Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6924/21
Провадження 2-з/711/144/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2021 року суддя Придніпровського районного судуд м. Черкаси Демчик Р.В., при секретарі Кофановій А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Рой О.В. про забезпечення позову у справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Рой О.В. до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири,-

встановив:

28.10. 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Рой О.В. звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири.

В позові просить суд визнати частково недійсним у частині покупця, укладений 24.05.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_1 та стягнути з відповідачів на його користь судові витрати по сплаті судового збору та правової допомоги.

Разом з позовною заяву представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій представник позивача просить накласти арешт на нерухоме майно, а саме квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 101 кв.м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ).

Заяву про забезпечення позову обґрунтовує тим, що невжиття заходів може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача, на захист яких подано позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

На виконання вимог ст. 151 ЦПК України, зазначається, що оскільки недійсність договору купівлі-продажу від 24.05.2019 буде встановлена лише після набрання законної сили судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду справи, тому у разі задоволення позовних вимог позивача, він може бути позбавлений можливості ефективного відновлення порушених його прав, адже ОСОБА_2 зможе продати зазначене майно або якимось іншим чином воно може бути відчужене, заставлено, подаровано, що в подальшому призведе до не виконання рішення суду та порушення прав ОСОБА_1 .

Більше того, у разі можливого задоволення позову позивачеві необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для ефективного захисту і поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких позивач звернувся до адміністративного суду, оскільки у разі продажу ОСОБА_2 квартири за адресою АДРЕСА_1 , третій особі, договір який є предметом оскарження - недійсності у позові, втратить чинність та відсутня буде змога перевести право покупця у договорі від 24.05.2019 із ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

Крім того, у разі можливого задоволення позову позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для ефективного захисту і поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду, оскільки необхідним буде вчинення подальших дій, зокрема оскарження продажу чи будь якої іншої реалізації чи застави квартири за адресою АДРЕСА_1 третій особі, а відтак відновлення порушених прав ОСОБА_1 буде значно ускладнено та потребуватиме значних матеріальних затрат та часу.

Таким чином, у даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення порушених прав позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду, або навіть унеможливити, що є достатньою підставою для забезпечення позову відповідно до ст. 149 ЦПК України.

З урахуванням вищевикладеного та у кореспонденції із положеннями ст. 150 ЦПК України, вважаємо наявними підстави для застосування заходів забезпечення позову шляхом арешту нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Дослідивши заяву, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх

вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди відповідачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

За змістом частини третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Так, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Так, представник позивача вказує, на те що у травні 2019 року ОСОБА_1 вів переговори та досягнув домовленості із ОСОБА_4 щодо продажу йому квартири АДРЕСА_2 . Такі домовленості були досягнуті при свідку ОСОБА_5 .

Крім того, 24 травня 2019 року ОСОБА_1 передав грошові кошти у сумі 683000 гривень за домовленістю сторін ОСОБА_3 за продаж квартири АДРЕСА_2 . Грошові кошти було передано ОСОБА_1 як покупцю з однієї сторони ОСОБА_3 як продавцю з іншої сторони у присутності ОСОБА_5 .

Такі обставини справи підтверджуються нотаріально засвідченою 18.10.2021 року заявою продавця ОСОБА_3 .

Факт передачі коштів підтверджуються власноручно написаною розпискою ОСОБА_3 . Вказану розписку також власноручно було підписано ОСОБА_5 , як свідком досягнення домовленості та передачі грошових коштів.

Проте, 24.05.2019 року було укладено договір купівлі-продажу ОСОБА_3 із ОСОБА_2 , за яким нібито остання купила у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 , проте такий договір є недійним в частині покупця.

У договір купівлі продажу від 24.05.2019 ОСОБА_2 була вписана формально та договір є удаваним, оскільки грошові кошти ОСОБА_3 за квартиру АДРЕСА_2 не передавала, тобто не розраховувалась за договором від 24.05.2019 року, перемовини та домовленості із продавцем не здійснювала, а тому незаконно набула право власності на вказану квартиру.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд приходить до висновку, що представником позивача не надано доказів які б свідчили про існування у відповідача ОСОБА_2 реального бажання вчиняти дії направленні на відчуження квартири АДРЕСА_2 , яка є її приватною власністю.

Слід зазначити, що у своїй заяві представник взагалі не посилається на обставини, що свідчать про можливість відповідача здійснити відчуження, переоформлення належного їй рухомого майна на інших осіб з метою невиконання судового рішення. Будь-яких доказів в необгрунтування необхідності застосування заходу забезпечення позову, заявником не наведено та не надано.

Крім того, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

З огляду на презумпцію правомірності правочину договору купівлі-продажу квартири від 24.5.2019 року, а також час, який сплинув з моменту його укладання ( понад 2 роки), застосування в якості забезпечення позову такого заходу як арешт нерухомого майна, що матиме наслідком істотне обмеження права власності добросовісного набувача ОСОБА_2 та не відповідатиме принципу пропорційності і легітимності права на мирне володіння майном.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу , а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 149-154, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Рой О.В. про забезпечення позову у справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Рой О.В. до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Головуючий: Р. В. Демчик