Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1245/21

19 жовтня 2021 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Нагорняк Г.М.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

його представника, адвоката - Логін Г.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна транспортна компанія -1», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

08.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна транспортна компанія -1», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28.10.2020 року ОСОБА_2 на автодорозі М-06 536 км+950 м, керуючи автомобілем марки «DAF ХF 460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог правил п.2.3а ПДР України, перед початком руху не забезпечив технічно-справний стан свого транспортного засобу, внаслідок чого, під час руху у вказаного автомобіля відірвалось заднє ліве колесо, яке потрапило в зустрічний автомобіль марки «ВМW 740», яким він керував, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Вищезазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2 , в якого на той момент були відповідні підстави для керування автомобілем, який належить на праві власності ТзОВ «Міжнародна транспортна компанія-1». Постановою Кодимського районного суду Одеської області від 14.12.2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу. Зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобілю марки «ВМW 740», реєстраційний номер НОМЕР_2 завдано механічних пошкоджень. Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку №379, складеного експертом-оцінювачем ОСОБА_3 09.11.2020 року вартість матеріального збитку становить 589954 грн. 82 коп. За послуги по складанню вказаного звіту ним було сплачено 3456 грн. Вказує на те, що в постанові Кодимського районного суду Одеської області від 14.12.2020 року по справі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_2 працює водієм в ТзОВ «МТК-1», а відповідно шкода завдана його транспортному засобу повинна бути відшкодована власником автомобіля «DAF ХF 460», реєстраційний номер НОМЕР_1 - ТзОВ «МТК-1», тобто відповідачем по справі. Страхувальник автомобіля «DAF ХF 460», реєстраційний номер НОМЕР_1 страхова компанія «Уніка» виконала в повному обсязі взяті на себе згідно Полісу зобов`язання, а саме виплатила йому суму страхового відшкодування в розмірі 128000 грн. (за мінусом франшизи 2000 грн.) відповідно до ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну. Тому страхувальник ТзОВ «МТК-1»,тобто відповідач повинен заплатити 459954,82 грн. Крім того, з метою надання правової допомоги він змушений був звернутися до адвоката і попередні (орієнтовні) витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги становлять 5000 грн.

Просить суд ухвалити рішення, який стягнути з ТзОВ «МТК-1» на його користь вартість матеріального збитку в розмірі 459954,82 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача на його користь витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката та представництво інтересів в суді при розгляді справи в розмірі, відповідно до квитанцій та акту виконання робіт; витрати за послуги по складанню Звіту про оцінку вартості матеріального збитку в розмірі 3456 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Логін Г.М. позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, який просили задоволити. Не заперечили щодо проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення по даній справі.

Представник відповідача ТзОВ «Міжнародна транспортна компанія-1» та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 в судове засідання повторно не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися заздалегідь та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які знаходяться в матеріалах справи.

Про причини неявки представник відповідача суд не повідомив, заяви про слухання справи у їхню відсутность не поступало. Відзив на позов також не подавав.

Тому зі згоди позивача та його представника, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Вислухавши позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Логін Г.М., дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захист.

Судом встановлено, що 28.10.2020 року ОСОБА_2 на автодорозі М-06 536 км+950 м, керуючи автомобілем марки «DAF ХF 460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог правил п.2.3а ПДР України, перед початком руху не забезпечив технічно-справний стан свого транспортного засобу, внаслідок чого, під час руху у вказаного автомобіля відірвалось заднє ліве колесо, яке потрапило в зустрічний автомобіль марки «ВМW 740», яким керував позивач, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення було встановлено, що зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія транспортного засобумарки «DAF ХF 460», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 , якого визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн., що підтверджується копією постанови судді Кодимського районного суду Одеської області, яка набрала законної сили 25.12.2020 року (а.с.54).

Дані обставини сторонами не спростованими та не заперечуються.

Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 7 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

З`ясовано також, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником пошкодженого автомобіля марки «ВМW 740», реєстраційний номер НОМЕР_2 є позивач по справі ОСОБА_1 (а.с.45).

Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, відповідно до ч. 2 ст.1192 ЦК України.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників, що визначено ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як вбачається з полісу №201038876 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіль марки «DAF ХF 460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахований відповідачем ТзОВ «МТК-1» в ПрАТ «СК «УНІКА», згідно якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становила 260000 грн., а за шкоду, заподіяну майну 130 000 грн.з розміром франшизи 2000 грн. Термін дії полісу з 28.08.2020 року по 27.08.2021 року (а.с.53).

З`ясовано також, що позивач ОСОБА_1 якому завдано майнової шкоди звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Випадок було визнано страховим і на підставі страхового акту узгодження розміру страхового відшкодування (угода про відшкодування матеріальної шкоди) №00381940 від 09.11.2020 року позивачу ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «ВМW 740», реєстраційний номер НОМЕР_2 було виплачене страхове відшкодування в розмірі 128 000 грн. (за мінусом франшизи 2000 грн.), що стверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» про надходженням по картці (а.с. 52, 58).

Отже, як з`ясовано в судовому засіданні ПрАТ «СК «УНІКА» виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу.

Однак, як вбачається із звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №379 від 09.11.2020 року, протоколу огляду транспортного засобу від 02.11.2020 року, ремонтної калькуляції №379 від 09.11.2020 року, складеного експертом-оцінювачем ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку володільцю транспортного засобу марки «ВМW 740», реєстраційний номер НОМЕР_2 з урахуванням фізичного зносу становить 589954 грн. 82 коп. ( а.с. 8-15).

Таким чином, суд визнає зазначений вище звіт про оцінку вартості матеріального збитку, поданий позивачем, належним та допустимим доказом, який підтверджує розмір фактично понесених витрат позивачем на відновлення транспортного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Положеннями ч. 1 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилами ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, ч.1 ст. 1172 ЦК України передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини…Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Як зазначено пункті 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

При цьому, згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статтею 1194 ЦК України при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову, в якій містяться висновки, щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність:

«Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування».

З метою досудового врегулювання питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачем ОСОБА_1 направлено на адресу відповідача ТзОВ «МТК-1» письмову претензію, однак як повідомив в судовому засіданні останній, відповідь на його адресу не надходила. (а.с.55-57).

Таким чином, на підставі системного аналізу викладених норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача ОСОБА_1 та стягнення з відповідача ТзОВ «МТК-1» на його користь 459954 грн. 82 коп.

Крім того, згідно п.п.1, 2 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно наданої позивачем ОСОБА_1 квитанції №ПН2262010 від 19.10.2021 року та акту виконаних робіт (надання послуг) відповідно до договору про надання правничої допомоги від 09.11.2020 року, витрати на правничу допомогу склали 5000 грн.

Також, у зв`язку з проведенням оцінки вартості матеріального збитку позивачем понесено витрати щодо її оплати в розмірі 3456 грн., що підтверджується квитанцією від 02.03.2021 року (а.с.50).

Крім того, за звернення до суду із даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4599 грн. 55 коп. (а.с.4).

Оскільки суд прийшов до висновку про стягнення на користь позивача з ТзОВ «МТК-1» матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тому з відповідача в користь позивача підлягають також стягненню документально підтверджені судові витрати по справі, а саме: 5000 грн. витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, 3456 грн. витрат пов`язаних із складанням звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №379 від 09.11.2020 року та 4599 грн. 55 коп. сплаченого судового збору, а всього 13055 грн. 55 коп.

На підставі вищевикладеного ст.ст.16, 22, 979, 1166, 1167, 1172, 1187, 1192, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальносиі власників наземних транспортних засобів», керуючись ст. 141, ст.258, ч.6 ст.259, ст.263, ст.265, ч.1 ст.268, 273, 280-282, 289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна транспортна компанія -1», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна транспортна компанія -1», місцезнаходження: 67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Ангарська, буд. 18 А, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 459954 (чотириста п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні 82 (вісімдесят дві) копійки заподіяних матеріальних збитків.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна транспортна компанія -1», місцезнаходження: 67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Ангарська, буд. 18 А, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 5 (п`ять тисяч) гривень витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, 3456 (три тисячі чотириста п`ятдесят шість) гривень витрат пов`язаних із складанням звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №379 від 09.11.2020 року, 4599 ( чотири тисячі п`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 55 (п`ятдесят п`ять) копійок сплаченого судового збору, а всього 13055 ( тринадцять тисяч п`ятдесят п`ять) гривень 55 (п`ятдесят п`ять) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

повний текст рішення

виготовлено 29.10.2021 року.