Справа № 219/9747/21
Провадження № 2/219/3288/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Погрібної Н.М., за участю секретаря Захарчук М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про стягнення суми недоотриманої пенсії в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про стягнення суми недоотриманої пенсії в порядку спадкування, в якому зазначила, що вона є спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка 28.05.2019 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, спадщина складається з недоотриманої пенсії ОСОБА_3 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, спадщина складається з недоотриманої пенсії ОСОБА_3 у розмірі 48 494,00грн. Проте, відповідач відмовився виплатити, мотивуючи тим, що задля виплати недоотриманої пенсії за життя пенсіонера, дія довідки внутрішньо переміщеної особи згідно Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, яка видана на ім`я спадкодавця ОСОБА_1 , припинена з 23.01.2019 року, що не відповідає вимогам постанови № 595.

Просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у вигляді недоотриманої суми спадщини, яка залишилась після смерті спадкодавця.

Відповідач Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, щовідповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України», наказу Пенсійного фонду України від 02 листопада 2020 року №115 «Про заходи у зв`язку із реорганізацією деякихтериторіальних органів Пенсійного фонду України» та на виконання наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06 листопада 2020 року № 1663 «Про заходи у зв`язку з реорганізацією деяких територіальних органів Фонду області» проведено приєднання Бахмутського-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області(далі - Бахмутсько-Лиманське ОУПФУ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Головне управління) з 01.06.2021 року. Головне управління з доводами ОСОБА_1 (далі - Позивач), викладеними у позовній заяві, не згодне з огляду на наступні обставини.01.03.2021 ОСОБА_1 звернулась до Бахмутсько-Лиманського ОУПФУ із заявою про виплату недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . До вищевказаної заяви було надано: свідоцтво про право на спадщину за законом НОЕ 707306; копія паспорта ОСОБА_4 ; копія довідки ВПО на ОСОБА_1 ; довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_1 ; свідоцтво про смерть ОСОБА_3 .. При перевірці наданих документів, було встановлено, що дія довідки внутрішньо переміщеної особи згідно Єдиної інформаційної бази даних про внутрішня переміщених осіб, яка видана на ім`я спадкоємця - ОСОБА_4 , припинена з 23.01.2019 року. Згідно ст. 1227 Цивільного кодексу України суми пенсії які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія, яка належала пенсіонеру і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смерті виплачується по місяць смерті пенсіонера, незалежно від дати смерті. Згідно пункту 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремих підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, затвердженим постановою Кабінетів Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 особами, які переміщенні на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють таки виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Таким чином, громадяни з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або не здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, реалізують право на одержання пенсії після переміщення в населенні пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, і звернення до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення та взяття на облік, що підтверджуються довідкою про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи. З даною довідкою громадянин має право звернутися до територіального підрозділу Пенсійного фонду України, надавши при цьому реквізити розрахункового рахунку відкритого в АТ «Ощадбанк» на ім`я спадкоємця. Як вбачається с заяви позивача про виплату недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_3 та доданих документів до неї, довідка внутрішньо переміщеної особи яка видана на ім`я спадкоємця - ОСОБА_1 , припинена з 23.01.2019 року. Таким чином, згідно наданих документів, заява ОСОБА_1 не містить дійсний на час звернення довідки внутрішньо переміщеної особи яка видана на ім`я спадкоємця - ОСОБА_1 . За таких обставин задля, отримання недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_3 , позивачу необхідно надати дійсну на даний час довідку внутрішньо переміщеної особи на спадкоємцю. У зв`язку із чим, просили відмовити у задоволенні позовних вимог, справу розглянути за відсутності представника управління.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14.09.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено сторонам у справі їх право та строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив та письмових заперечень.

ОСОБА_1 надала заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача не з`явився у відзиві просив провести розгляд справи за відсутності представника.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини.

Судом установлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 23.11.2019 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Єнакієве Донецької області, про що складений актовий запис № 62.

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03.02.2020 року, виданим державним нотаріусом Другої бахмутської державної нотаріальної контори. спадкоємцем до зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідна онука ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії у розмірі 48 494,00 грн.

Рішенням № 145 від 16.03.2021 року Бахмутського-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області ОСОБА_1 відмовлено у виплаті недоотриманої пенсії, після смерті спадкодавця, оскільки дія довідки внутрішньо переміщеної особи згідно Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, яка видана на ім`я спадкодавця ОСОБА_1 , припинена з 23.01.2019 року, що не відповідає вимогам постанови № 595.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 77 ЦПК України належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

При цьому, обставини, що стосується перерахування та відповідно отримання суми пенсії за віком у розмірі 48 494,00 грн. не заперечувалися жодною із сторін, тому вони відповідно до ст. 81 ЦПК України окремому доказуванню не підлягають.

Предметом спору (зміст позовних вимог) між сторонами є стягнення нарахованої, однак не виплаченої у повному обсязі пенсії за віком, яка входить до спадкової маси у розмірі 27017 грн., ці обставини стороною відповідача не спростовані.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій статті 52 цього Закону, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Отже, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини та позивач, прийнявши спадщину, має право на виплату відповідної суми.

Позивач наводить аргумент, що відповідачем відмовлено рішенням від 16.03.2021 року на її звернення у виплаті недоотриманої пенсії після смерті ОСОБА_3 , оскільки дія довідки внутрішньо переміщеної особи згідно Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, яка видана на ім`я спадкодавця ОСОБА_1 , припинена з 23.01.2019 року, що не відповідає вимогам постанови № 595.

Відповідно до положень статті 46 Закону № України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма закону стосується до вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини пенсійного органу або своєчасно не отриманих пенсіонером, на виплату яких він мав право, з власної вини.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що дана норма розповсюджується на правовідносини з приводу виплати нарахованих сум пенсії, але своєчасно не отриманих пенсіонером з власної вини та не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Отже, норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини, що регулюються нормами ст. 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За наведених норм матеріального права, правові підстави для обмеження виплати недоотриманої спадкодавцем пенсії за період три роки до дня звернення спадкоємця за отриманням пенсії відповідно до ст. 46 наведеного Закону у відповідача були відсутні.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (ч. 2 ст. 46 Конституції України) і забезпечується частиною другою ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Щодо посилань відповідача на скасування довідки внутрішньо переміщеної особи як на підставу для невиплати її спадкоємцю, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України від 09 липня 2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

В силу приписів частини 3 статті 4 Закону № 1058-IV передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 5 Закону № 1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Згідно зі статтею 47 Закону № 1058-IV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Право на отримання пенсії відповідачем не заперечується.

Приписами частини 1 статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Суд зазначає, що відповідно до положень статті 1 Закону України від 20.10.2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною першої статті 4 Закону № 1706-VII закріплено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 ст. 4 Закону № 1706-VII).

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч. 1 ст. 5 Закону № 1706-VII).

Водночас, статтею 14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону №1706-VII, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Статтею 12 Закону № 1706-VII визначені підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення (абз. 7 ч. 1 статті 12 Закону № 1706-VII ).

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (абз. ч. 1 статті 12 Закону № 1706-VII ).

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Отже, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк України».

Згідно з пунктом 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 365 (надалі Порядок № 365), соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування

З вищеописаних норм чинного законодавства слідує, що частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV визначено вичерпний перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду. Цим переліком передбачена можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

В свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 та від 08 червня 2016 року № 365 визначено умови призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам: знаходження внутрішньо переміщеної особи на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу (див. цитату у п. 25 цього рішення).

У цих рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Суд зазначає, що застосування норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в даному випадку є пріоритетним, за норми постанов Кабінету Міністрів України є безпідставними.

Суд зазначає, що аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду в зразковій справі № Пз/9901/20/18 (805/402/18) від 03 травня 2018 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, нарахована за життя спадкодавця, але не отримана нею пенсія, входить до складу спадщини, яка успадковується позивачем як спадкоємцем першої черги за законом, яка є такою, що фактично прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог, у зв`язку з чим вважає за необхідне їх задовольнити.

При цьому обставини щодо недоплати указаної суми відповідачем не спростовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

При зверненні із позовом до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 908 грн., тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1218, 1227 ЦК України, ст. ст. 46, 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», від ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 84, 89, 158, 160, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про стягнення суми недоотриманої пенсії в порядку спадкування - задовольнити.

Стягнути з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_2 )грошові кошти у розмірі 48 494,00 грн. недоотриманої суми пенсії за період з 01.02.2016 року по 31.05.2019 року, яка належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не була отримана ним за життя, які набуті ОСОБА_1 , у порядку спадкування за законом відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 03.02.2020 року.

Стягнути з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Артемівський міськрайонний суд Донецької області Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Погрібна 29.10.2021