П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Київської міської ради, третя особа - приватне підприємство «ГЕОС», про відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав шляхом визнання недійним рішення ради та державного акту на право власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та з урахуванням уточнених вимог просив відновити стан земельної ділянки АДРЕСА_1 , загальною площею 0,10 га ОСОБА_1 , який існував до порушення прав, шляхом визнання недійсним рішення Київської міської ради № 503/3337 від 01 жовтня 2007 року про передачу ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд площею 0,06 га на АДРЕСА_1 та виданого на його підставі 17 травня 2011 року на ім`я ОСОБА_3 державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 028977 площею 0,0619 га за вказаною адресою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 серпня 2007 року рішенням Київської міської ради ОСОБА_1 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 . 01 жовтня 2007 року рішенням Київської міської ради ОСОБА_3 було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд площею 0,06 га на АДРЕСА_1 та 17 травня 2011 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку на площу 0,0619 га. 12 червня 2008 року ОСОБА_1 як сусідній землекористувач в офісі ПП «ГЕОС» по вул. Прорізній в місті Києві підписав акт встановлення меж, де площа земельної ділянки ОСОБА_3 була визначена у розмірі 0,06 га. Проте, на місцевості межі не встановлювалися, межові знаки в натурі нікому не передавалися. 25 липня 2018 року позивач звернувся до КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» за виготовленням технічної документації для реєстрації права власності за ним на земельну ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_1 та при виїзді на місцевості з`ясувалося, що конфігурація земельної ділянки ОСОБА_3 (координати) по АДРЕСА_1 накладаються на його земельну ділянку, у зв`язку з чим його земельна ділянка зменшилась по площі на 0,02 га. На думку позивача, право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,06 га по АДРЕСА_1 порушує його законні права, як законного користувача земельної ділянки, у зв`язку з допущеними помилками в технічній документації ОСОБА_3 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати частково рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції так і не врахував того, що рішення Київради від 01 жовтня 2007 року унеможливлює раніше прийняте рішення Київради щодо позивача від 22 серпня 2007 року, яке прийняте на підставі проекту КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» від 23 березня 2005 року, який у свою чергу, було виконано на підставі згоди Київської міської ради від 21 жовтня 2002 року, наданої згідно висновків шести державних та комунальних підприємств міста Києва. Протягом трьох років, що тривав розгляд судової справи, суд першої інстанції, маючи у матеріалах справи два рішення та два проекти відводу, не з`ясував, в чому саме полягає відновлення стану земельної ділянки, чому одне рішення більш законне, ніж інше. Після встановлення межових знаків відбувається погодження з сусідами на місцевості та підписання Акту і ця процедура чітко визначена Законом. Однак, така процедура виконана не була і не були встановлені межові знаки, що є грубим порушенням норм законодавства. Позивач не згодний змінювати умови та конфігурацію землекористування, які склалися ще у 1953 році та існує до сьогоднішнього дня. Оскільки позивач не є фахівцем і не знав механізму цього процесу, він підписав згоду та акт одночасно. Висновок експерта є неповним і це призводить до того, що земельна ділянка позивача площею 0,10 га залишається без проходу і проїзду. Експертом не було враховано, що загальна площа земельних ділянок, що перебувають у позивача становить - 0,2412 га. При цьому, експерт зазначає у висновку, що у фактичному користуванні позивача перебуває земельна ділянка загальною площею 0,2186 га. Найголовнішим також залишається і неможливість потрапити на свою ділянку позивачу, оскільки в тому вигляді, в якому існує на даний час конфігурація земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 повністю поглинає не тільки проїзд на земельну ділянку позивача, але й прохід.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено,що 22 серпня 2007 року рішенням Київської міської ради № 317/2151 ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 (а.с.15-16, Т.1).

Рішенням Київської міської ради № 503/3337 від 01 жовтня 2007 року «Про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Святошинському районі міста Києва» ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд площею 0,06 га на АДРЕСА_1 (а.с.155-158, Т.1).

17 травня 2011 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) було видано ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку на площу 0,0619 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівельних споруд (а.с.163, зворотня сторона, Т.1).

З матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2008 року в приміщенні ПП «ГЕОС» ОСОБА_4 підписав акт здачі прийомки перенесених в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, переданої у приватну власність для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, де площа земельної ділянки ОСОБА_3 визначена у розмірі 0,06 га (а.с.17, Т.1).

Висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, виготовленим «Українським центром судових експертиз» № 2-29/05 від 29 травня 2020 року, встановлено, що площа та межі земельних ділянок сторін у справі за фактичним використанням не відповідають площі та межам відповідно до площі, переданої у власність за рішенням Київської міської ради ОСОБА_3 АДРЕСА_1 (0,06 га) а саме: земельна ділянка, яка перебуває у фактичному користуванні, становить 0,0517 га, тобто, зменшилася на 0,0102 га (а.с.1-21, Т.2).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач використала своє право на отримання земельної ділянки у передбаченому законом порядку. Позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.

За змістом ч. 3 ст. 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідно до ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини, виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної ділянки(паю).

Згідно з ч. 7-10 ст. 118 ЗК України відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачені у ст. 166-186-1 ЗК України.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказує на те, що земельна ділянка виділена відповідачу у такий спосіб, що вона накладається на земельну ділянку позивача, у зв`язку з чим земельна ділянка останнього зменшилась по площі на 0,02 га.

У той же час, позивачем не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Так, під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд площею 0,06 га.

У ході судового розгляду справи було проведено експертизу та у висновку експерта від 29 травня 2020 року зазначено, що у фактичному користуванні ОСОБА_1 станом на час дослідження перебуває у користуванні ділянка площею 0,2186 га. Натомість, у фактичному користуванні відповідача ОСОБА_3 перебуває земельна ділянка площею 0,0517 га, тобто, на 0,0102 га менше.

У висновку також зазначено, що внаслідок ненадання координат на земельну ділянку ОСОБА_1 , місцеположення ділянки площею 0,1000 га встановити неможливо.

Земельна ділянка, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 , що розташована по АДРЕСА_1 , накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :75:183:0003, яка перебуває у власності ОСОБА_3 (а.с.20-21, Т.2).

За таких обставин, посилання позивача на те, що земельна ділянка відповідача, в межах, що визначені державним актом про право власності на землю, накладається на земельну ділянку позивача є безпідставними та не підтверджуються наявними у справі доказами, а, відтак, позивачем не доведено порушення його прав відповідачами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про неповноту висновку експерта та неврахування експертом певних обставин при проведенні дослідження.

Відповідно до ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Отже, якщо позивач вважав висновок експерта неповним або у нього виникли сумніви щодо його правильності, він не був позбавлений права заявити клопотання про призначення повторної або додаткової експертизи. Проте, таким правом позивач не скористався. Представник позивача просила лише викликати експерта для надання усних пояснень щодо висновку (а.с.44, 63, Т.2).

Позивач вказує, що підписуючи акт встановлення меж, він не знав механізму цього процесу, підписав згоду та акт одночасно При цьому, при виділенні ОСОБА_3 земельної ділянки на місцевості її межі не встановлювалися, межові знаки в натурі нікому не передавалися.

Разом з тим, у даному випадку вказані обставини не мають значення для справи, оскільки як зазначалося вище ОСОБА_1 не доведено факт порушення його прав рішенням Київської міської ради № 503/3337 від 01 жовтня 2007 року про передачу ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалено на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.