ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 694/888/20
Провадження № 22-ц/821/1705/21
категорія: 310030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Єльцова В.О.

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Захарченко А.Д.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Воронов Євгеній Євгенійович

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Гладиш Ярослава Миколаївна

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Гладиш Я.М. на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 липня 2021 року в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини ,-

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив виключити відомості про батьківство ОСОБА_1 з актового запису №2 від 20.09.2003 у Гудзівській сільській раді Звенигородського району Черкаської області. Також просив стягнути з відповідачки судовий збір, оплату поштових послуг та оплату за послуги адвоката в розмірі 10000грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 20.09.2003 року між сторонами був укладений шлюб. У вказаному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дитина ОСОБА_3 , батьком якого в свідоцтві про народження був записаний позивач. Вказує, що характер і спосіб спілкування сторін після розірвання шлюбу викликає у позивача сумніви щодо свого батьківства у відношенні до цієї дитини, відповідач використовує дитину для шантажу позивача, перешкоджає їх спілкуванню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.07.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини,- відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови про стягнення витрат на правову допомогу мотивовано тим, що на підтвердження витрат на правову допомогу адвокатом Гладиш Я. М. подано: копію договору про надання правової допомоги від 02.04.2021 (а.с. 54), додаткову угоду № 1 до даного договору (а.с. 110), додаткову угоду № 2 до даного договору (а.с. 112), акт-здачі-приймання наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 16.10.2020 (а.с.111), ордер серії КВ №442350 (а.с. 53), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 56), остаточний розрахунок сум судових витрат на суму 3500грн (а.с. 109).

Проте, всупереч вищезазначеному, суду не надано відповідного документу про оплату відповідачкою послуг адвоката у розмірі 3500 грн.

Відтак суд вважає понесення вказаних витрат недоведеним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням 1 інстанції представник ОСОБА_2 - адвокат Гладиш Я.М. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального без додержання норм процесуального права, не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, просить скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 липні 2021 року в частині відмови про стягнення витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3500,00грн. в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Гладиш Я.М. мотивована тим, що відповідачка фактично понесла витрати у розмірі 3500,00грн. та має їх сплатити, тому доказів оплати понесених витрат на правову допомогу не надає, а лише розрахунок та акт прийняття-передачі наданих послуг від 16.10.2020 року.

Стверджує, що враховуючи приписи ст. 137 ЦПК України, витрати на професійну допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, що узгоджується із рішенням ЄСПЛ «Белоусов проти України», за яким навіть несплата адвокатського гонорару, обумовленого договірними зобов`язаннями, свідчить про те, що витрати за таким гонораром є «фактично понесеними».

Вказує, що судом 1 інстанції не взято до уваги те, що відшкодування витрат підлягає незалежно від того, чи їх фактично сплачено чи тільки має бути сплачено, даний висновок узгоджується з правовою позицією, що викладена у постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року (справа №686/5064/20), від 01.10.2018 у справі №569/17904/17 та від 02.10.2019 у справі №815/1479/18, від 16.03.2021 у справі №520/12065/19.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У вересні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Воронов Євгеній Євгенійович подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її апеляційних вимог у повному обсязі, залишивши судове рішення Звенигородського районного суду Черкаської області без змін.

Стверджує, що спір виник виключно із-за обґрунтованих підстав з боку позивача. У справі, де все вирішує медична експертиза, адвокатська допомога є обґрунтованою лише на стадії надання усної правової консультації. Вказує, що адвокатом апелянти не надано підтвердження банківської установи про отримання на банківський рахунок адвоката Гладиш Я.М. від її клієнтки ОСОБА_2 адвокатського гонорару у розмірі 3500,00грн. за надані юридичні послуги під час позовного провадження.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

16 серпня 2021 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Гладиш Я.М. на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 липня 2021 року в частині відмови про стягнення витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 серпня 2021 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єльцов В.О., судді Василенко Л.І., Карпенко О.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд та з викликом сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то судові витрати стягненню з відповідачки не підлягає.

Разом з тим відповідачкою заявлено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3500грн. Вирішуючи дане клопотання суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що на підтвердження витрат на правову допомогу адвокатом Гладиш Я. М. подано: копію договору про надання правової допомоги від 02.04.2021 (а.с. 54), додаткову угоду № 1 до даного договору (а.с. 110), додаткову угоду № 2 до даного договору (а.с. 112), акт-здачі-приймання наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 16.10.2020 (а.с.111), ордер серії КВ №442350 (а.с. 53), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 56), остаточний розрахунок сум судових витрат на суму 3500грн (а.с. 109).

Проте, всупереч вищезазначеному, суду не надано відповідного документу про оплату відповідачкою послуг адвоката у розмірі 3500 грн.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Гладиш Я.М. підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на те, що представника ОСОБА_2 - адвокат Гладиш Я.М. в апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3500,00грн. в повному обсязі, та доводи апеляційної скарги зводяться саме до незгоди з висновками суду в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови в стягнення витрат на правову допомогу, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції в частині відмови в стягненні витрат на правничу допомогу не відповідає.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідачкою заявлено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3500грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу адвокатом Гладиш Я. М. подано: копію договору про надання правової допомоги від 02.04.2021 (а.с. 54), додаткову угоду № 1 до даного договору (а.с. 110), додаткову угоду № 2 до даного договору (а.с. 112), акт-здачі-приймання наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 16.10.2020 (а.с.111), ордер серії КВ №442350 (а.с. 53), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 56), остаточний розрахунок сум судових витрат на суму 3500грн (а.с. 109).

При вирішенні даного спору суд 1 інстанції виходив із того, що суду не надано відповідного документу про оплату відповідачкою послуг адвоката у розмірі 3500 грн. та дійшов висновку про недоведеність вказаних витрат.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, в зв`язку з наступним.

Верховний Суд у постанові від 29 жовтня 2020 року (справа №686/5064/20) вказав, що «Аналогічний підхід щодо застосування положення частини сьомої статті 139 КАС України у разі відсутності документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за умови погодження сторонами при укладанні договору про надання правничої допомоги оплати таких витрат у майбутньому, застосовано Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року у справі №813/481/18, де сформовано висновок про помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, оскільки договором про надання правової допомоги обумовлено час оплати протягом кількох місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті.

Також варто зауважити, що питання щодо застосування процесуальних норм права, які регулюють порядок розподілу судових витрат за надану професійну правничу допомогу на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою було предметом дослідження судами різних юрисдикцій.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 аналізувалися аналогічні положення ЦПК України суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Аналогічний висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено зроблено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Враховуючи зазначене, доводи відповідача щодо безпідставності посилань представника позивача на висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, адже судом зроблено висновок щодо застосування норм права Господарського процесуального кодексу України є необґрунтованими, оскільки у ЦПК, ГПК і КАС України вищеаналізовані процесуальні норми є однаковими за змістом, а отже вищенаведена практика тлумачення судами різних юрисдикцій вказаних норм ЦПК і ГПК України є застосовною до обставин цієї справи.

Аналогічний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року у справі №640/10548/19 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від такого висновку».

Як вбачається з п.1.1 договору №08/19 про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Гладиш Ярославою Миколаївною, за цим договором, адвокат, за дорученням клієнта, приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язується сплатити на користь адвоката гонорар (винагороду) за надання ним правову допомогу в порядку та розмірі, встановленому умовами цього договору та/або додатковими угодами до нього.

Відповідно до п. 4.1. вищевказаного договору, за надання адвокатом правової допомоги, клієнт сплачує на користь адвоката гонорар (винагороду), розмір та порядок оплати клієнтом якого, окремо обумовлюється сторонами договору та може бути визначений в окремій додатковій угоді до цього договору.

Згідно п.3.1 додаткової угоди №1 від 09 жовтня 2020 року до договору про надання правової допомоги №08/19 від 02.04.2019, укладеної між ОСОБА_2 та адвокатом Гладиш Ярославою Миколаївною, оплата послуг з представництва інтересів у суді першої інстанції здійснюється в наступному порядку - 100% вартості послуг протягом 30-х днів з дня винесення рішення судом першої інстанції. Відповідно до п.2 вищевказаної додаткової угоди, вартість послуг складає 3500,00грн.

Таким чином, суд 1 інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність понесених витрат на правову допомогу ОСОБА_2 , оскільки в додатковій угоді до договору про надання правової допомоги сторонами обумовлено час оплати послуг - протягом 30 днів після ухвалення судом першої інстанції рішення, витрати за надання правової допомоги підтвердженні обсягом наданих послуг, остаточним розрахунком сум судових витрат та актом про прийняття-передачі наданих послуг.

Тому, з урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, з врахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що обгрунтування вимог апеляційної скарги є доведеними і дають підстави для скасування судового рішення в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу з постановленням нового висновку суду про задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3500,00грн.

Разом з тим, твердження представника ОСОБА_1 - адвоката Воронова Є.Є., викладені в запереченні на вимогу про стягнення грошової суми адвокатської винагороди, про те, що вимога відповідачки про стягнення грошової суми у розмірі 3500,00грн в рахунок наданої їй правової допомоги є не обгрунтованою, надуманою та такою, що не підлягає задоволенню, є помилковими. Оскільки, заявлена сума витрат на правову допомогу у розмірі 3500,00 грн. відповідає критеріям розумності та співмірності.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Тому, з урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, з врахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що обгрунтування вимог апеляційної скарги є доведеними і дають підстави для скасування судового рішення в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу з постановленням нового висновку суду про задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3500,00грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Гладиш Я.М. задовольнити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 липня 2021 року в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини, скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату правової допомоги адвоката в розмірі 3500грн. 00коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий В.О. Єльцов

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко