ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року

м. Харків

справа № 2008/2-388/11

провадження № 22-ц/818/4515/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів - Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

учасники справи :

позивач Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на заочне рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 08 липня 2011 року, постановлене суддею Уханьовою І.С.,

В С Т А Н О В И В:

22.06.2011 року представник ПАТ КБ „Приватбанк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 96517 грн. 44 коп. за кредитним договором від 07.11.2007 року за № DN81AR03110305, згідно якого ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 117278,20 гривень строком з 07.11.2007 року по 06.11.2014 року.

Обгрнутовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що всупереч умов укладених між сторонами договорів відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, в зв`язку з чим станом на 13.04.2011 р. виникла заборгованість перед Банком по сплаті кредиту в сумі 96517 грн. 44 коп, з яких: заборгованість за кредитом - 49108 грн. 06 коп.; забогованість по процентам за користування кредитом - 20911 грн. 04 коп.; забогованість по комісії за користування кредитом - 10261 грн. 20 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 16237 грн. 14 коп. Вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 08 липня 2011 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним догровором № DN81AR03110305 від 07.11.2007 рорку в розмірі 96517, 44 грн., судовий збір в сумі 965, 17 грн., а також витрати на ІТЗ в розмірі 120 грн.

Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 18 травня 2021 року у задоволенні заяви представника відповідача про перегляд заочного рішення Вовчанського районного суду Харківської області у справі № 2-388/2011 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги представник відповідача посилався на те, що включення комісії за користування кредитом до суми заборгованості є незаконним та порушує права відповідача. Посилаючись на вимоги ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», у редакції чинній до 10.06.2017 року вважає, що позивач порушив права відповідача та умови договору про надання кредиту. Зазначає, що строк повернення кредиту визначено 06.11.2014 року, банк до суду із позовом звернувся 22.06.2011 року, тобто достроково, посилаючись на постанову Верховного Суду від 26.05.2020 року № 638/13683/15-ц, вказував, що банк не виконав вимоги ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо направлення позичальнику повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту. Також вказує, що вимоги про стягнення пені не можуть підлягати задоволенню в межах висунутих позивачем, тобто за весь період, а лише в межах одного року.

Представник позивача надав додаткові пояснення та вказав, що банк пропустив строк позовної давності та заборгованість за нарахованими з 19.11.2007 року по 31.05.2008 року відсотками в сумі 9691,35 грн. стягненню не підлягає.

Банк надав письмові пояснення до суду апеляційної інстанції, де вказав, що 07.11.2007 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № DN81AR03110305. За умовами кредитного договору № DN81AR03110305 від 07.11.2007 року відповідач зобов`язався сплачувати за користування кредитом відсотків у розмірі 0.80% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми наданого кредиту на придбання автомобіля щомісячно в період сплати. Щомісячний платіж відповідач зобов`язався вносити в період з 07 по 11 число кожного місяця в розмірі 1835,37 грн. Відповідно до п.п. 4.1. 7.4 кредитного договору № DN81AR03110305від 07.11.2007 року при порушенні позичальником кожного із зобов`язань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 договору банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення платежу. В даному випадку, винагорода у розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту за своїм характером є встановленою договором платою банку за здійснення фінансової послуги - надання кредитних коштів у користування та резервування коштів на сплачу страхових платежів. З огляду на норми законодавства та на те, що відповідач була ознайомлена з сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, та інші відомості, які має повідомити банк перед укладенням споживчих кредитних договорів, доводи апеляційної скарги про незаконне нарахування комісії є необгрунованими та не заслуговують на увагу. Згідно умов договору строк виконання зобов`язань спливає 06.11.2014 року, позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 19.06.2011 року - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Що стосується позовної давності до пені, то пеня, нарахована за останній рік перед зверненням до суду складає: 16237,14 грн. (нараховано пені за весь період) 5129,50 і рн. (нараховано до 13.04.2010 року ) = 11107,64 грн. - нараховано пені за рік (з 13.04.2010 року по 13.04.2011 року).

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не виконані вимоги кредитного договору, тому є підтсави для задоволення позовних вимог.

Але погодитись з такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, 07.11.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DN81AR03110305.

За умовами кредитного договору № DN81AR03110305 від 07.11.2007 року відповідач зобов`язався сплачувати за користування кредитом відсотків у розмірі 0.80% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми наданого кредиту на придбання автомобіля щомісячно в період сплати. Відповідно до п.п. 4.1. 7.4 кредитного договору № DN81AR03110305від 07.11.2007 року при порушенні позичальником кожного із зобов`язань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 договору банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Всупереч умов укладених між сторонами відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, в зв`язку з чим станом на 13.04.2011 р. виникла заборгованість перед Банком по сплаті кредиту в сумі 96517 грн. 44 коп, з яких: заборгованість за кредитом - 49108 грн. 06 коп.; забогованість по процентам за користування кредитом - 20911 грн. 04 коп.; забогованість по комісії за користування кредитом - 10261 грн. 20 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 16237 грн. 14 коп.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В п. 7.1 кредитного договору, який підписаний відповідачем 07.11.2007 року відповідач зобов`язався сплачувати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,80% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми наданого кредиту на придбання автомобіля щомісячно в період сплати. Відповідно до п.п. 4.1. 7.4 кредитного договору № DN81AR03110305від 07.11.2007 року при порушенні позичальником кожного із зобов`язань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 договору банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Стосовно забогованості по комісії за користування кредитом у розмірі 10261 грн. 20 коп. колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту кредитного договору, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі (на купівлю автомобіля), то особливості регулювання відносин сторін визначаються також Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з частиною п`ятою статті 11, частиною першою, другою, п`ятою, сьомою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови вдоговорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Відповідно до пункту 3.6 Правил банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

У справі, яка переглядається, умовами договору передбачено сплату винагороди за надання фінансового інструменту в момент надання кредиту та винагороди у розмірі 0,50%, однак не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу.

Зазначений правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що встановивши у кредитному договорі сплату комісії, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, що є незаконним, отже у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 10261, 20 грн. слід відмовити.

Також, колегія суддів вважає, що до позовних вимог про стягнення пені за порушення основного зобов`язання підлягає застосувнню спеціальний строк позовної давності в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Аналізуючи приписи ст. 266 і ч. 2 ст. 258 ЦК України, слід дійти висновку, що можливість стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням позивача до суду.

Таким чином пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, згідно розрахунку, наданого позивачем, складає 11107,64 грн. за період з 13.04.2010 року по 13.04.2011 року. Відповідач свого розрахунку ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надав.

Доводи відповідача про те, що банк не виконав вимоги ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо направлення позичальнику повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідач була обізнана про те, що вказана цивільна справа з 2011 року перебуває в провадженні суду, однак жодних заходів для погашення заборгованості не вчинила.

Отже, оскільки сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору, тому колегія суддів вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 49108, 06 грн., заборгованості по процентам за коритсування кредитом у сумі 20911, 04 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов`язнання за договором за один рік, а саме з 13.04.2010 року по 13.04.2011 року у сумі 11107,64 грн., а всього 81 126, 74 грн.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині суми стягнення, позов АТ КБ «Приватбанк» частковому задоволенню, стягненню на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 49108, 06 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 20911, 04 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов`язнання за договором за один рік, а саме з 13.04.2010 року по 13.04.2011 року у сумі 11107,64 грн., а всього 81 126, 74 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у сумі 810, 74 грн. за подачу позову до суду першої інстанції, та з АТ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 231,60 грн. за подачу апеляційної скарги.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч.10 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи вимогич.10 ст.141ЦПК України з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути судовий збір у розмірі 579,14 грн. (810,74 231,60 грн.).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 08 липня 2011 року змінити в частині суми стягнення.

Позовні вимоги вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 49108, 06 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 20911, 04 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов`язнання за договором у сумі 11107,64 грн., а всього 81 126, 74 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 579,14 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК Україниоскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна

Повний текст постанови виготовлено 01 листопада 2021 року