Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" жовтня 2021 р. Справа № 608/568/21

Номер провадження2/608/326/2021

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Коломієць Н. З.

з участю секретаря Смаглій О. Р.,

представника позивача адвоката Кривої І. І.,

представника відповідача адвоката Прислопського В. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чортків справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації про ухилення особи від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації про ухилення особи від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 06.12.2019 між сторонами було розірвано шлюб; доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати з матір`ю - ОСОБА_2 ; після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище « ОСОБА_4 »; зобов`язано управління Державної казначейської служби України у Чортківському районі Тернопільської області повернути із спеціального фонду Державного бюджету України ОСОБА_2 , 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви до суду в розмірі 768, 40 гривень, який було сплачено за квитанцією АТ «Ощадбанк» № 61 від 07 вересня 2019 року, що становить 384, 20 гривень. Зазначене рішення Чортківського районного суду Тернопільської області набрало законної сили. Відповідачка з часу розлучення не зверталася з питанням щодо сплати аліментів, так як ОСОБА_1 утримував свою доньку, надаючи регулярні кошти. 07 грудня 2020 року за заявою ОСОБА_2 . Чортківським районним судом був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дочку в розмірі однієї четвертої частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 01 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Не зважаючи на регулярне надання ОСОБА_1 коштів в достатньому розмірі на утримання дитини з часу розлучення, в своїй заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів ОСОБА_2 вказала, що відповідач, тобто ОСОБА_1 : «Ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Я неодноразово зверталась до відповідача з проханням та вимогами про надання дитині утримання, однак, він не реагує на мої прохання та вимоги». Вважає, що такий вислів відповідачки привселюдно та назавжди принизив його, насамперед перед неповнолітньою донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після досягнення відповідного віку матиме негативне ставлення до нього, її батька, який начебто не міг забезпечити належний розвиток своєї доньки. Просить визнати недостовірною наступну інформацію, поширену ОСОБА_2 у заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину від 19.09.2019, поданій до Чортківського районного суду Тернопільської області, а саме: «Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Я неодноразово зверталась до відповідача з проханням та вимогами про надання дитині утримання, однак він не реагує на мої прохання та вимоги», де під «відповідачем» розуміється громадянин України ОСОБА_1 , а під «дитиною» розуміється неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , яка визначена іменником «Я». Відшкодувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений ним за подання цієї позовної заяви до Чортківського районного суду Тернопільської області в сумі 908,00 гривень.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 уточнив позов, вказавши дату подання до суду заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину 01 грудня 2020 року, яка датована 09.09.2019.

Відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на позов, згідно з яким позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Вважає, що викладені в заяві про стягнення аліментів на утримання дитини вирази є вираженням її суб`єктивної думки та являються оціночним судженням, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Позивач ОСОБА_1 в свою чергу подав відповідь на відзив, де зазначив, що вислів ОСОБА_2 в заяві про стягнення аліментів на утримання дитини образив та принизив його, оскільки, є неправдивим. Він завжди наполягав на більшій участі у вихованні дитини, але постійно відчував супротив з боку відповідачки.

Представник позивача адвокат Крива І. І. в судовому засіданні уточнений позов підтримала, просить задоволити повністю.

Представник відповідача адвокат Прислопський В. Я. в судовому засіданні уточнений позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що уточнений позов підлягає до задоволення з наступних мотивів.

За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу).

За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області № 608/1733/19 від 06 грудня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано шлюб; доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати з матір`ю - ОСОБА_2 ; після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище « ОСОБА_4 »; зобов`язано управління Державної казначейської служби України у Чортківському районі Тернопільської області, , що розташоване за адресою: поштовий індекс 48500, м. Чортків вул. С. Бандери, 20, повернути із спеціального фонду Державного бюджету України ОСОБА_2 , 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви до суду в розмірі 768, 40 гривень, який було сплачено за квитанцією АТ «Ощадбанк» № 61 від 07 вересня 2019 року, що становить 384, 20 гривень.

Зазначене рішення Чортківського районного суду Тернопільської області набрало законної сили 10 січня 2020 року.

07 грудня 2020 року за заявою ОСОБА_2 . Чортківським районним судом був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дочку в розмірі однієї четвертої частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 01 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

В заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів від 09 вересня 2019 року, поданій до суду 01 грудня 2020 року, ОСОБА_2 вказала, що відповідач, тобто ОСОБА_1 : «Ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Я неодноразово зверталась до відповідача з проханням та вимогами про надання дитині утримання,однак він не реагує на мої прохання та вимоги».

Позивач ОСОБА_1 вважає, що такий вислів відповідачки принизив його, насамперед перед неповнолітньою донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після досягнення відповідного віку матиме негативне ставлення до нього, її батька, який начебто не міг забезпечити належний розвиток своєї доньки. Позивачка жодного разу не піднімала питання щодо сплати коштів на утримання дитини, оскільки, він і так її утримував.

Позивач ОСОБА_1 регулярно надавав матеріальну допомогу на утримання доньки, що стверджується квитанціями з банківських установ: АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 07.10.2020 на суму 515,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 19.09.2020 на суму 333,90 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 06.11.2020 на суму 595,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 06.11.2020 на суму 279,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 06.11.2020 на суму 1405,85 грн.; А КБ «ПРИВАТБАНК» від 18.12.2019 на суму 1000,00 грн. та від 29.12.2019 на суму 3000,00 грн.; АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 15.12.2019 на суму 2200,00 грн. та від 03.03.2020 на суму 3000,00 грн.; АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 08.02.2020 на суму 2200,00 грн.; АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 02.11.2020 на суму 350,00 грн.; АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 29.01.2020 на суму 300,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 25.10.2020 на суму 1000,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 06.10.2020 на суму 500,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 16.09.2020 на суму 500,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 11.08.2020 на суму 500,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 11.08.2020 на суму 1000,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 04.08.2020 на суму 2000,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 13.07.2020 на суму 2000,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 07.06.2020 на суму 500,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 27.05.2020 на суму 3000,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 07.05.2020 на суму 500,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 29.04.2020 на суму 3000,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 29.03.2020 на суму 2000,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 28.03.2020 на суму 3500,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 25.02.2020 на суму 300,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 20.02.2020 на суму 600,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 15.02.2020 на суму 500,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 11.01.2020 на суму 1000,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 08.01.2020 на суму 3000,00 грн.; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 31.12.2019 на суму 1000,00 грн.; АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 07.12.2019 на суму 733,00 грн.

Призначення вищеперерахованих платежів для Даринки: на лікування, на взуття, на день закоханих, новий рік, день народження, для гарного настрою, на смаколики тощо.

Крім того, ОСОБА_1 через мережу Інтернет замовляв з доставкою для ОСОБА_2 продукти харчування, м`які іграшки, ляльки, планшет, фломастери, пластилін, набор для ліпки, дитячі прикраси та шкатулку, костюм «Ельзи» на новий рік, дитячу білизну, що стверджується скріншотами замовлень та їх оплату.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та стаття 34 Конституції України передбачають, що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів, змістом чого є свобода дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів.

Частиною 1 статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим, за змістом ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Таким чином, вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

При розгляді справ даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

На підставі статті 270 ЦК України, відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Згідно норм статті 271 ЦК України, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Здійснення особистих немайнових прав, відповідно до статті 272 ЦК України, будь-яка фізична особа здійснює самостійно.

Відповідно до приписів статті 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Відповідно до статті 302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Згідно ч. 1 ст. 200 ЦК України, інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до частин 1-3 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно частин 1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що з грудня 2019 року, тобто з часу розлучення сторін, позивач надавав відповідачу матеріальну допомогу на утримання дитини та не ухилявся від батьківського обов`язку утримувати свою дитину, що стверджується письмовими доказами, а відповідачка не надала доказу того, що вона неодноразово зверталась до ОСОБА_1 з вимогами щодо надання дитині утримання та він ухиляється від обов`язку утримання дитини, уточнений позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки, мало місце поширення інформації, котру слід визнати недостовірною.

На підставі Закону України «Про інформацію», ст. ст. 25, 30, 200, 275, 277, 302 Цивільного кодексу України та керуючись ст. ст. 4, 12, 76, 81, 89, 142, 263, 264, 265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Уточнений позов ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_3 про спростування недостовірної інформації про ухилення особи від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, задоволити.

Визнати недостовірною наступну інформацію, поширену ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не відомий; паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий Чортківським РС УДМС України в Тернопільській області 16.01.2014 року; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) у «Заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину» від 09.09.2019 року, поданій 01 грудня 2020 року до Чортківського районного суду Тернопільської області, а саме: «Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Я неодноразово зверталась до відповідача з проханням та вимогами про надання дитині утримання, однак він не реагує на мої прохання та вимоги», де під «Відповідачем» розуміється громадянин України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), а під «дитиною» розуміється неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , яка визначена іменником «Я».

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 29 жовтня 2021 року.

Суддя:/підпис/

Копія вірна

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/568/21

Рішення набирає законної сили «______»__________________________р.

Суддя: Н. З. Коломієць

Копію рішення видано «_____»_____________________р.

Секретар: