"28" жовтня 2021 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гримайло А.М.,

за участю секретаря Корявець Ю.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення особи що втратила право користування житловим приміщенням

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому вказала що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстровані але не мешкають з 12.02.20 року її донька ОСОБА_2 та онука ОСОБА_3 , які виїхали на постійне місце проживання за іншою адресою, а саме до квартири АДРЕСА_2 . Оскільки реєстрація відповідачок за спірною адресою перешкоджає позивачці у здійсненні її права власності вона прохає усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення особи що втратила право користування житловим приміщенням .

Ухвалою Ленінського райсуду м. Харкова від 01.03.21 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

Відповідачам надсилалась копія позовної заяви з ухвалою про відкриття провадження однак правом на відзив вони не скористались.

В судове засіданні відповідачі не з`явились. Про час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний судовий розгляд справи.

ОСОБА_1 позов підтримала, пояснила що відповідачі зловживають наркотичними засобами, створюють неможливе сумісне проживання, не сплачують комунальні платежі внаслідок чого було припинено подачу газу. Позивачка була змушена придбати відповідачам квартиру по АДРЕСА_3 куди останні переселилися забравши в лютому 2020 року усі свої речі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що позивач є її сусідкою. В квартирі разом з нею проживала її донька ОСОБА_2 та онука ОСОБА_3 . В лютому 2020 року вони виїхали з квартири зі своїми речами. Після лютого 2020 року, відповідачі в квартирі не проживають.

Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:

За спірною адресою в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , 1954 р.н., ОСОБА_2 , 1981 р.н. та ОСОБА_3 , 2001 р.н.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2001року.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

В порядку ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Верховний Суд України, висловив у Постанові № 6-709цс16 правову позицію, згідно з якою, частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Матеріалами справи встановлено що відповідачі забрали свої речі та виїхали 12.02.20 року. Вказане підтверджено актом сусідів, та показами свідка.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зіст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведеними належними, достовірними та допустимими доказами судом встановлено, що відповідачі з лютого 2020 року за вказаною адресою не проживають, не несуть витрати по утриманню житла.

Права власності на вказану квартиру вони не мають..

Реєстрація відповідачів перешкоджає позивачці у здійсненні права власника у повному обсязі.

Враховуючи наведене, наявні підстави для визнання відповідачів особами, які втратили право користування житловим приміщенням за вказаною адресою.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 89, 259, 265, 280-282 ЦПК України,ст. ст. 317, 319, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України,суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення особи що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 особою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 особою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Ленінського районного суду м. Харкова протягом 30 днів з дня оголошення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня оголошення рішення.

Повний текст рішення складений 28 жовтня 2021 року.

Суддя А.М. Гримайло