КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» про визнання неправомірними дій, стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Агропросперіс Банк» про визнання неправомірними дій, стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, в якому, з урахуванням поданих заяв про збільшення, уточнення, зміну позовних вимог (т. 1, а.с. 113, 130, 188, 195, 196, 198а, 222) просив суд: визнати неправомірними дії відповідача щодо розірвання договору № 055842 банківського вкладу від 10 квітня 2018 року; стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по договору № 055842 банківського вкладу від 10 квітня 2018 року у розмірі 19 642,80 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10 квітня 2018 року між сторонами було укладено договір № 055842 банківського вкладу фізичної особи «КЛАСИЧНИЙ», відповідно до якого відповідач прийняв від позивача вклад у сумі 197000 грн. на строк з 10 квітня 2018 року по 10 квітня 2019 року із щомісячним нарахуванням та сплатою на поточний рахунок вкладника процентів із розрахунку 16,5% річних.

Позивач вказував, що в липні 2018 року дізнався про те, що відповідач в односторонньому порядку 10 липня 2018 року прийняв рішення про дострокове розірвання зазначеного договору вкладу, про що повідомив позивача листом. Вказані дії відповідача, позивач вважає незаконними, оскільки договором вкладу не передбачено дострокове розірвання договору з ініціативи банку (відповідача). Відтак, було порушено умови укладеного договору та право позивача отримувати відсотки за вкладом. У зв`язку з незаконними діями відповідача, позивач просив суд стягнути з відповідача недоотримані ним проценти за вкладом у розмірі 19642,80 грн.

Оскільки в позасудовому порядку відповідач відмовився вирішувати спір, позивач просив суд задовольнити вказаний позов у повному обсягу.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано дії АТ «Агропросперіс Банк» щодо розірвання договору № 055842 банківського вкладу фізичної особи «КЛАСИЧНИЙ» від 10 квітня 2018 року - неправомірними.

Стягнуто з АТ «Агропросперіс Банк» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором № 055842 банківського вкладу фізичної особи «КЛАСИЧНИЙ» від 10 квітня 2018 року у розмірі 19 042,22 грн.

Стягнуто з АТ «Агропросперіс Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ «Агропросперіс Банк» подало апеляційну скаргу, у якій вказує, що судом неповно досліджено обставини справи, оскільки представник позивача ОСОБА_2 у своїй скарзі №1 від 02 липня 2018 року повідомив, що кошти, що розміщені ним на депозитному рахунку за довіреністю, не належать позивачу ОСОБА_1 , ввівши таким чином банк в оману щодо власників коштів.

Крім того, апелянт вважає помилковим твердження суду першої інстанції щодо ненадання банком доказів здійснення ідентифікації та верифікації позивача, оскільки суду надано копію довіреності та копію «Опитувальника клієнта», у якому вказано паспортні дані, ідентифікаційні номери платників податків, дата народження, адреса, дані про роботу, дані про представника, що відкриває рахунок і т.д.

Вказує на необґрунтованість висновку суду щодо ненадання відповідачем доказів скоєння ОСОБА_1 будь-якого злочину та доказів звернення банку до правоохоронних органів з цього приводу. На хибну думку суду, банк був зобов`язаний вчинити такі дії, проте закон не містить норм, що передбачають наявність обов`язку звернення банку до правоохоронних органів з метою з`ясування вини клієнта у скоєнні злочину, передбачаючи лише розірвання відносин.

Представник АТ «Агропросперіс Банк» наголошує, що ОСОБА_2 розмістив на депозитному рахунку власні кошти, використавши довіреність позивача для введення в оману банку.

Також апелянт звертає увагу, що позивачем декілька раз збільшувались, зменшувались та змінювались первинні позовні вимоги немайнового характеру, та суду не було надано підтвердження сплати суми судового збору за такі збільшення чи доказів звільнення від його сплати.

Разом з тим, апелянт просив апеляційний суд врахувати, що до участі у справі було допущено неналежного представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , адже відповідно до ст. 15, 60 ЦПК України представництво в суді не може здійснюватись лише адвокатом, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи викладене в апеляційній скарзі, АТ «Агропросперіс Банк» просить апеляційний суд скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

А також, АТ «Агропросперіс Банк» просить апеляційний суд застосувати до позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 заходи процесуального впливу у зв`язку із зловживанням процесуальними правами.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Учасники справи на апеляційний розгляд справи не з`явилися , про дату час та місце розгляду справи були повідомлені у порядку визначеному ст. 128 ЦПК України (а.с. 171, 172 т.2).

Крім того 23 жовтня 2021 року від представника відповідача на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відповідача у справі (а.с. 176 т.2).

З врахуванням положень ч.2 ст. 372 ЦПК України суд провів розгляд справи у відсутність сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, розглядаючи справу установив, що 10 квітня 2018 року між ПАТ «Агропросперіс банк» та ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності від 04 березня 2017 року було укладено договір №055842 банківського вкладу фізичної особи «Класичний», відповідно до якого відповідач прийняв від позивача вклад у сумі 197000,0 грн. на строк з 10 квітня 2018 року по 10 квітня 2019 року зі сплатою процентів у розмірі 16,5 % річних з урахуванням вимог викладених в пункті 4.2 Договору. (а.с. 4, 5 т. 1).

Повернення вкладу здійснюється в день повернення вкладу шляхом перерахування на поточний рахунок Вкладника № НОМЕР_1 у Банку (п. 4.1. договору вкладу).

Банк має право відмовити вкладнику у здійсненні фінансової операції, у випадку встановлення, що така операція містить ознаки операції, що підлягає фінансовому моніторингу відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (пп.2.1.3. договору вкладу).

При цьому, Банк має право вимагати у вкладника надання відомостей і документів, які необхідні для проведення ідентифікації, а також дають змогу з`ясувати його особу, суть діяльності, фінансовий стан. У разі ненадання Владником необхідних відомостей чи документів або умисного надання неправдивих відомостей про себе, Банк має право відмовити Вкладнику в його обслуговуванні (пп. 2.1.4. договору вкладу).

Клієнт має право, зокрема, оформити довіреність на розпорядження вкладом іншою особою у порядку, згідно з чинним законодавством України (пп. 2.2.3. договору вкладу).

Клієнт зобов`язаний, враховуючи вимоги законодавства України в сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, отриманих злочинним шляхом, надати Банку на його письмову вимогу або без такої вимоги письмову інформацію в разі набуття Вкладником статусу національного, іноземного публічного діяча, діяча, що виконує політичні функції в організаціях, особи, що діє від його імені, його близької особи або пов`язаної з ним особи (пп. 2.4.5 договору вкладу).

Згідно п. 6.1 договору вкладу, останній набуває чинності з дня надходження коштів на рахунок і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем свої зобов`язання за договором вкладу були виконані належним чином, кошти внесені на депозитний рахунок, як це передбачено умовами договору.

Судом також встановлено, що 09 липня 2018 року відповідач листом за вих. №24-901 (а.с. 42 т. 1) повідомив ОСОБА_1 про припинення ділових відносин, розірвання договору №055842 банківського вкладу фізичної особи "Класичний" від 10 квітня 2018 року, розірвання Договору №1501 банківського рахунку фізичної особи від 10 квітня 2018 року та закриття рахунків у відповідності до вимог ч.1 ст.10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 виходив з того, що дії відповідача не відповідають вимогам Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", а відтак порушене право позивача підлягає відновленню.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає .

Так, відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму ( вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Статтею 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до статті 1068 ЦК Українибанк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

За загальним правилом, встановленим статтею 651 ЦК України, одностороння відмова від договору допускається лише у випадку, встановленому договором або законом.

За приписами частини другої статі 1075 ЦК України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка: якщо сума грошових коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, залишилася меншою від мінімального розміру, передбаченого банківськими правилами або договором, якщо така сума не буде відновлена протягом місяця від дня попередження банком про це; у разі відсутності операцій за цим рахунком протягом року, якщо інше не встановлено договором; у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації ( відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; в інших випадках, встановлених договором або законом.

За статтею 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банки є суб`єктами первинного фінансового мініторінгу, який є сукупністю заходів, які здійснюються суб`єктами фінансового моніторингу у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, що включають проведення державного фінансового моніторингу та первинного фінансового моніторингу (стаття 1 цього закону).

Відповідно до частини 1 ст.10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний, зокрема:

- відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі, коли здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (у тому числі встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені;

- відмовити клієнту в обслуговуванні (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) у разі встановлення факту подання ним під час здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (поглибленої перевірки клієнта) недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу.

Окрім того, суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів та/або для виконання суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Отже, Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" встановлено право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського вкладу.

Разом із тим, статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Отже, одностороння відмова від договору може бути лише у випадках передбачених законом або договором і приймаючи рішення про односторонню відмову від договору сторона договору повинна довести, що така відмова була обгрунтована та основана на законі або договорі.

Відповідно до статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції на час виникнення правовідносин) Банкам забороняється: відкривати та вести анонімні (номерні) рахунки; встановлювати кореспондентські відносини з банками-оболонками, а також з банками та іншими фінансовими установами - нерезидентами, що підтримують кореспондентські відносини з банками-оболонками; вступати в договірні відносини (проводити валютно-обмінні фінансові операції, фінансові операції з банківськими металами, з готівкою (готівковими коштами) з клієнтами - юридичними чи фізичними особами: у разі коли виникає сумнів стосовно того, що особа виступає не від власного імені; яких включено до переліку осіб, пов`язаних із здійсненням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» ідентифікація та верифікація клієнта здійснюється у разі виникнення підозри та у разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноті наданої інформації про клієнта. У цьому разу суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний провести поглиблену перевірку клієнта.

Згідно з частинами 18 та 19 статті 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» у разі якщо клієнт (особа) діє як представник іншої особи чи від імені або в інтересах іншої особи, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний згідно з вимогами цієї статті та положеннями інших законів, що регулюють процедуру ідентифікації, ідентифікувати також особу, від імені або за дорученням якої проводиться фінансова операція, а також встановити вигодоодержувача. У разі якщо особа діє як представник клієнта, суб`єкт первинного фінансового моніторингу повинен перевірити на підставі офіційних документів наявність у цієї особи відповідних повноважень, а також здійснити ідентифікацію та верифікацію такої особи.

Підпунктом 4.4 пункту 2 Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою правління Національного Банку України № 417 від 26 червня 2015 року, визначено порядок та процедури, перелік документів, які повинен розробити банк задля виконання положень цього Закону.

Пунктом 17 Положення передбачено, що Банк зобов`язаний розробити та затвердити такі окремі внутрішні документи з питань фінансового моніторингу, що мають оновлюватися з урахуванням змін до законодавства України та подій, що можуть вплинути на ризики легалізації кримінальних доходів/фінансування тероризму :

1) Правила фінансового моніторингу банку;

2) Програму ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів банку;

3) Програму(и) здійснення фінансового моніторингу за напрямами діяльності банку в процесі обслуговування клієнтів [розрахункових, касових операцій, вкладних (депозитних) операцій, валютних операцій, операцій з цінними паперами, кредитних операцій тощо].

4) Програму управління комплаєнс-ризиком фінансового моніторингу;

5) Програму навчання та підвищення кваліфікації працівників банку.

При цьому пунктом 23 цього положення, у редакції діючій на час припинення договору передбачено, що Програма ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів банку має містити серед іншого порядок проведення заходів та обсяг додаткової інформації, необхідної для поглибленої перевірки клієнта (представника клієнта), у тому числі щодо його кінцевого бенефіціарного власника (контролера), якщо: виникли сумніви щодо достовірності чи повноти наданої ним інформації.

Відповідно до підпункту 1 пункту 44 Положення Банк зобов`язаний здійснювати ідентифікацію та верифікацію клієнтів/осіб (представника клієнта) у випадках, передбачених статтею 64 Закону про банки.

Отже, банк у випадку сумнівів щодо достовірності чи повноти наданої клієнтом або представником інформації, сумніву, що особа виступає не від власного ім`я, зобов`язаний провести ідентифікацію та верифікацію представника клієнта та особи, в інтересах якої діє цей представник, або інші заходи фінансового моніторингу. Необхідні у цьому випадку, у відповідності до розділу V Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою правління Національного Банку України № 417 від 26 червня 2015 року, у порядку установленою Програмою ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів банку, яка є внутрішнім документом банку (пункт 15 розділу ІІ Положення НБУ).

Зазначений правовий висновок мітиться у постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 9 жовтня 2019 року у справі № 761/28762/18 (провадження № 61-6736св19)

Таким чином, дії ПАТ «Агропросперіс Банк» щодо припинення договірних правовідносин із ОСОБА_1 , розірвання договорів банківського вкладу від 10 квітня 2018 року мають, зокрема, відповідати усім вимогам Закону України «Про банки і банківську діяльність», спеціального Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Положенню про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою правління Національного Банку України № 417 від 26 червня 2015 року та програмі індентифікації, верифікації та вивчення клієнтів банку, затвердженої банком як внутрішнього документа.

Суд першої інстанцій встановив, що у зв`язку з виникненням сумнівів щодо представництва позивачем іншої особи та належності коштів, ПАТ «Агропросперіс Банк» зробило висновок про припинення договірних правовідносин із клієнтом, закриття рахунків та розірвання правочинів.

Разом із тим, обставин, які б свідчили про те, що банком було при цьому дотриману процедури встановлені законодавством та/ або внутрішніми документами банку судом не встановлено, а відповідачем про таких доказів суду не подано.

У статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Агропросперіс Банк» належним чином не обґрунтувало та не довело правомірність розірвання договорів, укладених із позивачем.

Крім того, ПАТ «Агропросперіс Банк» у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надало суду належних і допустимих доказів неправомірних дій клієнта, не довело порушення позивачем вимог законодавства, за наслідками порушення яких було прийнято рішення про припинення договірних правовідносин із ОСОБА_1 .

Доводи апелянта про неправильну оцінку та перекручування судом першої інстанції обставин виконання Банком вимог ст. 64 Закону України «Про банки та банківську діяльність» в частині заповнення відповідачем - Опитувальника (а.с. 122 т.1), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом надано вказаному документу та діям банку відповідної правової оцінки. Зокрема судом першої інстанції в рішення зазначено, що «дії Банку, по обмеженню прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку повинні відповідати вимогам Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та відповідним правовим актам у цій сфері. Разом з тим, жодних доказів, які б давали підстави вважати позивача чи його представника винним у скоєнні будь-якого злочину відповідачем не надано, як не надано інформації, що відповідач звертався з заявою до правоохоронних органів з цього приводу».

Таким чином висновок суду першої інстанції щодо порушення відповідачем взятих на себе зобов`язання шляхом одностороннього розірвання договору колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.

Обґрунтовано на думку колегії суддів задоволено судом першої інстанції і вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача процентів за договором банківського вкладу фізичної особи «Класичний» №055842 від 10 квітня 2018 року. Відповідачем вказані розрахунки не спростовані.

Доводи апелянта про те, що позивач звертався до суду із іншими позовами до відповідача про відшкодування шкоди, що свідчить про зловживання позивачем процесуальними правами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказане звернення мало місце після подачі позову у вказаній справі, та має іншу правову підставу.

Перевіряючи доводи апелянта в частині безпідставного допуску судом першої інстанції до розгляду справи ОСОБА_2 як представника позивача ОСОБА_1 , то колегія суддів враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У п. 18 розділу XІІІ "Перехідні положення" ЦПК України вказано, що положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням п.п. 11 п. 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України.

Починаючи з 30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02 червня 2016 року №1401-VIII, яким Конституцію України доповнено ст. 131-2.

Відповідно до ч. 3 ст. 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Разом з тим, згідно з п.п. 11 п. 16-1 Перехідних положень Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Таким чином на час звернення позивача - ОСОБА_1 до суду у серпні 2018 року заборони на представництво у суді першої інстанції іншою особою в тому числі ОСОБА_2 . Конституцією України не було передбачено. У зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду із цих підстав суд апеляційної інстанції не вбачає.

Інших порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, суд апеляційної інстанції не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 28 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв