнолітнім дітям позивачки, а не стягнення аліментів.

Посилання суду першої інстанції на положення ч.1 ст.196 СК України є помилковим, оскільки на момент винесення оскаржуваного рішення не існувало жодного рішення щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Крім цього, позовні вимоги про стягнення пені заявлені з пропуском строку позовної давності, передбаченої п.1 ч.2 ст.258 ЦК України.

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що спір виник з приводу виплати щомісячних сум на користь дітей за вироком Обухівського районного суду Київської області. Звернення до суду з даним позовом змусило відповідача виконувати рішення суду та погашати заборгованість. Вважає, що особа, яка позбавила дітей батька та змінила їх життя, зобов`язана компенсувати непоправну шкоду. Тому суд першої інстанції правильно врахував всі наявні фактичні обставини та виніс законне та справедливе рішення.

Також посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, відповідно до висновків якої приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, які можуть виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Отже законодавством передбачене нарахування пені за відповідне прострочення боржника у разі його наявності.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) перебуває виконавче провадження №33095159 від 18.05.2012 з примусового виконання виконавчого листа №1-6/11, виданого 05.08.2011 Обухівським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 шкоди, завданої неповнолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 600 грн та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 600 грн щомісячно до повноліття, починаючи з 28.10.2010 на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця, заборгованість станом на 01.12.2020 становить 46 247,12 грн (а.с.9-14).

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення у сплаті аліментів, суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини, що з вини відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів, а тому у відповідності до ч.1 ст.196 СК України їх одержувач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, вироком Обухівського районного суду Київської області від 18 липня 2011 року ( справа №1-6/11) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. Відповідно до ст.75 КК України звільнено засудженого від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового терміну три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Цивільний позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 42 661 грн, відшкодування моральної шкоди в розмірі 198 000 грн, всього 240 661 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 600 грн до досягнення дитиною повноліття, щомісячно починаючи з 28.10.2010 року та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 600 грн до досягнення дитиною повноліття, щомісячно починаючи з 28.10.2010 року.

При вирішенні питання відшкодування шкоди дітям до досягнення ними повноліття, суд виходив з положень ч.1 ст.1200 ЦК України, яка передбачає, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Ухвалюючи рішення про стягнення неустойки (пені) відповідно до положень ч.1 ст.196 СК України, суд першої інстанції не врахував, що вказана правова норма не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки відповідач ОСОБА_2 не є особою, на яку покладено обов`язок зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В даному випадку між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування шкоди, що регулюються нормами цивільного законодавства та які не передбачають права особи на стягнення з винної особи пені за порушення покладеного на нього обов`язку з відшкодування шкоди у разі смерті потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних по справі не заявлено, а тому доводи апеляційної скарги щодо не дослідження судом першої інстанції питання застосування ст. 625 ЦК України є необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати відповідача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 362 грн підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України суд

Постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Яковець Юлії Ігорівни задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 липня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовити.

Понесені ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 362 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк