Справа № 159/2054/21
Провадження № 2/159/688/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Шергіної Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Шокот С.Т.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст вимог заявника.

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , відповідач) про поділ спільного майна подружжя, в якому позивач просить здійснити поділ нерухомого майна-квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 20.06.1992 позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, ОСОБА_2 , який було розірвано 15.10.2015 рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області. В шлюбі у них народилось двоє дітей: донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу позивач та відповідач не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема квартири АДРЕСА_2 . Позивач зазначає, що дане майно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, оскільки набуте воно в період шлюбу. А тому вона має намір розділити вищезазначене майно, шляхом визначення за нею 1/2 (однієї другої) частки квартири АДРЕСА_2 , в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Письмового відзиву на позовну заяву відповідач суду не надав.

Рух справи в суді.

Позовна заява надійшла до суду 09.04.2021.

17.05.2021 на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача.

19.05.2021 відкрито провадження у справі, визначено розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження.

04.10.2021 підготовче провадження по справі закрито і справу призначено до судового розгляду.

Позиція учасників судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , позов підтримала повністю, з підстав викладених у позовній заяві, просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечує проти його задоволення.

Фактичні обставини, встановлені судом.

20.06.1992 сторони уклали шлюб, який згідно з рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15.10.2015 було розірвано.

Квартира АДРЕСА_2 згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.01.2011 та витягом про державну реєстрацію прав від 09.02.2011 на праві власності належить ОСОБА_2 .

На підставі свідоцтва про право власності від 17.01.2011, виданого на підставі рішення виконкому Ковельської міської ради №09 від 13.01.2011 комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 24.01.2011 виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 .

Як вбачається з будинкової книги А №107624 в даній квартирі зареєстрована та проживає позивач ОСОБА_3 .

Вказані обставини та позов також визнаються відповідачем по справі.

Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Суд, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних мотивів та підстав.

З досліджених судом доказів вбачається, що між сторонами склалися правовідносини, щодо поділу спільного майна подружжя, які регулюються Сімейним кодексом України (далі СК України) та Цивільним кодексом України (далі ЦК України).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11).

Зі змісту пунктів 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до пункту 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі статті 60 СК України.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони з 20.06.1992 по 15.10.2015 перебували в зареєстрованому шлюбі та під час шлюбу придбали нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою виданою МЖК «ЛІДЕР», свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.01.2011 та витягом про державну реєстрацію прав від 09.02.2011.

Дана квартира відповідно до статті 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.

Проаналізувавши викладені норми законодавства, суд вважає, що спірне майно підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя в спільному майні суд не знаходить.

Таким чином, враховуючи те, що позивач довела, що спірне майно ними набуте в період зареєстрованого шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, а також враховуючи, те що відповідач позов визнав, суд вважає за необхідне даний позов задовольнити повністю.

Розподіл судових витрат

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

У зв`язку з тим, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено 908 грн судового збору, тому вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 12, 141, 206, 258, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, на підставі статті 368 ЦК України, статтями 60, 69-71 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити повністю.

Поділити спільне майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а саме: квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 жовтня 2021 року.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_3 (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ; адреса проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Суддя Ковельського Юлія ШЕРГІНА

міськрайонного суду