1Справа № 335/5463/21 2/335/2152/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Гашук К.В.,

за участю секретаря судового засідання Чернухи В.Е.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Кальнія Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-ті особи: Товариство з додатковою відповідальністю «СК «Кредо», ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , 3-ті особи: ТОВ СК «Кредо», ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позову зазначено, що 29.05.2020, приблизно о 20 год. 20 хв. сталась ДТП за участю автомобілів Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_2 , та ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 , та який належить позивачу ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП було відкрито кримінальне провадження № 0001759, за ч. 1 ст. 286 КК України, в рамках якого ОСОБА_2 було повідомлено про підозру, а також відносно останнього направлено обвинувальний акт до суду.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2020, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим, на підставі ст. 46 КК України, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2020 за № 0001759, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито.

Потерпілому ОСОБА_4 було відшкодовано моральну шкоду до розгляду кримінального провадження у суді, а питання щодо відшкодування матеріальної шкоди завданої автомобілю ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу, під час розгляду кримінального провадження не вирішувалось.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у страховика ТДВ СК «Кредо», відповідно до полісу АО/4430790 від 13.11.2019.

Згідно повного розрахунку шкоди, спричиненої ДТП вартість відновлювального ремонту складає 83 219,72 грн.

Позивач отримав страхове відшкодування від ТДВ СК «Кредо», у розмірі 56 714,76 грн., з урахуванням зносу запчастин, що свідчить про те, що страхова компанія своє зобов`язання виконала у повному обсязі, а відповідач у свою чергу зобов`язаний компенсувати різницю між новою запчастиною, яку необхідно придбати для ремонту і вартістю зношеної частини, яку відшкодувала страхова компанія, у розмірі 26 504,96 грн.

У жовтні 2020 року, з метою досудового врегулювання спору, позивач направив відповідачу заяву про відшкодування недоплаченої шкоди, однак після тривалих перемовин, отримав відмову у її відшкодуванні.

Крім того, та обставина, що протягом року автомобіль позивача перебуває у несправному стані, оскільки йому не вистачає коштів на ремонт, завдає позивачу моральних страждань, які він оцінює у розмірі 20000 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути зі ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 26 504,96 коп., та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Ухвалою судді від 25.05.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, та надано позивачу строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

28.05.2021 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 , разом із квитанцією про сплату судового збору, якою усунуті недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі судді від 25.05.2021.

28.05.2021, з метою отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 , судом було направлено запит до Департаменту реєстраційних послуг ЗМР.

04.06.2021 на адресу суду надійшла відповідь Департаменту реєстраційних послуг ЗМР щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 .

Ухвалою судді від 07.06.2021 прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у справі, та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 28.09.2021 у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про розгляд у порядку загального позовного провадження відмовлено.

Ухвалою суду від 25.10.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Білицького Є.М. про витребування доказів та виклик спеціаліста.

У судовому засіданні, яке відбулось 25.10.2021, позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позові, а також просили стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 908 грн.

Відповідач та його представник адвокат Білицький Є.М., будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою адвоката Білицького Є.М. про отримання судової повістки про виклик, у судове засідання не з`явились, у клопотанні про витребування доказів та виклик спеціаліста, яке надійшло до суду за день до судового засідання, представник відповідача просив розглянути клопотання у його відсутність та відкласти розгляд справи.

Судом вказане клопотання було розглянуто і у його задоволенні відмовлено, про що постановлено ухвалу суду від 25.10.2021.

Підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України, для відкладення судового розгляду справи судом не встановлено, а відтак суд продовжив розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, оскільки їх процесуальна поведінка свідчила про намагання затягнути строки розгляду цивільної справи.

Станом на 25.10.2021 відповідач правом надати відзив або пояснення на позовну заяву не скористався.

У судове засідання треті особи Товариство з додатковою відповідальністю «СК «Кредо», та ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, не з`явились будь-яких заяв, клопотань, пояснень не подавали.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши позивача та його представника, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 29.05.2020, приблизно о 20:20 год., водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Михайла Гончаренка, рухаючись з боку пр. Соборного у напрямку вул. Перемоги у м. Запоріжжі. У цей же час, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «ЗАЗ Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у салоні якого перебували пасажири ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , здійснював рух по вул. Перемоги у напрямку від вул. Сталеварів до вул. Михайла Гончаренка в м. Запоріжжя.

Під час руху на регульованому світлофорним об`єктом перехресті вул. Михайла Гончаренка вул. Перемоги, в м. Запоріжжі, водій ОСОБА_2 , маючи об`єктивну можливість виявити світлофор на якому для нього горів червоний сигнал, діючи в порушення вимог п.п. 8.7.3. е); 16.3. Правил дорожнього руху України, керований ним автомобіль не зупинив, дорогу водієві ОСОБА_3 не надав, натомість продовжив рух на забороняючий сигнал світлофора з метою виконання маневру лівого повороту, намагаючись виїхати на вул. Перемоги, внаслідок чого допустив зіткнення передньої бічної лівої частини керованого ним транспортного засобу із передньою лівою частиною автомобіля, який перебував під керуванням водія ОСОБА_3 .

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 9-596 від 21.07.2020 у даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія автомобіля «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 7.3. е), 16.3. Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, та водій ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, шляхом виконання вимог п.п. 8.7.3. е), 16.3. Правил дорожнього руху України.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 728 від 13.07.2020, водію ОСОБА_3 були спричинені тілесні ушкодження, які кваліфікуються, як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, та легкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2020, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим, на підставі ст. 46 КК України, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2020 за № 0001759 за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 України, закрито. Скасовано накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2020 арешт на транспортний засіб «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та вирішено долю речових доказів.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником автомобіля «ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 , яким у момент ДТП керував ОСОБА_3 , є позивач ОСОБА_1 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ СК «Кредо».

Згідно звіту № 122/20 від 15.07.2020 про визначення вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу, який складено оцінювачем ОСОБА_7 на підставі договору від 08.06.2020 на проведення незалежної експертної оцінки транспортного засобу, пошкодженого під час ДТП, який укладено із ТДВ «СК «Кредо», вартість відновлювального ремонту ТЗ ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 , після ДТП складає 83 219,72 грн; вартість відновлювального ремонту ТЗ ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_2 з врахуванням експлуатаційного зносу деталей, які підлягають заміні складає 60 373, 19 грн., у тому числі 20 % ПДВ на запасні частини 3658,43 грн.

20.10.2020 позивачу ОСОБА_1 ТДВ СК «Кредо» виплачене страхове відшкодування у сумі 56 714,76 грн.

Як убачається із звіту № 122/20 від 15.07.2020, загальний вартість відновлювального ремонту належного позивачу на праві власності транспортного засобу становить 83 219,72 грн.

Судом встановлено, що предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого у ході ДТП майна. Правовою підставою заявлених позивачем вимог про відшкодування матеріальної шкоди є приписи статей 1166, 1187, 1194 ЦК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Пунктом 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на звіт № 122/20 від 15.07.2020 щодо визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ, який складено оцінювачем ОСОБА_7 і згідно якого вартість відновлювального ремонту становить 83219 грн. 72 коп., а також на ту обставину, що страховою компанією було сплачене страхове відшкодування позивачу у розмірі 56 714,76 грн., що є недостатнім для повного відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача різницю між розміром завданої шкоди та страховим відшкодуванням, що складає 26 504,96 грн.

Згідно зі абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема в постанові від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18 (провадження №61-10773св20), постанові від 21 липня 2021 року у справі №757/33065/18-ц (провадження №61-691св21), постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18).

Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що позивачем правомірно заявлено вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи ОСОБА_2 на суму 26 504,96 грн., яка є різницею між визначеним оцінювачем розміром матеріального збитку та виплаченим страховим відшкодуванням з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу на запасні частини (83219 грн. 72 коп., - 56 714 грн. 76 коп. = 26 504,96 грн.), оскільки відповідно до наведених у рішенні вимог чинного законодавства, особа, яка завдала шкоди зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка повинна бути сплачена страховою компанією у розмірі, що дорівнює вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу.

Суд також враховує ту обставину, що відповідач, не спростував висновки, викладені у звіті спеціаліста, на який посилається позивач щодо вартості ремонту транспортного засобу, не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів на спростування доводів позивача, пов`язаних із відновлювальним ремонтом належного йому транспортного засобу у розмірі 83 219 грн. 72 коп.

Досліджуючи надані ОСОБА_1 на підтвердження розміру матеріальної шкоди докази, судом не встановлено обставин, які би свідчили про те, що вказані витрати не стосуються відновлення пошкоджень транспортного засобу, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 29.05.2020 за участю водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Зі сторони відповідача та його представника будь-яких клопотань про призначення експертизи з метою спростування розміру заявленої матеріальної шкоди не заявлялось, відзиву на позовну заяву не подано.

При вирішенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 20 000 грн., суд виходить з наступного.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що при вирішенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

У ході судового розгляду справи встановлено, що внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_2 29.05.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода, у зв`язку з чим транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень. Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що у зв`язку із тим, що відповідач не виплатив йому частину суми збитків його автомобіль протягом року перебуває у непридатному для експлуатації стані.

Суд вважає доведеним той факт, що протиправними, винними діями відповідача ОСОБА_2 , які виразились у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, наслідком якого стало пошкодження майна позивача, а також тривала неможливість користування належним йому майном, останньому завдано і моральну шкоду. Не викликає сумнівів у суду і той факт, що завдана позивачу моральна шкода знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із діями водія ОСОБА_2 , який порушив Правила дорожнього руху, що призвело до події ДТП та пошкодження майна позивача.

З урахуванням вказаних обставин, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн., яка буде достатньою й співмірною, з урахуванням встановлених обставин справи.

Суд вважає, що визначений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, не відповідає наданим доказам, вимогам розумності та справедливості, а відтак у цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання про стягнення судового збору слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-ті особи: Товариство з додатковою відповідальністю «СК «Кредо», ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 26 504 (двадцять шість тисяч п`ятсот чотири) гривні 96 (дев`яносто шість) копійок, у відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) гривень, а всього стягнути 31 504 (тридцять одну тисячу п`ятсот чотири) гривні 96 (дев`яносто шість) копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 25 жовтня 2021 року.

Повне судове рішення буде складено 28 жовтня 2021 року.

Суддя К.В. Гашук