Провадження №2/760/1895/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 740000 Євро.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.01.2017 року між нею та відповідачем був укладений договір позики за умовами якого позивач позичила відповідачу грошові кошти в сумі 500000 Євро, які відповідач зобов`язався повернути у строк до 17.01.2021 року.

Згідно досягнутої між сторонами домовленості в обслуговування даної позики відповідач мав сплачувати позивачу 5000,00 Євро щомісяця за користування позикою, що становіть 1% від суми позики.

Після спливу строку повернення коштів, відповідачем грошові кошти не повернуті.

На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29.10.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

16.12.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому вона проти задоволення позову заперечувала посилаючись на те, що позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах з 1995 року та з 2015 року стосунки між ними почали змінюватись в результаті чого їх фактичні шлюбні відносини припинилися в лютому 2017 року.

У січні 2017 року між позивачем та відповідачем постійно виникали конфлікти та на прикінці січня сталася сварка, в результаті якої позивач психічно тиснула на відповідача та завдала йому тілесних ушкоджень у вигляді побоїв. Відповідач перебував в дуже пригніченому стані, важко усвідомлював те, що відбувається і для припинення знущань, за вимогою позивача та під її диктування написав розписку, яку датував 18.01.2017 року. У розписці за вказівкою позивача відповідач зазначив суму 500000 Євро, але жодної реальної передачі грошових коштів не відбувалось.

Зазначила, що розписка від 18.01.2017 року не підтверджує факт передання позивачем грошових коштів відповідачу, а отже між сторонами відсутні правовідносини за договором позики.

На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позову.

22.12.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій вона зазначила, що твердження відповідача стосовно психічного та фізичного насильства відносно нього є надуманими та не підтверджені жодними доказами.

Зазначила, що з тексту чітко вбачається, що факт отримання коштів відповідачем від позивача відбувся і на підтвердження вказаної передачі коштів була написана розписка від 18.01.2017 року.

12.01.2021 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення в яких вона зазначила, що позивачем не надано жодного доказу про наявність у неї на момент передачі грошових коштів 500000 Євро та написана відповідачем розписка не підтверджує факту передачі грошових коштів.

09.02.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.

В судовому засіданні 09.02.2021 року задоволено клопотання представника відповідача про долучення доказів та відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача та представника відповідача про допит свідків.

25.02.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та клопотання з проханням не закривати підготовче судове засідання.

В судовому засіданні 25.02.2021 року задоволено клопотання представника позивача про збільшення розміру позовних вимог.

Також в судовому засіданні було оглянуто оригінал розписки.

22.03.2021 року від представника позивача надійшли пояснення щодо клопотання відповідача про призначення судово-почеркознавчої експертизи в яких представник заперечувала проти проведення експертизи з підстав достатності в матеріалах справи документів, необхідних для розгляду даного спору по суті.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.03.2021 року клопотання представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи задоволено частково та призначено експертизу.

Постановою Київського апеляційного суду від 15.07.2021 року ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 22.03.2021 року скасовано та постановлено нову про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи.

29.07.2021 року справа повернута до суду.

18.08.2021 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів у справі, а саме висновку №2403-21 почеркознавчої експертизи від 24.03.2021 року.

У судовому засіданні 18.08.2021 року задоволено клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

30.08.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів у справі.

01.09.2021 року від представника позивача надійшли пояснення щодо поданого клопотання про приєднання доказів.

У судовому засіданні 01.09.2021 року відмовлено в задоволенні вказаного клопотання про долучення доказів у справі.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги з урахуванням збільшених позовних вимог підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що серед кола контактних осіб адвоката є хворі на інфекційну хворобу з підтвердженим діагнозом SARS COVID-19 та наразі представник проходить ПЛР-тестування та до наявного підтвердженого негативного результату не має можливості прибути у судове засідання. В свою чергу відповідач ОСОБА_3 перебуває в країні постійного місця проживання ФРН та не має можливості прибути у судове засідання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, вказані принципи щодо обов`язковості доведення тих чи інших обставин є обов`язковими при з`ясуванні обставин справи по суті.

На підставі викладеного, суд вважає неявку представника відповідача неповажною, оскільки ним не надано доказів перебування в контакті з особами хворими на інфекційну хворобу з підтвердженим діагнозом SARS COVID-19 та чинним законодавством не визначено таких підстав для відкладення розгляду справи. Так само не надано доказів перебування відповідача за кордоном.

Також, представник відповідача не скористався своїм правом на проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

В ході розгляду справи відповідач та його представник висловили свою думку щодо заявлених позовних вимог та заперечували проти їх задоволення з підстав викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.01.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передала відповідачу грошові кошти (позику) в сумі 500000 Євро, які останній зобов`язався повернути в строк до 17.01.2021 року.

Вказане підтверджується розпискою від 18.01.2017 року (а.с. 15).

Вбачається, що позивач виконала свої договірні зобов`язання перед відповідачем у повному обсязі, передавши відповідачу грошові кошти в сумі 500000 Євро.

Однак, у встановлений договором строк, відповідач не повернув позивачу позичені кошти, тим самим порушивши умови надання позики.

Згідно досягнутої між сторонами домовленості в обслуговування даної позики відповідач мав сплачувати позивачу 5000,00 Євро щомісяця за користування позикою, що становіть 1% від суми позики.

Відповідач заперечуючи проти вказаних обставин зазначив, що він кошти за вказаною розпискою не отримував та вказана розписка була написана ним під впливом фізичного та психологічного насильства з боку ОСОБА_1 , не маючи уявлення про намір ОСОБА_1 вчинити дії по стягненню з нього грошових коштів.

Однак, вказані твердження суд не приймає до уваги, оскільки відповідач не звертався до позивача із зустрічним позовом про визнання розписки недійсної, як такої, що вчинена під впливом насильства, тощо.

З цих же підстав судом не були прийняті докази, надані представником відповідача, а саме копія висновку експертів КНДІСЕ від 23.06.2021 року №7505/7506/21-61 за результатами проведення судової психологічної експертизи, копія висновку експерта-психолога від 06.05.2021 року, копію супровідного листа адвоката Андреаса Мюллера до ОСОБА_3 від 21.06.2021 року з перекладом на українську мову та доданих до нього засвідчених нотаріусом документів, отриманих з прокуратури міста Траунштайн ФРН.

Крім того, відповідно до ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Вказані докази були подані представником відповідача 30.08.2021 року.

В обґрунтування подання доказів не в установлений законом строк, представник відповідача зазначив, що він не мав інформації щодо повернення матеріалів справи з апеляційної інстанції до суду першої інстанції та не був належним чином про дату та час призначення чергового судового засідання.

Однак, вказана представником відповідача інформація не відповідає дійсності, оскільки інформація про повернення матеріалів справи з апеляційної інстанції до суду першої інстанції, а також інформація щодо чергового засідання по справі міститься у відкритому доступі на сайті «Судова влада».

При цьому, висновок експертів КНДІСЕ за результатами проведення судової психологічної експертизи датований 23.06.2021 року, висновок експерта психолога датований 06.05.2021 року, супровідний лист адвоката Андреаса Мюллера до ОСОБА_3 датований 21.06.2021 року.

Підготовче провадження 18.08.2021 року було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи предметом позову є стягнення боргу за договором позики.

При цьому факт написання та підписання власноручно розписки від 18.01.2017 року відповідачем не заперечується та підтверджується висновком №2403-21 почеркознавчої експертизи від 24.03.2021 року, складеного Міжнародною експертно-правової групою за заявою ОСОБА_1 відповідно до якого рукописний текст розписки від 18.01.2017 року від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 на суму 500000 Євро виконаний ОСОБА_3 .

Підписи від імені ОСОБА_3 розміщені справа від записів «18.01.2017» у розписці від 18.01.2017 року від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 на суму 500000 Євро виконані самим ОСОБА_3 .

Також, доведення обставин щодо вчинення певних дій під впливом фізичного та психічного насильства покладається на відповідача. Однак, відповідачем жодних доказів щодо звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення позивачем по відношенню до нього фізичного та психічного насильства не надано. Обставини, що викладені у листі адвоката Андреаса Мюллера не стосуються розгляду даної справи.

Стосовно тверджень відповідача щодо неотримання ним грошових коштів у позики, то слід зазначити наступне.

Стаття 1047 ЦК України визначила, що розписка про отримання позикових коштів є підтвердженням укладення договору позики та його умов.

Як зазначив Верховний Суд України в правовій позиції від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1051 Цивільного кодексу України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

В свою чергу, відповідач договір позики від 18.01.2017 року в судовому порядку не оспорював на тій підставі, що ним грошові кошти не були отримані.

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Розписка- це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи.

Враховуючи те, що 18.01.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Суд приходить до висновку, що розписка від 18.01.2017 року відповідає формі правочину, містить усі істотні умови договору позики, у тому числі зобов`язання відповідача повернути грошові кошти.

Станом на дату розгляду справи боргова розписка перебуває у кредитора, що, за правилом ст. 545 ЦК України, також свідчить про невиконання позичальником зобов`язання.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач у строк визначений договором позики не повернув позивачу грошові кошти в сумі 500000 Євро, а тому вказана сума підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до умов договору позики від 18.01.2017 року, в обслуговування даної позики відповідач зобов`язався сплатити на користь позивача 5000 Євро щомісяця за користування позикою, що становить 1% від суми позики.

Згідно розрахунку наданого позивачем відсотки за користування позикою за період з 17.02.2017 року по 17.01.2021 року складають 240000 Євро.

Вказаний розрахунок є вірним та може бути взятий судом до уваги для вирішення дано справи по суті.

Відповідачем вказаний розрахунок відсотків не спростований.

У зв`язку з тим, що відповідач не сплатив жодного платежу в рахунок сплати відсотків за договором позики від 18.01.2017 року, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача 240000 Євро.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 10510,00 грн.

Що стосується суми судового сплаченої позивачем при збільшенні розміру позовних вимог, то вона підлягає поверненню на підставі п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» за клопотанням позивача.

Однак, в матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про повернення суми судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 526, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 281, 282, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 заборгованість за договором позики від 18.01.2017 року з урахуванням відсотків в сумі 740000 Євро, судовий збір в сумі 10510,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя