Справа № 495/7328/21
Номер провадження 2/495/2600/2021
22 вересня 2021 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Боярського О.О.,
за участі секретаря судових засідань Гасанзаде М.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -
Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.
До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності про визнання права власності, у якій позивач просить суд:
- визнати договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 від 25.09.2020, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним;
- визнати право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 27.7 кв.м., житловою 22,6 кв.м.
В обґрунтування позову зазначає, що згідно договору купівлі-продажу від 25.09.2020, укладеного між Позивачем та ОСОБА_2 . Позивач придбав, а відповідач продала йому 43/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .
На виконання умов договору купівлі-продажу від 25.09.2020 року, позивач ОСОБА_1 оплатив всю вартість 43/100 частин житлового будинку та жодних заперечень зі сторони відповідача не було.
У зв`язку з тим, що в день коли було укладено договір між нами нотаріуси не працювали вищезазначений правочин, всупереч вимогам чинного законодавства не був посвідчений нотаріально. Разом з тим, відповідно до п. 2.1 договору відповідачі були зобов`язані до 0110.2020 року засвідчити його нотаріально.
Відповідач отримала грошові кошти у повному обсязі, про що написала відповідну розписку. Крім того, Відповідач зобов`язувалась посвідчити вказаний договір купівлі - продажу нотаріально у строк до 01.10.20, однак до теперішнього часу не виконала своєї обіцянки та ухиляєься від таких дій. На всі мої звернення щодо виконання взятих на себе зобов`язань відповідачі пояснюють, що на даний момент в них не має часу та коштів на оплату послуг нотаріуса.
Відповідач передала Позивачу після укладення договору купівлі-продажу від 25.09.2020 всі оригінали правовстановлюючих документів.
Позивач направляв Відповідачу двічі листи з проханням піти до нотаріуса від 12.10.2020 та від 28.10.2020, однак Відповідач знову ж таки не виконала свої обіцянки.
Пізніше Позивач випадково дізнався, що Відповідачу було на придбані ним 43/100 часток житлового будинку рішенням Мологівської сільської ради надано нову адресу: АДРЕСА_2 .
Згідно інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за Відповідачем зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 27,7 кв.м., житловою 22,6 кв.м., що розташований у АДРЕСА_2 .
У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Процесуальні дії.
Ухвалою суду від 08.09.2021 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху, наданий термін на усунення недоліків.
13.09.2021 року позивач подав до суду заяву про усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 08.09.2021 року, також долучила до матеріалів позовної заяви квитанцію про сплату судового збору. Просить провадження у справі відкрити.
Ухвалою суду від 14.09.2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.
У судове засідання 22.09.2021 року сторони не з`явились.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, враховуючи відсутність відзиву відповідача в порядку статті 280 ЦПК ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, в порядку заочного розгляду справи.
З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню с заступних підстав.
Фактичні обставини справи встановлені судом.
Згідно договору купівлі-продажу від 25.09.2020 року, укладеного між Позивачем та ОСОБА_2 . Позивач придбав, а відповідач продала йому 43/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 .
На виконання умов договору купівлі-продажу від 25.09.2020, Позивач ОСОБА_1 оплатив всю вартість 43/100 частин житлового будинку. Відповідач передала Позивачу після укладення договору купівлі-продажу від 25.09.2020 всі оригінали правовстановлюючих документів.
Відповідач зобов`язувалась посвідчити вказаний договір купівлі - продажу нотаріально у строк до 01.10.20, однак до теперішнього часу не виконала своєї обіцянки та ухиляється від таких дій.
Позивачем направлялися на адресу Відповідача листи з проханням звернутися до нотаріуса від 12.10.2020 року та від 28.10.2020 року, однак Відповідач ігнорувала вказані листи.
Рішенням Мологівської сільської ради надано нову адресу оберту нерухомого майна - 43/100 частин житлового будинку: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 27,7 кв.м., житловою 22,6 кв.м., що розташований у АДРЕСА_2 .

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.657 ЦК України, договір купівлі продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири), або іншого нерухомого майна, укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

В ході судового розгляду справи було встановлено, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань згідно договору купівлі-продажу, тобто він ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

Згідно ч.2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлено його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна сторона вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

ч.2 ст. 220 ЦК України передбачає, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Факт правомірного відчуження вищевказаного об`єкту нерухомості з боку відповідача, шляхом договору купівлі-продажу, підтверджується наявними у справі доказами.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ч.1 ст.334 ЦК України вказує, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Під час розгляду справи встановлено, що при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 , сторони домовились про усі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, однак відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань згідно договору купівлі-продажу, тобто ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого права та позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 від 25.09.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 27.7 кв.м., житловою 22,6 кв.м.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.О. Боярський