ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8082/21 Справа № 212/1838/21 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Петешенкової М.Ю.,

суддів: Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Суха Балка

на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Суха Балка про стягнення недоплаченої одноразової допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним уточненим в ході розгляду справи позовом, посилаючись на те, що з 19 грудня 1973 року по 31 грудня 1987 рік, з 01 січня 1988 року по 30 червня 1989 рік та з 09 лютого 1993 року по 06 травня 2006 рік, перебував у трудових відносинах з шахтою Фрунзе ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», працюючи підземним гірничим майстром. 06 травня 2006 року його звільнено з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію.

При звільненні ПрАТ «Суха Балка» зобов`язане було виплатити йому одноразову допомогу при виході на пенсію у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, оскільки останній пропрацював на підприємстві відповідача більше 20 років та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, проте таких дій не вчинило. На час звернення до суду, відповідач виплатив йому одноразову допомогу лише в розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити йому одноразову допомогу в розмірі 5 210,88 грн. (1 736,96грн. середньомісячна заробітна плата за листопад - на 3 середньомісячні заробітні плати = 5 210,88 грн.), а фактично виплатив меншу суму, недоплата становила 1 564,75 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 травня 2006 року по 31 грудня 2008 року в сумі 54 820,31 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ«Суха Балка» на користь ОСОБА_1 1 564, 75 грн. недоплаченої одноразової допомоги при звільненні. Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 54 820, 31 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 травня 2006 року по 31 грудня 2008 року.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що при звільненні позивача, з вини роботодавця, йому не було виплачено одноразову вихідну допомогу при виході на пенсію в розмірі місячної середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача разом із середнім заробітком за час затримки невиплати одноразової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію та моральною шкодою.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Оскільки спір по справі щодо невиплаченої відповідачем одноразової вихідної допомоги при виході на пенсію вирішено на користь працівника, відсутні правові підстави для застосування принципу співмірності.

Не погодившись з рішенням суду, ПрАТ «Суха Балка» звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ґрунтується на висновках, зроблених після неповного з`ясування всіх дійсних обставин, що мають значення у справі. Судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам щодо виплати позивачу усіх належних сум при звільненні, передбачених Галузевою угодою та Колективним договором, тому сума середнього заробітку є неспівмірною зі встановленим розміром заборгованості та її характером.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що у період часу з 19 грудня 1973 року по 31 грудня 1987 року, з 01 січня 1988 року по 30 червня 1989 року та з 09 лютого 1993 року по 06 травня 2006 року ОСОБА_1 працював у на шахті Фрунзе ВАТ «Суха Балка» (на теперішній час ПрАТ «Суха Балка») в підземних у мовах.

06 травня 2006 року ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію.

При звільненні позивачу виплачена допомога при виході на пенсію в розмірі 3 646,13 грн., що складає два розміри місячної середньої заробітної плати.

Враховуючи, що ОСОБА_1 відпрацював на підприємстві відповідача більше 20 років, звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію та на нього розповсюджується дія пункту 6.1 галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України, йому при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі трьох розмірів середньої заробітної плати. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені законом строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Аналогічна за змістом норма закріплена у статті 15 Закону України «Про оплату праці», зокрема у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Встановлено, що відповідно до пункту 1.13 галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2005-2006 роки вона набирає чинності з 01 січня 2005 року і діє до укладення нової або перегляду цієї угоди або окремих її положень.

Вищевказана угода діяла на день звільнення позивача.

Відповідно до п.6.1 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2005-2006 роки (далі - Галузева Угода), яка була чинною на день звільнення позивача й положення, якої поширюються на ПрАТ «Суха Балка»; встановлено виплачувати працівнику при фактичному виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років - двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати. Додаткові умови виплат можуть встановлюватись у колективному договорі.

Положення пункту 6.1 Галузевої угоди не містять будь-яких застережень щодо залежності розміру соціальних пільг та гарантій працівника від наявності конкретного розміру безперервного трудового стажу.

Відповідно до положень ст. 13 КЗпП України, колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Згідно п.5.15 Колективного договору встановлено зобов`язання підприємства відповідача при звільненні працівника у зв`язку з виходом на пенсію з ПАТ за віком та за вислугою років, виплачувати одноразову матеріальну допомогу при безперервному стажі роботи в ПАТ (підприємствах, правонаступником яких є ПАТ) та в інших підприємствах, закладах, організаціях з яких працівник був запрошений на роботу до ПАТ в порядку переводу за згодою між керівниками підприємств, закладів, організацій та відсутності порушень трудової дисципліни (протягом останнього року роботи) в наступних розмірах, кратних середньомісячному заробітку: для підземних робітників та робітників ДФС, віднесених до списку №1 від 2,5 до 10 років-1, від 10 до 15 років-2, від 15 до більше років-3.

Таким чином вимоги до власників підприємства, передбачені галузевою угодою та колективним договором в частині соціальних гарантій (соціального захисту), які були чинні на час звільнення позивача із підприємства, мають відмінності.

Так, галузевою угодою передбачено виплачувати працівникам при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі тримісячної середньої заробітної плати.

Вирішуючи спір, суд вірно вважав, що слід керуватися галузевою угодою, оскільки статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Стаття 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Згідно зі статтею 16 КЗпП України, умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

З урахуванням викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 при виході на пенсію при стажі роботи у відповідача більше 20 років, та на підставі пункту 6.1 галузевої угоди на 2005-2006 роки не була виплачена вихідна допомога у повному розмірі, тому заявлені в цій частині вимоги підлягають задоволенню.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 212/343/17-ц (провадження № 61-24891св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 215/1270/16-ц (провадження № 61-14727св18).

Отже, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ПрАТ «Суха Балка» про те, що під час вирішення справи суд помилково керувався положеннями галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу та безпідставно залишив поза увагою положення колективного договору, оскільки умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними (стаття 16 КЗпП України), тому суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин умов галузевої угоди, виконання якої є обов`язком відповідача, а не колективного договору, положення якого погіршують становище працівника.

Разом з тим не можна погодився з висновками суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню частково.

Відшкодування у розумінні статті 117 КзпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер.

Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Аналогічні за змістом висновки викладені постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Як встановлено вище, при звільненні позивачу не було виплачено усієї суми, яка належить при звільненні, однак він звернувся до суду з цим позовом у березні 2021 року, тобто зі спливом більш ніж десяти років після звільнення з роботи, яке мало місце 06 травня 2006 року.

Під час розгляу справи в суді першої інстанції позивач не довів, що звернувся на момент звільнення до відповідача з вимогою про відповідні виплати одноразової допомоги, яка не була виплачена у повному розмірі. Разом з тим, судом не встановлено, що позивач не знав про право на отримання одноразової допомоги при звільненні у розмірі тримісячної середньої заробітної плати.

Сума невиплаченої позивачу одноразової допомоги при виході на пенсію (1 564,75 грн), яку встановив суд першої нцій, є більш ніж у тридцять пять разів меншою ніж визначена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку (54 820,31грн).

З огляду на неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у розмірі 5 000 грн.

Враховуючи, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає зміні шляхом зменшення суми вказаного заробітку з 54820,31 грн. до 5 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Суха Балка - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року змінити в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та розподілу судових витрат.

Зменшити стягнутий з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 54 820,31 грн до 5 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова