Справа № 504/3390/20
Номер провадження 2/504/1180/21
02.11.2021смт.Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Жовтан П.В.,
за участю секретаря судових засідань Сокурцової Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Марківського об`єднаного управління пенсійного фонду України Луганської області, про стягнення боргу за договором позики, забезпеченої заставою,
В судових засіданнях позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, в подальшому надала заяву про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання якого розташоване на тимчасово окупованій території України, викликався до суду в порядку, визначеному ст.12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тобто через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив від відповідача не надходив.
Представник третьої особи Марківського об`єднаного управління пенсійного фонду України Луганської області надав до суду відзив, в якому заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що в склад спадщини, яку отримав відповідач як позичальник по договору позики та як заставодавець входять не кошти як майно, а майнове право на їх отримання у Пенсійному фонді України. Доказів того, що на час укладання договору позики та на час розгляду даної справи, відповідач реалізував своє майнове право згідно свідоцтва на право на спадщину та отримав вказану суму позивачем не надано. Пенсійний фонд не визначений як боржник відповідача в Договорі позики та по справі не надано доказів, що відповідач повідомив управління як боржника про здійснену заставу прав. Отже, вважають позовні вимоги такими, що не відповідають наявним у позивача правам, згідно Договору позики та положень норм ЗУ «Про заставу».
У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, зі згоди представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судовим розглядом встановлено, що 21.05.2019р., між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, забезпеченої заставою (а.с.10-11)
Згідно п.2.1.2 Договору, до обов`язків позичальника-заставодавця входить повідомлення свого боржника Марківського об`єднаного управління пенсійного фонду України Луганської області про здійснену заставу прав.
Пунктом 4 Договору, сторони домовились про те, що місцем виконання договору є с.Крижанівка Лиманського району Одеської області
У п.2.1.11 Договору вказується, що у випадку несплати позичальником основної суми з метою забезпечення повного виконання зобов`язання позичальник передає в заставу позикодавцю усі права на кошти, що зберігаються у Марківському об`єднаному управлінні пенсійного фонду України Луганської області, правова природа яких є неодержана за дні життя пенсія, що належала, але не була отримана за життя спадкодавцем матір`ю позичальника ОСОБА_3 . Підписанням даного договору Позичальник засвідчує, що право на отримання грошей в порядку спадкування засвідчено державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори м.Одеса Масловою М.В., ніким не оскаржене та чинне.
Допитані в судовому засіданні свідки, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили факт укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики, забезпеченої заставою від 21.05.2019р.
Відповідно до ст.13 Закону України «Про заставу», договір застави повинен бути укладений у письмовій формі.
Згідно ст. 17 ЗУ «Про заставу», заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Статтею 20 ЗУ «Про заставу» встановлено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.
Згідно ст. 49 ЗУ «Про заставу», заставодавець може укласти договір застави як належних йому на момент укладення договору прав вимоги по зобов`язаннях, в яких він є кредитором, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.
У договорі застави прав повинна бути вказана особа, яка є боржником по відношенню до заставодавця. Заставодавець зобов`язаний повідомити свого боржника про здійснену заставу прав. Строкове право вимоги, яке належить заставодавцю - кредитору може бути предметом застави тільки до закінчення строку його дії.
У договорі застави прав, які не мають грошової оцінки, вартість предмета застави визначається угодою сторін.
Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про заставу», при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права, або в інший спосіб, незаборонений законом, у тому числі шляхом продажу права вимоги третій особі. Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави.
Разом із цим, ЦК України у ст.ст.3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Розкриваючи зміст засади свободи договору у статтях 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.
Умови укладеного між сторонами договору є обов`язковими для його сторін та їх правонаступників.
Договір позики, має пункти що регулюють відносини між сторонами щодо забезпечення грошового зобов`язання заставою. Суд вважає, що п. 1.2 Договору не відповідає фактичним правам позичальника на предмет застави вище зазначеним положенням Закону України «Про заставу»
Згідно змісту Свідоцтва на право на спадщину, виданого відповідачу, вбачається, що спадщина складається з недоотриманої померлій суми коштів, що знаходяться у Марківському об`єднаному управлінні пенсійного фонду України Луганської області. Виходячи з наведеного суд визнає, що в склад спадщини, яку отримав відповідач як позичальник по Договору Позики та як заставодавець входять не кошти як майно, а майнове право на їх отримання.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є недоведеними та не відповідають наявним у позивача правам згідно Договору позики та положень норм Закону України «Про заставу», а тому не підлягають задоволенню.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволенню не підлягає, судовий збір не відшкодовується.
Керуючись ст.ст.12,13, 81, 89, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Марківського об`єднаного управління пенсійного фонду України Луганської області, про стягнення боргу за договором позики, забезпеченої заставою відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідно до п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суддя Жовтан П. В.