Постанова

Іменем України

27 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 357/11231/18

провадження № 61-4960св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші»,

відповідачі: ОСОБА_1 , Державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачов В`ячеслав Анатолійович, Товариство з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2019 року у складі судді Кошель Л. М. та постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року у складі колегії суддів:

Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ТОВ «Агрофірма «Матюші» звернулося до суду із позовом про визнання недійсним правочину щодо дострокового розірвання договору оренди, визнання недійсним договору оренди, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки

пл. 2,105 га. з кадастровим номером :03:002:0037, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. 24 серпня 2018 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Агрофірма «Матюші» договір оренди землі б/н, за яким передав в оренду позивачу земельну ділянку.

04 березня 2015 року державний реєстратор реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Бурімська Н. І. прийняла рішення про державну реєстрацію прав, яким зареєструвала право оренди на земельну ділянку за товариством.

14 лютого 2018 року позивач отримав від ОСОБА_1 повідомлення про розірвання договору оренди з позивачем від 24 серпня 2014 року

в односторонньому порядку б/н, мотивоване тим, що нібито ТОВ «Агрофірма «Матюші» не виконало належним чином зобов`язання щодо сплати

ОСОБА_1 орендної плати за 2016, 2017 роки, у зв`язку з чим він розриває договір оренди з позивачем в односторонньому порядку на підставі пункту 33 цього договору. Однак підстав для розірвання договору оренди з позивачем

в односторонньому порядку у ОСОБА_1 не було, оскільки позивач належним чином сплатив йому орендну плату за вказаний період.

У березні 2018 року з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 17 лютого 2018 року на підставі повідомлення про розірвання договору державний реєстратор Київської обласної філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачов В. А. прийняв рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ «Агрофірма «Матюші» на земельну ділянку.

Крім того, з відомостей вказаного реєстру позивачу стало відомо, що 19 лютого 2018 року ОСОБА_1 уклав з ТДВ «Шамраївський цукровий завод» договір оренди б/н, за яким передав в оренду земельну ділянку, а 05 березня 2018 року державний реєстратор Міхачов В. А. прийняв рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Таким чином, внаслідок розірвання ОСОБА_2 договору оренди з позивачем

в односторонньому порядку за відсутності правових підстав і передачі земельної ділянки в оренду ТДВ «Шамраївський цукровий завод» за оспорюваним договором позивача незаконно було позбавлено права оренди земельної ділянки.

З урахуванням зазначеного позивач просив суд:

- визнати недійсним вчинений ОСОБА_1 односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди б/н від 24 серпня

2014 року, укладеного між ОСОБА_1 і ТОВ «Агрофірма «Матюші», оформлений повідомленням ОСОБА_1 б/н від 14 лютого 2018 року;

- визнати недійсним договір оренди землі б/н від 19 лютого 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки площею 2,105 га;

- скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди від 17 лютого 2018 року та про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди 05 березня 2018 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від

12 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсним вчинений ОСОБА_1 односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди б/н від 24 серпня

2014 року, укладеного між ОСОБА_1 і ТОВ «Агрофірма «Матюші», оформлений повідомленням ОСОБА_1 б/н від 14 лютого 2018 року; визнано недійсним договір оренди землі б/н від 19 лютого 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки пл. 2,105 га. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині скасування рішень державного реєстратора, суди зазначили про невірно обраний позивачем спосіб захисту і виходив з того, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав чи їх припинення вичерпує свою дію із внесенням відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. Суд першої інстанції вказав, що рішення суду про скасування правочинів щодо спірної земельної ділянки є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому позовні вимоги в частині скасування рішень державного реєстратора не підлягають до задоволення саме з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту. При цьому суд першої інстанції послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 травня

2019 року у справі № 367/2022/15-ц.

Суд апеляційної інстанції застосував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 про те, що право або інтерес позивача, який вважає себе орендарем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права оренди іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди згідно частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (пункт 5.17). Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (пункт 32).

Задовольняючи позов ТОВ «Агрофірма «Матюші» в частині визнання недійсним правочину щодо дострокового розірвання договору оренди та визнання недійсним договору оренди, суди виходили із того, що повідомлення

ОСОБА_1 про розірвання договору в односторонньому порядку від

14 лютого 2018 року не може вважатися правомірним одностороннім правочином, відтак не є правомірним і передача спірної земельної ділянки

в оренду відповідачеві, тому дійшли висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині.

Аргументи учасників справи

17 березня 2020 року ТОВ Агрофірма «Матюші» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ Агрофірма «Матюші» про:

скасування рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Міхачова В`ячеслава Анатолійовича про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди: індексний номер 39730948 від 17.02.2018 13:36:48;

скасування рішення державного реєстратора державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова В. А. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексний номер 40004768 від 05 березня 2018 року.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Здійснити розподіл судових витрат.

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутня єдина правозастосовча практика при застосуванні судами до спірних правовідносин положення частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким прямо передбачено такий спосіб захисту як скасування рішення державного реєстратора.

Під час розгляду цієї справи суд першої та апеляційної інстанцій відійшли від висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від

11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 про те, що «запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності такого рішення суду реалізувати рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновити порушені права позивача, буде неможливо». Наведена правова позиція Великої Палати Верховного Суду прямо спростовує доводи суду апеляційної інстанції про те, що обраний позивачем спосіб захисту не призводить до поновлення порушених прав.

Висновки судів у цій частині протирічать положенню частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також не враховують тих фактичних обставин справи, які вказували на численні грубі порушення вимог чинного законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, допущені державним реєстратором Міхачовим В. А.

Суд апеляційної інстанції посилався на пункт 5.17 постанови Верховного Суду від 04 вересня 2018 у справі № 915/127/18, в якій зазначено, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права. Разом з тим правова позиція Верховного Суду у вказаній справі № 915/127/18 була висловлена з приводу питання підвідомчості спору господарському, а не адміністративному суду. Позовні вимоги заявлено виключно з приводу скасування рішення державного реєстратора, і питання про визнання недійсним правочину, на підставі якого було вчинено такі реєстраційні дії, тобто питання щодо підстав набуття зареєстрованого права позивачем у цій справі не порушувалося. Саме з огляду на наведені обставини під час розгляду касаційної скарги в зазначеній справі Верховний Суд висловив таку правову позицію. У справі, яка переглядається позивач порушував саме питання про недійсність оспорюваного правочину, на підставі якого державним реєстратором Міхачовим В. А. вчинено реєстраційні дії щодо реєстрації права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», тому правовідносини, що склалися між сторонами у даному спорі не є тотожними правовідносинам, які були предметом розгляду у справі № 915/127/18.

Крім того, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від

30 травня 2018 року у справі № 923/466/17, аналіз положень указаних норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права (пункт 59). Визнання протиправним і скасування рішення щодо державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за іншою особою є захистом прав позивача на земельну ділянку від їх порушення цією особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 587/2110/16-ц, а також

у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі

№ 530/212/17, від 28.11.2018 у справі № 823/1508/16, від 05.12.2018 у справі

№ 815/2072/17.

Тому апеляційний суд не врахував, що частиною 2 пункту третього статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прямо передбачено такий спосіб захисту як скасування рішення державного реєстратора. За таких обставин, позивачем був обраний спосіб захисту, який відповідає всім критеріям ефективності та забезпечує поновлення порушених прав позивача.

Як наслідок, апеляційний суд також помилково стягнув із відповідачів лише половину заявлених ТОВ Агрофірмою «Матюші» до стягнення судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом даної справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються в частині відмови

у задоволенні позовних вимог ТОВ Агрофірма «Матюші» про скасування рішень про державну реєстрацію припинення речових прав на нерухоме майно та про державну реєстрацію іншого речового права, тому в іншій частині судові рішення в касаційному порядку не переглядаються.

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 06 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 та відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).

18 січня 2021 року справу передано судді-доповідачу Краснощокову Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 серпня 2014 року ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Матюші» уклали договір оренди землі б/н, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться: Київська область, Білоцерківський район, Матюшівська сільська рада та належить орендодавцю на праві власності на підставі державного акту про право власності на землю серія ЯД № 713088, виданого Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області 16 жовтня 2007 року. В оренду передається земельна ділянка: кадастровий номер :03:002:0037, загальною площею 2,1050 га. Договір укладено на десять років.

Відповідно до пункту 33 договору оренди розірвання договору оренди

в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору

в односторонньому порядку є несплата в повному обсязі орендної плати

в строки, встановлені договором.

04 березня 2015 року проведено державну реєстрацію прав оренди на земельну ділянку за товариством.

14 лютого 2018 року ТОВ «Агрофірма «Матюші» отримало від ОСОБА_1 повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку, згідно якого ТОВ «Агрофірма «Матюші» взяло на себе зобов`язання сплачувати орендну плату за користування відповідною земельною ділянкою у строк до 31 грудня кожного поточного року у розмірі 3 % від нормативно-грошової оцінки відповідної землі. Крім того, ТОВ «Агрофірма «Матюші» зобов`язалось безкоштовно здійснювати оранку, культивацію та обмолот на присадибних ділянках орендодавця, надавати автомобіль для доставки хворого до лікувального закладу, допомогу на лікування тощо. Станом на дату направлення цього повідомлення, відповідні зобов`язання орендаря за 2016 та 2017 роки належним чином виконані не були. Враховуючи зазначене, керуючись пунктом 33 договору оренди, повідомляє про розірвання договору в односторонньому порядку та вимагає повернути (звільнити) відповідну земельну ділянку.

17 лютого 2018 року на підставі повідомлення про розірвання державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачов В. А. прийняв рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ «Агрофірма «Матюші» на земельну ділянку

з індексним номером 39730948.

19 лютого 2018 року ОСОБА_1 уклав з ТДВ «Шамраївський цукровий завод» договір оренди б/н, за яким передав в оренду на десять років земельну ділянку пл. 2,105 га. з кадастровим номером :03:002:0037.

05 березня 2018 року державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачов В. А. прийняв рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» з індексним номером 40004768.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

У частині першій статті 15 та частині першій статті 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які

ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються

у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року в справі

№ 750/3917/17 (провадження № 14-24цс20) вказано, що «особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам».

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку,

а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У частині 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було визначено порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. За змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також

у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Ураховуючи наведене висновок судів про те, що вимоги про скасування рішення державного реєстратора є неналежним способом захисту права або інтересу позивача є помилковим.

Тому з урахуванням задоволення позову в частині визнання недійсними правочинів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав, вимоги позивача про скасування рішень державного реєстратора є ефективним способом захисту.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови

у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяженнятакого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем

у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».

У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами обставини справи підтверджують, що спір у ТОВ «Агрофірма «Матюші» щодо скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно є з ОСОБА_1 та ТОВ «Шамраївський цукровий завод». Натомість Державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачов В. А. є неналежним відповідачем,тому у задоволенні позовних вимог до нього судам необхідно було відмовити саме із зазначеної підстави.

За таких обставин суди зробили правильний висновок про відмову

в задоволенні позову до державного реєстратора Київської, але помилились щодо мотивів такої відмови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що судові рішення в оскарженій частині ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку

з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення в частині:

відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , ТОВ «Шамраївський цукровий завод» про скасування рішень про державну реєстрацію скасувати

з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог;

відмови у задоволенні позовних вимог до державного реєстратора змінити

в мотивувальній частині, а іншій частині - залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Матюші» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від

12 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від

26 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» про скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди індексний номер 39730948 від 17 лютого 2018 року.

Скасувати рішення державного реєстратора державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди індексний номер 40004768 від 05 березня 2018 року.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від

12 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від

26 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Матюші» до Державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова В`ячеслава Анатолійовича про скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук