ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/918/21 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Костів О. З., Міщій О. Я.,

секретаря судового засідання Іванюти О. М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Авдєєнка В. В.,

представника відповідача ТОВ Тернопільміськгаз адвоката Чеканівського В. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/21861/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Тернопільміськгаз на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2021 року, постановленого суддею Герчаківською О. Я. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до дочірного підприємства "Газпостач" Товариства з обмеженою відповідальністю Тернопільміськгаз про визнання такою, що відсутня заборгованість за спожитий природній газ, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до дочірнього підприємства «Газпостач» товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» (далі - ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз») про визнання такою, що відсутня заборгованість за спожитий природній газ, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 04 грудня 2020 року вона одержала повідомлення відповідача № 4973 від 25 листопада 2020 року про необхідність в термін до 15 год. 00 хв. 15 грудня 2020 року самостійного відключення від газових мереж газопостачання і підготувати до пломбування газове обладнання. Вказане повідомлення було надіслане з огляду на наявну заборгованість ОСОБА_1 за спожитий природний газ за показником лічильника 29314 м3 в сумі 13 562,37 грн станом на 25 листопада 2020 року.

Зазначає, що сторони уклали договір лише 01 липня 2020 року, до укладення якого ОСОБА_1 споживала газ на підставі договору, укладеного з ПрАТ «Тернопільміськгаз». З оборотно-сальдової відомості по абоненту за період з лютого 2017 року по листопад 2020 року вбачається, що відповідач в липні 2020 року зменшив облік газу позивача з показника лічильника 56460 до показника 28516, а заборгованість з 206 248,94 грн до 14 783,20 грн. Перерахунок вказаної заборгованості відбувся під час проведення відповідачем повірки газового лічильника та внаслідок безпідставного обліку відповідачем спожитого позивачем газу. Із вказаної відомості вбачається, що станом на 01 квітня 2018 року за позивачкою рахується заборгованість в сумі 99 822,62 грн, а показник лічильника становив 40752 м3. При цьому зазначено, що ОСОБА_1 оплатила 7 138,81 грн. Разом з тим, хоча позивачка і сплатила 22 квітня 2018 року за спожитий газ 7 138,81 грн. згідно з квитанцією №0.0..1, однак у вказаній квитанції зазначила, що показник лічильника становив на час оплати лише 27691 м3, а оплата позивачем була проведена за 1026 м3, газу, оскільки попередній показник лічильника зазначено в квитанції в розмірі 26 654 м3. Таким чином, станом на 01 липня 2020 року різниця між попереднім показником лічильника (27691) і визначеним позивачем під час повірки лічильника показником (28516) становила 825 м3. У відповідності до квитанції №04Х9-1270-К6ВР-63С8 від 06 серпня 2020 року позивачкою було сплачено за спожитий газ в липні 2020 року 5 420,45 гривень. Споживання газу в обсязі 825 м3 відбулось в період з лютого 2020 року по травень 2020 року, а саме: 251 м3 в лютому 2020 року (на суму 1 256,26 грн з розрахунку 5,00503 грн за м3), 211 м3 в березні 2020 року (на суму 912,80 грн з розрахунку 4,32607 грн за м3), 200 м3 в квітні 2020 року (на суму 742,46 грн з розрахунку 3,71231 грн за м3) та 163 м3 в травні 2020 року (на суму 480,56 грн з розрахунку 2,94812 грн за м3). Таким чином, вартість спожитих ОСОБА_1 825 м3 газу становила 3 392,08 грн., у зв`язку з чим переплата (аванс) позивача становила 2 028,37 грн (5420,45-3392,08). Однак, за даними оборотно-сальдової відомості відповідача станом на серпень 2020 року за позивачкою рахується борг в сумі 9 713,15 грн, що, на її думку, не відповідає дійсності. Вказувала, що за даними оборотно-сальдової відомості також видно, що вона спожила в серпні 2020 року 82 м3 газу, у вересні 2020 року - 250 м3, в жовтні 2020 року - 466 м3, листопаді 2020 року - 935 м3 газу. Однак, на думку позивача, такі дані відповідача не відповідають дійсності. Стверджує, що у серпні, вересні 2020 року позивач спожила по 15 м3 газу (на суму 65,7 та 80,64 грн відповідно з розрахунку 4,38 грн за м3 у серпні та 5,376 грн за м3 у вересні 2020 року), в жовтні 2020 року -113м3 газу (на суму 607,49 грн з розрахунку 5,376 грн за м3), а в листопаді 2020 року - 134 м3 газу (на суму 1061,28 грн з розрахунку 7,92 грн за м3). Таким чином, за період з серпня 2020 року по листопад 2020 року позивач спожила 277 м3 газу на суму 1 815,11 грн. Отже, з урахуванням переплати позивача в сумі 2 028,37 грн станом на 01 грудня 2020 року у позивача була переплата (аванс) за газ в сумі 213,26 грн, а не борг в розмірі 13 526 грн, як вказав відповідач.

За наведених обставин ОСОБА_1 вважає, що відповідач застосовує заходи нечесної підприємницької практики, вводить позивачку в оману щодо наявного боргу та застосовує агресивні підприємницькі практики, погрожуючи припиненням газопостачання у разі неоплати боргу за спожитий газ. Внаслідок таких дій відповідача, позивачці заподіяно істотної моральної шкоди, оскільки вона переживає щодо можливості вчинення відповідачем протиправних дій щодо припинення газопостачання внаслідок неоплати боргу за спожитий газ, що істотним чином може змінити її звичний спосіб життя.

З огляду на зазначене, позивачка просила суд визнати такою, що відсутня заборгованість перед відповідачем за спожитий природній газ станом на 25 листопада 2020 року; зобов`язати відповідача відображати достовірні дані в обліку спожитого та оплаченого позивачем газу; зобов`язати відповідача утриматись від підприємницької практики, що вводить в оману позивача чи є агресивною щодо нього; стягнути з відповідача на користь позивачки 15 000 грн заподіяної моральної шкоди та судові витрати на оплату правової допомоги в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано такою, що відсутня заборгованість ОСОБА_1 перед дочірнім підприємством «Газпостач» товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» за спожитий природній газ. У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю Тернопільміськгаз подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та постановити нове, яким повністю відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, оскільки вважає, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що згідно з главою 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем затвердженого 30.09.2015 Постановою КМУ №2494 (далі - Кодекс ГРС) розбіжності у частині визначення об`єму спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди -в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ. Таким чином, на думку апелянта, висновок суду, що Постачальник бере участь у визначенні об`єму (обсягу) спожитого природного газу є помилковим, оскільки це є виключно обов`язком споживача і оператора ГРМ зробити це відповідно: до умов укладеного між ними Договору розподілу природного газу; за плановою величиною середньомісячного споживання; у разі розбіжностей, до рішення суду, величина об`єму спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ тобто ПАТ «Тернопільміськгаз».

Вказує, що у відповідності до пункту 17 розділу III Правил постачання природного газу затверджених 30.09.2015 Постановою НКРЕКП №2496 розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.

Пунктом п.5.5 Типового договору розподілу природного газу та пунктом 4 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС зазначено, що побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Пунктом 2.2. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам визначено, що обов`язковою умовою для постачання природного газу Споживачу є наявність у Споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу.

Стверджує, що суду першої інстанції необхідно було залучити до участі у даній справі співвідповідача оператора ГРМ, а саме ПАТ «Тернопільміськгаз», дані якого про об`єм спожитого газу абонентом є підставою для Постачальника нарахувати оплату за споживання природного газу, оскільки, саме оператор ГРМ міг би підтвердити або спростувати правомірність самостійно заявлених у своїх платіжних документах ОСОБА_1 показників лічильників як підставу для розрахунків з Постачальником, а також послідовність їх формування починаючи з 01.03.2016.

Крім того зазначає, що суд першої інстанції без належного обґрунтування провів власний розрахунок спожитого позивачем газу. При цьому обґрунтованість показників лічильників побутового споживача ОСОБА_1 , як підстава для розрахунку з Постачальником, судом встановлена на підставі попередніх та поточних показників лічильника, які вказані нею у платіжних документах самостійно без участі оператора ГРМ (ПАТ «Тернопільміськгаз»).

Також звертає увагу на те, що суд першої інстанції необґрунтовано встановив достовірність показників лічильників ОСОБА_1 на підставі платіжного доручення №Р24А72976432А724309 від 28.04.2016, дубліката квитанції №0.0..1 від 22.04.2018, а також квитанції №04Х9-1270-Л6ВР-63С8 від 06.08.2020, в яких показник лічильника у всіх трьох платіжних документах становить 26655, 26665 та 26655 куб.м. відповідно, тобто є практично однаковими протягом декількох років.

В судовому засіданні представник відповідача ТОВ Тернопільміськгаз - Чеканівський В. Р. просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, наведених у ній.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін, оскільки вважають його законним та обґрунтованим.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що позивач є побутовим споживачем природного газу.

Згідно акту про відповідність обсягів від 17 березня 2016 року, ДП «Газпостач» ПАТ «Тернопільміськгаз» прийнято від ПАТ «Тернопільміськгаз» за лютий 2016 року по абонентно побутовим споживачам обсяги (покази лічильників, включно з плановим станом на 01 березня 2016 року) в загальній кількості 12975071 м3 природного газу. Виключно до цих обсягів проведено нарахування програмним забезпеченням ДП «Газпостач» ПАТ «Тернопільміськгаз» побутовим споживачам, що підтверджується цим актом. ПАТ «Тернопільміськгаз» повністю відповідає за достовірність обсягів показників лічильників, в т.ч. планових станом на 01 березня 2016 року, які передані ДП «Газпостач» ПАТ «Тернопільміськгаз», зокрема глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільчих мереж.

Як слідує з реєстру споживання природного газу по абонентах за лютий (покази лічильника станом на 01 березня 2016 року, обсяги поабонентно без лічильника) згідно даних ПАТ «Тернопільміськгаз» та підтвердження актом відповідності обсягів від 17 березня 2016 року, показники лічильника абонента 61388 станом на 01 березня 2016 року становили 23 450,03.

Відповідно до платіжного доручення № Р24А72976432А724309 від 28 квітня 2016 року ОСОБА_1 здійснила платіж за газ в сумі 20 298,92 грн, подано показник лічильника 26655 м3.

Згідно з квитанцією №0.0..1 від 22 квітня 2018 року ОСОБА_1 здійснила оплату за послуги газу у сумі 7 138,81 грн. Дані лічильника: попередній - 26665, поточний - НОМЕР_1 .

01 липня 2020 року позивачкою ОСОБА_1 підписано заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам до постачальника ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз».

Відповідно до квитанції від 06 серпня 2020 року позивачем здійснено платіж за газопостачання у сумі 5 420, 45 грн та надано показник лічильника: попередній - 26655, поточний - 28602.

У відповідь на адвокатський запит від 07 листопада 2020 року ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» надало оборотно-сальдову відомість по абоненту, який проживає за адресою АДРЕСА_1 за лютий 2017 року - листопад 2020 року, згідно якої станом на 01 червня 2020 року зменшено показник лічильника споживача з 56 468 м3 до 28 516 м3, та борг з 206 248,94 грн до 14 783,20 грн.

25 листопада 2020 року ДП «Газпостач» TOB «Тернопільміськгаз» надіслало ОСОБА_1 о/р НОМЕР_2 повідомлення споживачеві про припинення (обмеження) газопостачання, згідно якого у зв`язку з заборгованістю за спожитий природний газ на показник лічильника 29314 м3 в сумі 13 562,37 запропоновано у термін до 15 години «15» грудня 2020 року самостійно відключити від газових мереж газоспоживання і підготувати до пломбування газоспоживне обладнання. У разі невиконання цієї вимоги транспортування газу на адресу буде припинено (обмежено) в примусовому порядку.

Відповідно до оборонто-сальдової відомості по абоненту, який проживає за адресою АДРЕСА_1 за березень 2016 - березень 2021 станом на 01 січня 2021 року за особовим рахунком № НОМЕР_2 є заборгованість у розмірі 10 082,41 грн.

01 січня 2021 року ОСОБА_2 здійснено платіж у сумі 974,74 грн ДП «Газпостач» за газопостачання, АДРЕСА_2 відповідно до квитанції № М9Х6-1Р62-ЗКР7-Х148 від 01 січня 2021 року.

05 січня 2021 року ДП «Газпостач» надіслало на адресу ОСОБА_1 повідомлення про необхідність погасити заборгованість перед ДП «Газпостач» TOB «Тернопільміськгаз» згідно остаточного рахунку вартості спожитого природного газу в розмірі 10 082,41 грн, яка відповідно до ст. 14 Закону України «Про ринок природного газу» та п. 11 розділу «Правил постачання природного газу» повинна бути оплачена не пізніше 10 робочих днів.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 місцевий суд зазначив, що позивач належними та допустимими доказами, в тому числі квитанціями про оплату, довела відсутність заборгованості за спожитий нею газ.

Однак з таким висновком суду колегія суддів не погоджується.

За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

01 липня 2015 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз» та Дочірнім підприємством «Газпостач» публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз» укладено типовий договір на розподіл природного газу № 15-2 Н. За Договором Газорозподільне підприємство зобов`язується надати Замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об`єктів Замовника або його споживачів (далі - пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності Сторін (п. 2.1. Договору).

17 червня 2015 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг видано ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом ДП «Газпостач» ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз», строк ліцензії 01 липня 2015 року по 30 червня 2020 року.

11 травня 2017 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг видано постанову № 633 про видачу ліцензій з постачання природного газу, зокрема ДП «Газпостач» ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз».

17 січня 2020 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг видано постанову № 166 про внесення змін до постанови НКРЕКП від 11 травня 2017 року № 633, якою у назві слова ДП «Газпостач» ПАТ «Тернопільміськгаз» замінено словами ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз».

Відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) - споживачами газу регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі - Правила), Кодексом газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС), затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року №2494.

Згідно з положеннями глави 1 розділу Х Кодексу ГРС приладовий облік природного газу в ГРМ організовується та здійснюється з метою отримання та реєстрації за допомогою комерційного вузла обліку газу (далі - ВОГ) інформації про об`єми передачі (розподілу, споживання) природного газу в точках вимірювання та подальшого її використання при забезпеченні комерційного обліку природного газу між суб`єктами ринку природного газу. Передача (розподіл, споживання) природного газу до/з газорозподільної системи здійснюється за умови наявності комерційного вузла обліку природного газу.

Для визначення об`єму спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту споживача використовуються дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ. У разі відсутності комерційного ВОГ у Оператора ГРМ використовуються дані комерційного ВОГ споживача. Споживач не може відмовитись від встановлення комерційного ВОГ з ініціативи та за кошти Оператора ГРМ. В іншому випадку розподіл природного газу такому споживачу припиняється в порядку, визначеному розділом VІ Кодексу ГРС.

При цьому відповідно до положень глави 4 розділу IX Кодексу ГРС визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому Оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань. Періодом, за який по об`єкту побутового споживача визначається об`єм та обсяг спожитого (розподіленого) природного газу, є календарний місяць.

Побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції установлено, що позивач не виконував свій обов`язок щомісячного повідомлення показань свого газового лічильника, а тому споживання природного газу оператором газорозподільної системи визначалось на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріалів справи не містять і позивачем не надано доказів своєчасного та систематичного внесення показників свого газового лічильника. Тобто, позивач не виконував свій обов`язок щомісячного повідомлення показань свого газового лічильника, а тому, на думку колегії суддів, споживання природного газу оператором газорозподільної системи визначалось на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача.

Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду висловленого в постанові від 03.02.2020 (справа №661/4385/18 ), (провадження № 61-11671св19).

Встановлено судом та не заперечується сторонами, що 1.06.2020 року представником оператора газорозподільної системи показники приладу обліку позивача були зафіксовані, а тому обсяг спожитого позивачем природного газу приведено у відповідність до фактичного з 56 468 м3 до 28 516 м3 і розрахунок боргу проведений саме станом на ці показники з 206 248,94 грн до 14 783,20 грн.

Як доказ відсутності заборгованості за спожитий газ позивачкою представлено платіжне доручення № Р24А72976432А724309 від 28 квітня 2016 року згідно якого ОСОБА_1 здійснила платіж за газ в сумі 20 298,92 грн, з зазначенням показника лічильника 26655 м3., квитанцію №0.0..1 від 22 квітня 2018 року про сплату за послуги газу у сумі 7 138,81 грн. та зазначенням показника лічильника: попередній - 26665, поточний 27691, квитанцію від 06 серпня 2020 року про сплату позивачем 5 420, 45 грн за послуги газу та зазначенням показника лічильника: попередній - 26655, поточний 28602.

Згідно з п.13 Постанови КМУ №758 від 01.10.2015 Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) у редакції від 04.11.2015 зазначено, що на період з 1 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно) діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природного газу, в розмірі, визначеному постановою НКРЕКП від 3 березня 2015 р. № 583, а саме:

для індивідуального опалення або комплексно (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води):

за обсяг, використаний до 1200 куб. метрів природного газу (включно) за період з 1 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно), - 3,6 гривні за 1 куб. метр;

за обсяг, використаний понад 1200 куб. метрів природного газу за період з 1 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно), - 7,188 гривні за 1 куб. метр.

Таким чином, згідно даної постанови діяли різні граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природного газу .

Однак вищевказані платіжні документи, надані позивачем як доказ сплати заборгованості, не містять період споживання газу в розрізі років, місяців та обсяг використаного природнього газу в розрізі кожного місяця, обрахування розміру заборгованості проведено по тарифу споживання, визначеного позивачем самостійно, що суперечить вимогам Кодексу газорозподільних систем, Правил постачання природного газу, а також Типового договору розподілу природного газу, а тому на думку колегії суддів, зазначені позивачем платіжні документи не є належним доказом відсутністі заборгованості в сумі 10082,41 грн за спожитий газ, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав для часткового задоволення вимог, що є підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині

Матеріали справи містять детальний розрахунок відповідача щодо утворення заборгованості позивача за період з березня 2016 по березень 2021 років в сумі 10082,41 грн, із зазначенням періоду, обсягу споживання газу позивачем, обрахування розміру заборгованості ОСОБА_1 відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ та з врахуванням здійснених позивачем в рахунок оплати заборгованості платежів.

Колегія суддів зазначає, що обрахування розміру заборгованості позивача проведено відповідачем відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ у відповідний період, а відтак суд першої дійшов помилкового висновку про відсутність заборгованості та у суду першої інстанції не було правових підстав для часткового задоволення вимог позивача.

Доводи позивача, що договір з відповідачем був укладений лише 01.07.2020 року, що підтверджується заявою приєднання до умов договору постачання природного газу і до цього часу позивач споживала газ на підставі договору укладеного з ПрАТ' 'Тернопільміськгаз'' колегія суддів не приймає до уваги як необґрунтовані.

Згідно пункту 1.3 Договору постачання, цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Довогору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу (редакція з 30.09.2015).

Згідно оборотно сальдової відомості по абонента ОСОБА_1 особовий рахунок НОМЕР_2 споживання природногогазу мало місце в 2017 році, а відтак, на думку колегії суддів, позивач акцептувала договір постачання.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції повинен був залучити до участі у даній справі співвідповідачем оператора ГРМ- ПАТ «Тернопільміськгаз» колегія суддів не приймає до уваги як необґрунтовані, оскільки позивач оспорює тільки правомірність розрахунків за спожитий газ проведений дочірнім підприємством "Газпостач" Товариством з обмеженою відповідальністю Тернопільміськгаз, однак зменшення оператором ГРМ, а саме ПАТ «Тернопільміськгаз» показників лічильника споживача з 56 468 м3 до 28 516 м3 позивач не оскаржує.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Тернопільміськгаз підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням у справі нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Тернопільміськгаз задовільнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2021 року скасувати в частині задоволення вимог щодо визнання такою, що відсутня заборгованість ОСОБА_1 перед дочірнім підприємством «Газпостач» товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» за спожитий природній газ.

Постановити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до дочірного підприємства "Газпостач" Товариства з обмеженою відповідальністю Тернопільміськгаз про визнання такою, що відсутня заборгованість за спожитий природній газ відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 27 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді