П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2021року м. Київ

Справа № 761/1550/20

Провадження № 22-ц/824/12597/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Стащука Володимира Анатолійовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року у складі судді Притули Н. Г. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за попереднім договором,

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до

ОСОБА_2 про стягнення коштів за попереднім договором.

Позов мотивовано тим, що позивач мала придбати житловий будинок і земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 частини яких належить відповідачу ОСОБА_2 .

Маючи намір придбати житловий будинок та земельну ділянку, 15 жовтня

2019 року позивач уклала з відповідачем та іншими співвласниками даного будинку і земельної ділянки попередній договір, який, зокрема, містить такі умови: основний договір купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки повинен бути укладений до 21 листопада 2019 року; житловий будинок і земельна ділянка не мають прихованих недоліків; відповідач, інші співвласники житлового будинку, а також інші особи повинні бути зняті з реєстраційного обліку у житловому будинку у строк до укладання основного договору купівлі-продажу; в якості забезпечення укладання та виконання основного договору купівлі-продажу позивачем було передано відповідачу та іншим співвласникам 135 500,00 грн., які включаються до загальної суми за основним договором.

Позивач зазначала, що частка відповідача в отриманій сумі відповідно до її частки у праві власності (1/12) становить 11 291,67 грн.

21 листопада 2019 року позивач, відповідач та інші співвласники житлового будинку та земельної ділянки з`явились до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Панченка О. В. для укладання основного договору купівлі-продажу. Однак, даний договір не був укладений у зв`язку з невиконанням відповідачем умов попереднього договору, а саме: земельна ділянка має обмеження у її використанні як зона особливого режиму забудови; земельна ділянка належить до зсувонебезпечного району; частина земельної ділянки є територією зарезервованою для розвитку мережі зелених насаджень загального користування; відповідач не зняла з реєстраційного обліку усіх зареєстрованих у житловому будинку.

Внаслідок цих порушень, допущених зі сторони відповідача, основний договір купівлі-продажу укладено не було.

У позовній заяві позивач зазначила, що на неодноразові її вимоги повернути сплачену за попереднім договором суму, яка є авансом, що підлягає поверненню, відповідач відповідає відмовою, мотивуючи це тим, що завдаток у випадку неукладення основного договору з нібито вини позивача залишається у неї.

Позивач вважала, що, оскільки основні договори купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки укладені не були, а сторони попереднього договору лише домовилися їх укласти у майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума у розмірі 11 291,67 грн. є авансом, який у зв`язку з неукладенням основного договору купівлі-продажу підлягає поверненню.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 11 291,67 грн., сплачених в якості авансу за попереднім договором від 15 жовтня 2019 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року відкрито провадження у цій справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

25 березня 2020 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що саме позивач, як покупець, відмовилась від укладання основного договору. Сплачена позивачем сума коштів при укладенні попереднього договору є завдатком, який не підлягає поверненню позивачу у зв`язку з її відмовою укласти основний договір. Представник відповідача зазначав, що слід критично оцінити доводи позивача щодо характеристик земельної ділянки (обмеження) зважаючи на те, що ці характеристики були відомі позивачу, наявні у витягу з державного земельного кадастру, а також із звіту, складеним АО «Домініон». Також представник зазначав, що до позову не додано жодного платіжного документа чи розписки про отримання відповідачем 11291,67 грн.

28 липня 2020 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача стверджує, що факт отримання відповідачем грошових коштів при укладанні попереднього договору в сумі 11291,67 грн. підтверджується пунктом 3 цього договору і власноручним підписом відповідача під попереднім договором, який був посвідчений нотаріально. Представник зазначав, що пункт 2.7 попереднього договору встановлює обов`язок відповідача знятися з реєстраційного обліку до укладання основного договору, про що було з`ясовано

21 листопада 2019 року в приміщенні приватного нотаріуса, куди прибули сторони договору для підписання основних договорів купівлі-продажу. Крім того, про те, що земельна ділянка містить два обмеження щодо її використання позивачу стало відомо лише 13 листопада 2019 року і про ці обмеження не було зазначено в попередньому договорі, укладеному 15 жовтня 2019 року. Копії документів позивач отримала лише в день укладення попереднього договору. Представник позивача наполягав, що основні договори не були укладені з вини відповідача, яка не забезпечила виконання всіх істотних умов попереднього договору, а тому є всі підстави для задоволення позову.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за попереднім договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 11 291,67 грн. за попереднім договором від 15 жовтня 2019 року та 768,40 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки укладені не були з вини відповідача, яка не забезпечила виконання істотних умов попереднього договору, відтак передана відповідачу грошова сума у розмірі 11 291,67 грн. є авансом та підлягає поверненню позивачу.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

У липні 2021 року представник ОСОБА_2 адвокат Стащук В. А. через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від

23 березня 2021 року та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції неповно з?ясував обставини, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Заявник вказує, що саме покупець (позивач) відмовилась від укладання основних договорів, а відтак позовні вимоги, на думку заявника, є безпідставними. Зі змісту попереднього договору вбачається очевидність ознак завдатку передання коштів. Заявник також вказує на те, що позивачем не додано доказів про отримання відповідачем

11 291,67 грн.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

02 серпня 2021 року матеріали цивільної справи № 761/1550/20 надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 02 серпня 2021 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Стащука В. А. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року задоволено та поновлено його. Відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Копію ухвали про відкриття провадження разом з копією апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено їм строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27вересня 2021 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить: 11 291,67грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн. х 100 =

227000,00 грн.).

А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Доводи інших учасників справи

06 вересня 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Пінчук О. Г. через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного судуміста Києва від 23 березня 2021 року залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що судом першої інстанції правильно було встановлено фактичні обставини справи; встановлено факт порушення відповідачкою умов попереднього договору. Судом першої інстанції правильно було враховано та застосовано судову практику Верховного Суду України, Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду.

Позиція Київського апеляційного суду

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 15 жовтня 2019 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , як продавцями, та ОСОБА_1 , як покупцем, було укладено попередній договір, за яким сторони зобов`язалися до 21 листопада 2019 року укласти договори купівлі-продажу: житлового будинку

АДРЕСА_2 та земельної ділянки, площею 0,0937 га, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер::91:262:0032, що знаходиться на

АДРЕСА_2 .

Цим договором сторони визначили істотні умови, серед яких, на підставі пункту 2.4 продавці гарантують, що відчужувана земельна ділянка прихованих недоліків не має, а пунктом 2.7 передбачено, що продавці зобов`язуються зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих в житловому будинку осіб до укладання основного договору.

Відповідно до пункту 3 попереднього договору покупець передала, а продавці отримали гроші в сумі 135 500,00 грн., що згідно курсу НБУ на день укладання цього договору еквівалентно 5 000,00 Євро, з належних до сплати 3 681 000,00 грн., що згідно курсу НБУ на день укладання цього договору еквівалентно 150 000,00 доларів США, на доказ укладання та забезпечення виконання договорів купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 ; земельної ділянки, площею 0,0937 га, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер::91:262:0032, що знаходиться на АДРЕСА_2 .

Також даним пунктом попереднього договору передбачено, що при укладанні основних договорів сума 135 000,00 грн. буде вважатися як завдаток за об`єкти договору купівлі-продажу.

Пунктом 5 попереднього договору передбачено, що у разі, якщо одна сторона ухиляється від виконання зобов`язань за цим договором (тобто ухиляється від укладання основних договорів) інша сторона вправі звернутися до суду.

Пунктом 6 попереднього договору сторони передбачили, що у випадку відмови від укладення основних договорів купівлі-продажу продавцями, ним має бути сплачені гроші в сумі 271 000,00 грн., а у випадку відмови від укладання основних договорів покупцем, гроші в сумі 135 00,00 грн. залишаються у продавця.

Виходячи із змісту попереднього договору, продавці, серед яких є відповідач, зобов`язалися до 21 листопада 2019 року знятися з реєстраційного обліку та гарантували, що відчужувана земельна ділянка прихованих недоліків не має, що є підставою для укладання основних договорів купівлі-продажу.

21 листопада 2019 року позивач, відповідач та інші співвласники житлового будинку та земельної ділянки з`явилися до приміщення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Панченка О. В. для укладання основного договору купівлі-продажу. Даний факт сторона відповідача не заперечувала.

Окрім того, в матеріалах справи міститься копія свідоцтва від 21 листопада

2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко О. В., яким приватний нотаріус посвідчив, що позивач ОСОБА_1

21 листопада 2011 року з 16 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв. знаходилася у приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 23, оф. 18, робоче місце приватного нотаріуса Панченка О. В.

Як пояснив представник позивача у суді першої інстанції, основні договори купівлі-продажу не були укладені у зв`язку з невиконанням продавцями, в тому числі і відповідачем умов попереднього договору.

На підтвердження того, що земельна ділянка, площею 0,0937 га, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :91:262:0032, що знаходиться на АДРЕСА_2 має недоліки та обмеження, позивачем до позовної заяви долучено копію Звіту за результатами проведення аудиту об`єкта нерухомості від

13 листопада 2019 року, проведеного АО «Домініон», інформаційну довідку з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від

13 листопада 2019 року, копію рішення Київської міської ради VI сесії VIII скликання від 26 червня 2018 року № 1049/5113 «Про приватизацію земельної ділянки громадянкам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на

АДРЕСА_2 », копію рішення Київської міської ради VIІ сесії VIII скликання від 20 грудня 2018 року № 475/6526 «Про внесення змін до Концепції збереження зелених зон у

м. Києві».

Із зазначених документів встановлено, що земельна ділянка містить ряд недоліків та обмежень у її використанні, а саме:

1) земельна ділянка має обмеження у її використанні як зона особливого режиму забудови, тобто, на більшу частину земельної ділянки (площею 0,0885 га) поширюється обмеження у використанні земельної ділянки, яке встановлено ДБН В.1.1-5-2000 «Захист від небезпечних геологічних процесів будинки і споруди на підроблюваних територіях і просідаючих ґрунтах (у чинній редакції ДБН В.1.1-45:2017 «Будівлі і споруди в складних інженерно-геологічних умовах. Загальні положення);

2) частина земельної ділянки, площею 0,002 га відноситься до земель, що резервуються відповідно до «Програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 року та концентрації формування зелених насаджень в центральній частині міста», затвердженої рішенням Київської міської ради від 19 липня 2005 року № 806/3381. Даним рішенням встановлено, що використання територій зелених насаджень загального користування, проекти землеустрою яких розроблені та погоджені відповідно до пункту 2 цього рішення, здійснюється виключно для рекреаційних та суспільних потреб відповідно до законодавства. Термін дії цієї програми продовжено до 31 грудня 2019 року відповідно до рішення Київської міської ради від 20 грудня 2018 року № 475/6526. У зв`язку з цим на частину земельної ділянки розміром 0,002 га встановлено обмеження у використанні - зони особливого режиму забудови.

Так, у Звіті за результатами проведення аудиту об`єкта нерухомості від

13 листопада 2019 року з посиланням на статтю 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» згідно якої для здійснення будівництва на земельній ділянці необхідно здійснити видалення зелених насаджень, а для цього необхідно оплатити відновну вартість зелених насаджень, зазначено, що власники земельної ділянки не надали документи, які б підтверджували оплату ними відповідної вартості зелених насаджень на зазначеній земельній ділянці. Також власниками не надано підтверджень укладання охоронного договору на зелені насадження, так як це передбачено пунктами 16.1 та 16.2 Порядку видалення зелених насаджень на території м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 27 жовтня 2011 року № 384/6600. Зазначене може свідчити, що власниками не виконано вимоги, що встановлюються для використання земельної ділянки.

Сторона відповідача, заперечуючи проти того, що земельна ділянка, яку мала придбати позивач, має недоліки, не надала доказів, які б спростували висновки, викладені в аудиторському звіті.

Таким чином, на підставі зібраних у справі доказів, судом встановлено наявність обмеження можливості використання даної земельної ділянки її власником.

Під час розгляду справи сторона відповідача стверджувала, що вся інформація про земельну ділянку, в тому числі в частині наявних обмежень, була відома позивачу до укладання основних договорів.

При дослідженні матеріалів справи, судом встановлено, що про наявні обмеження земельної ділянки позивач дізналася 13 листопада 2019 року, а саме із аудиторського звіту, тобто майже через місяць після укладання попереднього договору від 15 жовтня 2019 року, в якому продавці гарантували, що відчужувана земельна ділянка прихованих недоліків не має.

Попередній договір від 15 жовтня 2019 року не містить жодної інформації, що земельна ділянка належить до зсувонебезпечного району та частина її території є зарезервованою для розвитку мережі зелених насаджень загального користування.

Судом також встановлено, що відповідач не знялася з реєстраційного обліку до

21 листопада 2019 року.

ОСОБА_2 пояснила суду, зокрема, що оскільки позивач повідомила завчасно, що не буде укладати основні договори купівлі-продажу в зв`язку з тим, що земельна ділянка має певні недоліки, співвласники будинку та земельної ділянки не знялися з реєстраційного обліку за місцем проживання.

Аналогічні свідчення в судовому засіданні суду першої інстанції надала свідок ОСОБА_6 .

Оскільки відповідач не виконала істотні умови попереднього договору, в результаті чого не було укладено основних договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, позивач вважала, що, сплачені нею кошти в розмірі 11 291,67 грн. в якості авансу за попереднім договором, мають бути стягнуті з відповідача.

Відповідач заперечуючи проти позову, посилалася на те, що дані кошти мають ознаки завдатку, який не підлягає поверненню позивачу в зв`язку з відмовою укласти основний договір.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

Вирішуючи спір, та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із невиконання відповідачем умов попереднього договору у зв?язку із чим наявний факту не укладення договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки з вини відповідача, а відтак передана відповідачу грошова сума у розмірі 11 291,67 грн, що відповідає 1/12 частині від 135 500,00 грн, є авансом та підлягає поверненню позивачу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку аргументам апеляційної скарги в контексті установлених фактичних обставин справи, Київський апеляційний суд виходить із такого.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим суд, з`ясувавши в розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального

і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року в справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21) вказано, що «суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. На суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Проте суди попередніх інстанцій зазначених вимог закону не врахували та дійшли передчасного й формального висновку про відмову в задоволенні позову, не застосувавши до спірних правовідносин правові норми, які підлягають застосуванню, на що мали повноваження згідно з вимогами ЦПК України. Суди в достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не надали належної правової оцінки доводам і доказам сторін, по суті спір не вирішили, тому дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позову. Висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову через помилкове правове обґрунтування позовних вимог є перешкодою в доступі до правосуддя, а відтак - порушенням статті 6 Конвенції та статей 55, 124 Конституції України, оскільки позивач визначає предмет та підстави позову, а обов`язком суду є установлення обґрунтованості позову та вирішення спору по суті заявлених вимог з визначенням правовідносин сторін, що випливають зі встановлених обставин та правових норм, які підлягають застосуванню до цих правовідносин. Посилання позивачів у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню в цій справі, не є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки суд при вирішенні справи враховує підставу (обґрунтування) та предмет позовних вимог. Підставою позову є фактичні обставини, що наведені в заяві, тому зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Таким чином, визначення предмета та підстав спору є правом позивача, у той час як встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи».

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів,

(в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

Аналіз цивільного законодавства свідчить, що перекваліфікація відповідного договору може мати місце, зокрема, при: (а) недійсності договору (зокрема, удаваності договору); (б) тлумаченні змісту договору. Перекваліфікація договору можлива тільки в тих випадках, коли вона відбувається в межах спору, що стосується такого договору. Саме такий висновок зумовлений тим, що по своїй суті перекваліфікація направлена на з`ясуванні справжньої волі сторін договору, який перекваліфіковується в інший. А це, відповідно, можливо зробити тільки в рамках спору щодо такого договору.

Відповідно до частин першої - третьої стаття 635ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тлумачення статті 1212 ЦК України свідчить, що необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України

У справі, що переглядається, установлені судом першої інстанції обставини, зміст попереднього договору від 15 жовтня 2019 року та тлумачення його змісту (значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів, порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину) дозволяють зробити висновок про те, що сторони мали намір в майбутньому укласти договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки. Оскільки договори купівлі-продажу не були укладені, то підстава отримання від ОСОБА_1 11 291,67 грн., що відповідає 1/12 частині від 135 500,00 грн., в рахунок продажу належної ОСОБА_2 1/12 частки житлового будинку та земельної ділянки, відсутня.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, завдаток є способом забезпечення виконання зобов`язання та одночасно є способом платежу. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

За таких обставин, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність у позивача права вимоги повернення 11 291,67 грн., проте помилився з мотивами такого висновку, оскільки таке право виникло у позивача на підставі статті 1212 ЦК України.

Подібний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 15 вересня

2021 року у справі № 756/5677/17 (касаційне провадження № 61-3351св20).

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

З огляду на викладене, та те, що відповідачем, як продавцем, у порушення умов попереднього договору не було повідомлено про існуючі недоліки та обмеження земельної ділянки, у порушення умов попереднього договору, а саме пункту 2.7, відповідач не знялася з реєстраційного обліку до 21 листопада 2019 року, що і слугувало підставою для не укладення основних договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки з вини відповідача, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є правильним, проте суд першої інстанції помилився з мотивами такого висновку, оскільки таке право виникло у позивача на підставі статті 1212 ЦК України, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено незастосування закону, який підлягав застосуванню, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року підлягає зміні в мотивувальній його частині з підстав, зазначених у цій постанові.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Зміна Київським апеляційним судом мотивів задоволення позовних вимог, не вплинуло на обсяг задоволених позовних вимог судом першої інстанції та не свідчить про зміну пропорційності задоволених позовних вимог, що давало б підстави Київському апеляційному суду здійснити розподіл судових витрат відповідно до правил статті 141 ЦПК України.

Тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат за наслідком перегляду справи в апеляційному порідку.

Щодо заявлених клопотань

У поданому, 06 вересня 2021 року представником ОСОБА_1 - адвокатом

Пінчуком О. Г. через засоби поштового зв?язку до Київського апеляційного суду відзиві на касаційну скаргу, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 просить також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у зв?язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000,00 грн.

Колегія суддів, вивчивши заявлене клопотання, перевіривши матеріали, додані до клопотання, дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року

№ 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за замістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правилами частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у зв`язку з підготовкою відзиву на апеляційну скаргу, представником

ОСОБА_1 - ОСОБА_7 надано: копію договору про надання правничої допомоги від 10 червня 2021 року № 10-06/21; копію додатку від 25 серпня 2021 року № 2 до договору від 10 червня 2021 року № 10-06/21 про надання правничої допомоги; оригінал квитанції від 06 вересня 2021 року № 0.0..1 про оплату витрат на професійну правничу допомогу у зв?язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000,00 грн; оригінал меморіального ордеру від 06 вересня 2021 року № @2PL225752 щодо зарахування сплачених ОСОБА_1 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу на рахунок адвокатського об?єднання «Домініон» та оригінал звіту про надання професійної правничої допомоги станом на 06 вересня 2021 року.

Представником ОСОБА_1 - ОСОБА_7 на адресу ОСОБА_2 було направлено копію відзиву для надання своїх пояснень щодо заявленої суми компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Доказів на спростування розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у зв`язку з підготовкою відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 8 000,00 грн., ОСОБА_2 не надано.

З огляду на зазначене, Київський апеляційний суд дійшов висновку про доведеність представником позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000,00 грн., а відтак вказана сума підлягає стягненню з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Стащука Володимира Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від

23 березня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги, у розмірі 8 000,00грн (вісім тисяч гривень)

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна