РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі

головуючого судді - Кучиної Н.Г.

секретар судового засідання - Добровчан К.Ю.

справа №569/12894/21

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник відповідача - адвокат Шеруда Олена Павлівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2011 року та 26 жовтня 2020 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Вказує, що під час проживання у шлюбі він захворів та внаслідок хвороби став інвалідом ІІ групи. Цими обставинами і мотивований позов, в якому він зазначав, що за станом здоров`я потребує значних витрат на лікування, яких йому недостатньо, оскільки інших доходів, крім пенсії по інвалідності, не отримує. Проте, йому відомо, що відповідачка має можливість надавати йому матеріальну допомогу.

Ухвалою суду від 05 липня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

13.07.2021 року представник відповідача, подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що як вбачається з позову позивач має захворювання центрально-нервової системи, яка виражена внаслідок загального захворювання. До матеріалів справи долучені докази як то епікризи, виписки з амбулаторної картки тощо, які слугують свідченням тяжких недуг які ніби то позбавляють його можливості утримувати себе ж самостійно. Разом з тим позивач долучає до матеріалів справи свідоцтва про народження дітей та копію рішення Рівненського міського суду від 26.10.2020 року, яким визначено, що неповнолітні діти позивача проживають разом з матір`ю, а саме відповідачкою ОСОБА_2 та перебувають на її утриманні. Крім того, відповідачка має на утриманні ще одну неповнолітню доньку ОСОБА_3 2020 року народження та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3 трьох років.

Вказані обставини, вказують, що відповідачка не працює, є багатодітною матір`ю та не має можливості в розумінні ст. 76 СК України утримувати колишнього чоловіка який і являється інвалідом ІІ групи, проте згідно медичних висновків є працездатний та за рекомендаційними ознаками не позбавлений можливості працювати.

Заперечуючи на можливість самостійного утримання в обґрунтування відзиву долучила інформаційну довідку про реєстрацію речових прав, що визначають об`єкти нерухомого майна,які потребують утриманнята належать на праві власності позивача, а це частка в квартирі, домоволодіння,земельна ділянка. Позивач за місцем реєстрації має пільги щодо оплати комунальних платежів. Крім того, в користуванні позивача наявні три транспортні засоби, що свідчать про суперечливість заявлених вимог позивачем.

Ухвалою суду від 22.09.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні просить в позові відмовити, з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до таких висновків.

Суд встановив, що заочним рішенням Рівненського міського суду від 26 жовтня 2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 19 липня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 73 (а.с. 5-7).

Сторони мають спільних дітей - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 відповідно (а.с. 4 та зворотня сторона).

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2011 року по 26 жовтня 2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що під час проживання у вказаному шлюбі за рішенням МСЕК 12.08.2019 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності.

Встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності підтверджується також посвідченням серії НОМЕР_3 від 15.03.2021 року (а.с. 7).

За положеннями частини другої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із частинами третьої, четвертою статті 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частинами першою та другою статті 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Довідкою № 01 - 40/1253 від 09.07.2021 року підтверджується, що ОСОБА_1 був зареєстрований як безробітний в Рівненському МЦЗ з 02 жовтня 2019 року, дата припинення реєстрації 26 грудня 2019 року та дохід якого за період з 02 жовтня 2019 року по 26 грудня 2019 року становив 1554, 52 грн. (а.с. 49).

Довідкою № 01-40/1313 від 19.07.2021 року підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрований як безробітний в Рівненському МЦЗ з 08 січня 2020 року по даний час (а.с. 49 зворот).

У матеріалах справи також містяться виписки із історії хвороб амбулаторного (стаціонарного) хворого, епікризи ЦМЛ м. Рівне денного стаціонару, витяги з медичної карти стаціонарного хворого , які підтверджують, що ОСОБА_1 неодноразово звертався у медичні заклади, перебував на стаціонарному лікуванні та йому було призначено певне лікування, у тому числі, чималу кількість ліків (а.с. 8-18, 46,47).

Проте, вказані документи не підміняють висновку Медико-соціальної експертизи, з якого суд міг би встановити ступінь втрати професійної працездатності позивача.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено на 2021 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня; для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

З позову вбачається, що розмір пенсії позивача становить 1769 грн.

Так, позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а відтак суд приходить до висновку, що його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Водночас, доказів, які б виключали працездатність позивача суду не надано.

В той же час, наполягаючи на спроможності позивача самостійно утримувати себе, відповідач приєднала до суду Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, з якої вбачається, що ОСОБА_1 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказані доводи відповідача, що у власності позивача перебуває ще 3 транспортних засоби до уваги судом не беруться, оскільки не підтверджені жодними належними та об`єктивними доказами.

Верховний Суд України у своїй постанові від 11.10.2018 року у цивільній справі № 161/16931/16-ц дійшов такого правового висновку: «Аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Вказаний висновок також викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17.»

Між тим, суд враховує нерозривну конструкцію обов`язкової умови, за якої право на утримання /аліменти/ настає, а саме можливість другого з подружжя у її наданні, що кореспондується з положеннями ст. 75 СК, що врегульовує дані правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Рівненського міського суду від 26.10.2021 року визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 .

Крім того, відповідачка має на утриманні ще одну малолітню доньку ОСОБА_6 , 2020 року народження, що підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Пологовий будинок» РМР від 04.12.2020 року та свідчить про те, що остання перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років.

Беручи до уваги матеріальний стан відповідача, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та фізично позбавлена можливості працювати, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, суд вважає, що стягнення аліментів з відповідача на користь позивача поставить відповідача в скрутне матеріальне становище.

Таким чином, суд вважає, що вказані обставини свідчать про те, що відповідачка не працює, є матір`ю трьох дітей та не має можливості в розумінні ст. 76 СК України утримувати колишнього чоловіка, який є інвалідом ІІ групи.

Враховуючи усе вищевикладене, на основі повно та всебічно досліджених доказів, з урахуванням вимог чинного законодавства, та застосування їх до фактичних обставин справи, прийнявши до уваги, що позивачу у зв`язку із захворюванням, одержаним в період шлюбу присвоєно ІІ групу інвалідності та те, що ОСОБА_7 отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність та відсутність фінансової можливості відповідача надавати матеріальну допомогу позивачу, суд приходить до висновку, про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

ОСОБА_1 АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_4

ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5

Повний текст рішення складений 29 жовтня 2021 року

Суддя -