Ухвала

27 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 442/7006/19

провадження № 61-2295ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Воробйової І. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_3 , про переукладення договору про встановлення земельного сервітуту на право проходу, проїзду по земельній ділянці,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2020 року позов задоволено.

Встановлено земельний сервітут відносно частини земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:0233 площею 0,0346 га, яка належить на праві власності ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , які належить на праві власності ОСОБА_1 , на право проходу та проїзду транспортним засобом до дороги загального користування терміном дії сервітуту - з дати державної реєстрації права земельного сервітуту до 12 квітня 2064 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2020 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 , у задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_2 за їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У лютому 2021 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 , подала касаційну скаргу (надійшла 15 лютого 2021 року), в якій, заявник просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року та залишити в силі заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2021 касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме: заявнику необхідно зазначити конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Зазначена ухвала направлялась ОСОБА_1 , тричі на адресу: АДРЕСА_2 , проте повернулась 23 квітня 2021 року, 16 червня 2021 року та 21 вересня 2021 року на адресу Верховного Суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Крім того, вищезазначена ухвала направлялася 28 вересня 2021 року на електронну адресу ОСОБА_1 , зазначену в касаційній скарзі.

Згідно частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 131 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

До касаційного суду заява про зміну місця проживання або місцезнаходження не надходила.

Здійснюючи повідомленняОСОБА_1 , про залишення касаційної скарги без руху, суд касаційної інстанції врахував, що відомості про інші адреси для листування у матеріалах провадження відсутні.

Також, варто зазначити, що ухвала Верховного Суду від 26 лютого 2021 року внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень та перебуває у вільному доступі.

Рішенням Європейського суду з прав людини «Чірікоста і Віола проти Італії» визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання.

Оскільки, станом на 27 жовтня 2021 року заявником недоліки касаційної скарги не усунуто, вказане свідчить про невиконання ним вимог ухвали Верховного Суду від 26 лютого 2021 року, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявнику.

Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України та статті 185 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_3 , про переукладення договору про встановлення земельного сервітуту на право проходу, проїзду по земельній ділянці, вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. А. Воробйова