ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року

м. Харків

справа № 643/19636/19

провадження № 22-ц/818/5335/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді - Тичкової О.Ю.,

суддів Маміна О.В., Пилипчук Н.П.

сторони справи:

позивач -Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Сугачової О.О.,

УСТАНОВИВ :

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яким просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № 08-13/13-00228-с-а від 30.07.2013 у розмірі 192089,61 грн. та судових витрат у розмірі 2881,35грн.

Позов мотивований тим, що 30.07.2013 між ОСОБА_1 та ПАТ «Фінанси та Кредит» укладений кредитний договір № 08-13/13-00228-с-а за умовами якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 61 760 грн. зі сплатою 17,2% річних. В цей день, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним договором, між ПАТ «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 08-13/13-00228-с-а/1. Зазначає, що за умовами договору поруки від 30.07.2013, поручитель зобов`язаний нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором. 03.10.2018 між ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором перейшло до позивача. Позивач вказує, що за період користування кредитними коштами відповідачі здійснювали платежі на погашення основаної суми боргу, проте заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена, а тому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість станом на 16.07.2019 у загальному розмірі 192089,61 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2021 року в задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відмовлено у повному обсязі.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 заявила вимоги про застосування позовної давності, та відповідно судом встановлено, що позивач звернувся з позовом 22.11.2019, тобто після спливу позовної давності за щомісячними платежами зі сплати кредиту та процентів, що мали місце із серпня 2013 по листопад 2016 включно, а тому вимоги зі сплати кредиту та процентів за користування кредитом за період часу серпня 2013 по листопад 2016 включно не підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що позивачем пропущений спеціальний строк позовної давності щодо стягнення нарахованої пені у розмірі 141 504,48 грн., а тому, з огляду на заяву про застосування строків позовної давності, у стягненні цих сум слід відмовити. Суд врахував, що в договорі не зазначено які саме послуги надаються відповідачу ОСОБА_1 за нараховану щомісячну комісію, що не узгоджується з Законом України « Про захист споживачів», отже ці позовні вимоги про стягнення щомісячної комісійної винагороди теж не підлягають задоволенню. Також суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, договір поруки від 30.07.2018 припинився у зв`язку з закінченням шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором від 30.07.2018.

Не погодившись із рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Апеляційна скарга мотивована тим, що прострочення кредитора за основним борговим зобов`язанням відбулось не з вини позивача, оскільки в період з 18.12.2015 по дату ліквідації ПАТ « Банк « Фінанси та Кредит» управління останнім здійснювалось Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, тобто державою в особі Фонду. Отже органи управління ПАТ « Банк « Фінанси та Кредит» не мали можливості прийняти жодних рішень,жодних рішень, що стосується Банку. Також, посилаючись на ч. 2 ст. 516 ЦК України, зазначає, що жодні негативні наслідки для нового кредитора не настають, оскільки позичальником не сплачено жодних платежів первісному кредитору після відступлення права вимоги, а тому уважати, що настали негативні наслідки для нового кредитора не має підстав. Уважає, посилаючись на ст.ст. 599, 611 ЦК України, що зобов`язання виконано не належним чином не припиняється, а навпаки, на особу яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні наслідки. Щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та подвійної облікової ставки НБУ, зазначає, що відповідно до ст. 625 ЦК України та висновків Верховного Суду у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18 від 30.01.2019, справі № 924/312/18 від 13.02.2019, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Також зазначає, що у висновку Верховного суду у справі № 918/329/16 від 26.04.2017 встановлено, що сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення 3 % річних та подвійної облікової ставки НБУ у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, уважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» належить задовольнити частково виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини 4 статті 367 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ПАТ «Фінанси та кредит» 30.07.2013 укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 61760 грн. зі сплатою 17,2% річних ( а.с. 6-14).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором банк уклав договір поруки №08-13/13-00228-с-а/1 від 30.07.2013 із ОСОБА_2 ( а.с. 17-19).

03.10.2018 між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором перейшло до позивача ( а.с. 21-23).

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_1 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть від 12.11.2018 (а.с.120).

Ухвалою Московського районного суду від 28.02.2020 відкрито провадження за цивільною справою № 643/19636/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором ( а.с. 55).

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.

Разом с тим, судовою колегією вбачається з відзиву на позовну заяву ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 ( а.с. 108-118), що відповідач ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.120), а саме до відкриття провадження по вищезазначеній справі ухвалою Московського районного суду від 28.02.2020 (а.с.55).

За таких обставин судова колегія, не може погодитися з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 з мотивів спливу позовної давності, яка заявлена відповідачем ОСОБА_2 з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускаються.

З аналізу п. 7 ч. 1 статті 255 ЦПК України вбачається, що правонаступників у справу можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті

У ст. 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 42 у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

У ст. 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Частиною першою статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Системний аналіз вказаних норм права, а також положень ч. ч. 1, 2, 4 ст. 25, ч.1 ст. 26 ЦК України та ч. 2 ст. 48 ЦПК України, дає підстави дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Аналіз вказаних норм процесуального права, а також положень ч. ч. 1, 2, 4 ст. 25, ч.1 ст. 26 ЦК України та ч. 2 ст. 48 ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Норма ст. 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі - спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Отже, якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

При цьому незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі - спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16.

З огляду на вищевикладене, судова колегія уважає, що суд першої інстанції не повинен був відкривати провадження у частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 , а відкривши провадження у вищезазначеній справі в цій частині, суд мав його закрити на підставі пункту п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

За змістом ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав передбачених статтею 255 ЦПК України.

Тому рішення суду в вищезазначеній частині підлягає скасуванню, а провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 закриттю.

Судова колегія також не може погодитися з рішенням суду про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 у зв`язку зі спливом шести місяців від дня настання основного зобов`язання за кредитним договором від 30.07.2018.

Згідно ст.5 укладеного між Банком та ОСОБА_2 договору поруки №08-13/13-00228-с-а/1 від 30.07.2013 порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо Кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов`язання за Кредитним Договором не пред`явив вимоги до поручителя. Порука припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України.

Так, ч. 1 ст. 1282 ЦК України у випадку смерті боржника за кредитним договором його права й обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Якщо спадкодавець є і позичальником за кредитним договором, й поручителем за договором поруки, після його смерті відбувається заміна позичальника за кредитним договором на спадкоємця, який прийняв у спадщину спадкове майно. Такий спадкоємець за визначених у законодавстві умов надалі несе відповідальність за кредитним договором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Разом с тим ч. 1 ст. 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини, зміна рішення суду може полягати у зміні його мотивів.

Оскільки дані про наявність спадкоємців після смерті ОСОБА_2 та вартості майна прийнятого ними у спадщину в матеріалах справи відсутні у задоволенні позову до поручителя належить відмовити з цих підстав.

Отже, враховуючи викладене вище, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» підлягає задоволенню частково. Рішення суду підлягає скасуванню в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 з закриттям провадження у справі в цій частині та зміні в частині мотивів відмови у задоволені позову до ОСОБА_2 з підстав недоведеності факту переходу прав та обов`язків ОСОБА_1 до його спадкоємців.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки рішення суду підлягає скасуванню лише з процесуальних підстав з ухваленням у справі нового рішення про закриття провадження в одній частині вимог та відмови в позовних вимогах в іншій частині, з інших мотивів судовий збір сплачений при зверненні до суду першої інстанції та сплачений апелянтом судовий збір перерозподілу не підлягає.

Керуючись ст.ст. п. 1 ч. 1 ст. 255,374, 367, 377, 376,381 - 383,389 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 скасувати та провадження у справі в цій частині закрити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_2 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 02 листопада 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук