Ширяївський районний суд Одеської області
29.10.2021 Справа №: 518/1200/21 Провадження № 2-з/518/16/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2021 р. смт. Ширяєве

Ширяївський районний суд Одеської області у складі судді Алексєєвої О.В., при секретарі Надир І.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Ширяєве заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

22.09.2021 р. до Ширяївського районного суду Одеської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Відповідно до протоколу авторозподілу, справу передано судді Алексєєвій О.В. 22.09.2021 р.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, згідно якої позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що належить відповідачу, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, що належить відповідачу, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , з можливістю їх продажу судовим виконавцем для відшкодування грошової компенсації вартості спільного майна/майнових прав позивачу.

23.09.2021 р. заяв про забезпечення позову було повернуло позивачу у зв`язку з несплатою судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Ухвалою від 18.10.2021 р. позовну заяву залишено без руху.

28.10.2021 р. позивачем на виконання вимог ухвали від 18.10.2021 р. подано уточнену позовну заяву.

Крім того, 28.10.2021 р. позивачем вдруге подано заяву про забезпечення позову, згідно якої позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що належить відповідачу, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, що належить відповідачу, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , з можливістю їх продажу судовим виконавцем для відшкодування грошової компенсації вартості спільного майна/майнових прав позивачу. При цьому, позивачем до заяви про забезпечення позову додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому розмірі.

Відповідно до ч. ч. 1, 6, 7 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без здійснення технічної фіксації судового процесу.

Судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Попередня ціна позову згідно уточненої позовної заяви - 696 362 грн.

Згідно змісту уточненого позову, позивач та відповідач з 17.07.2013 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого 18.10.2017 р. позивачем було укладено в інтересах родини з ТОВ «КАДОРР-КАМАНІНА» договір №1-4-9/44-Н, на підставі якого було набуто майнові права на нежитлове приміщення, яке після введення будинку в експлуатацію змінює цільове призначення на однокімнатну квартиру в ЖК «44 Жемчужина» за адресою: АДРЕСА_2 . Того ж дня позивачем було сплачено в касу ТОВ «КАДОРР-КАМАНІНА» 430000,00 грн., що складало 50% суми вартості зазначених майнових прав та щоквартально сплачувалось 45000,00 грн., а загалом у сумі 700 000 грн. спільних коштів сторін. В 2018 році позивачем було укладено з ТОВ «КАДОРР-КАМАНІНА» додаткову угоду про переуступку майнових прав, відповідно до якого ОСОБА_1 переуступила ОСОБА_2 (відповідачу), а останній прийняв майнові права на об`єкт будівництва: нежитлове приміщення або однокімнатну квартиру в ЖК «44 Жемчужина» за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, сторонами під час перебування у шлюбі за спільні кошти придбано земельну ділянку у АДРЕСА_2 .

Таким чином, згідно позовної заяви, спільним майном подружжя є: майнові права на однокімнатну квартиру в АДРЕСА_3 , та земельна ділянка, розташована у АДРЕСА_2 .

Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 26.02.2020 р. шлюб між сторонами розірвано.

Позивач зазначає, що згідно договору, спільний об`єкт будівництва введено в експлуатацію в третьому кварталі 2020 року, але відповідач фіктивно оформив квартиру на третю особу, оскільки він на даний час не є власником вказаного нерухомого майна. Вказане здійснено відповідачем задля приховування статків та майна й ухилення від плати аліментів спільній дитині сторін.

У зв`язку з тим, що «в результаті махінацій з документами на майно неможливо отримати право на спільну власність на вказану квартиру», позивач вважає, що суд може прийняти рішення про присудження майна одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку надати другому з подружжя компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності, та суд повинен зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу належну частку за майно в грошовому еквіваленті.

Позивачем не надавалась згода на розпорядження спільним майном, мирним шляхом врегулювати спір неможливо. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання спільної дитини, стягнутих з нього рішенням суду у розмірі 5000,00 грн., позивач вважає, що суд може відступити від засади рівності часток подружжя у спільній власності та збільшити частку в праві позивача на майно подружжя до 75% вартості майна. У зв`язку з тим, що відповідач приховує спільне майно, позивач просить суд відступити від засади рівності часток і зменшити частку відповідача на 10% від вартості майна на користь позивача.

Крім того, зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідач будує на спільній земельній ділянці власний будинок, тож в рівних долях ділянку поділити неможливо, просить суд зобов`язати відповідача сплатити їй грошову компенсацію за вказану земельну ділянку в розмірі 85% від її вартості на час розгляду справи судом.

Таким чином, на думку позивача, вона має право на отримання грошової компенсації за вартість 85% майнових прав у розмірі 595000 грн., та грошової компенсації за 85 % вартості земельної ділянки 101 362,5 грн., усього 696 362,00 грн.

На підставі вищевикладеного позивач просить:

- здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ майнових прав за договором 1-4-9/44-Н від 18.10.2017 р з ТОВ «КАДОРР-КАМАНІНА» на об`єкт будівництва по АДРЕСА_3 ;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 696362 грн. або в сумі, що еквівалентно 85% вартості спільно набутого сторонами майна на час розгляду судом.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Підтвердженням вказаного є те, що після розірвання між сторонами шлюбу та винесення судових рішень про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів відповідачем було відчужено два автомобілі, зареєстровані на його ім`я.

Крім того, після винесення рішення суду про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача відповідачем припинено підприємницьку діяльність. Єдиним доходом відповідача є його пенсія, 50% якої йде на примусове стягнення аліментів.

Як роз`яснено у п.4 ППВСУ №9 від 22. 12. 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 149 ЦПКУ, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1, 3 ст. 150 ЦПКУ, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Позивачем на підтвердження права власності відповідача на майно надано копію Свідоцтва про право власності на нерухоме майно двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 від 25.08.2011 р., копію Витягу про державну реєстрацію прав на зазначену квартиру від 14.09.2011 р., Інформацію з реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, датовану 12.02.2021 р., згідно якої дійсно на вказану дату у власності відповідача перебувало майно, на яке просить накласти арешт позивач.

Водночас, позивач не надав суду докази права власності відповідача на вказане майно квартиру та земельну ділянку станом на дату подання заяви про забезпечення позову.

Таким чином, інформація щодо прав власності відповідача станом на дату подання заяви про забезпечення позову є неактуальною, а задоволення заяв позивача судом може порушити права третіх осіб, які могли за період з 12.02.2021 р. набути права власності на вказані об`єкти нерухомості.

Посилання позивача на відчуження відповідачем належних йому автомобілів суд оцінює критично з наступних підстав.

Зі змісту відповіді ТСЦ МВС №5146 від 25.06.2021 р., «згідно бази даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів за громадянином ОСОБА_2 були зареєстровані наступні транспортні засоби:

1.Автомобіль HYUNDAI ACCENT, 2008 року випуску, який 14.11.2020 року перереєстровано на ОСОБА_3 .

2.Автомобіль TOYOTA CAMRY, 2001 року випуску, який 13.05.2020 року перереєстровано на ОСОБА_4 .

3.Автомобіль NISSAN MAXIMA, 2000 року випуску, який 13.02.2018 року перереєстровано на ОСОБА_5 .

Станом на 25.06.2021 р. за громадянином ОСОБА_2 транспортні засоби зареєстрованими не значаться».

Водночас, позивачем не доведено, що вказані транспортні засоби було саме відчужено відповідачем.

Згідно положень статті 346 ЦК України, право власності припиняється у разі:

1) відчуження власником свого майна;

2) відмови власника від права власності;

3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі;

4) знищення майна;

5) викупу пам`яток культурної спадщини;

6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону;

8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника;

9) реквізиції;

10) конфіскації;

11) припинення юридичної особи чи смерті власника;

12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Припинення права власності відповідача на автомобілі могло відбутися з інших передбачених законом підстав, що не може свідчити про відчуження його саме відповідачем, у тому числі, з метою перешкоджанню виконанню рішення суду. Доказів протилежного позивачем не надано.

Таким чином, позивачем не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не доведено наявність у відповідача у власності майна станом на дату подання заяви про забезпечення позову.

Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що вартість квартири, арешт на яку просить накласти позивач, співмірна із заявленими позивачем вимогами.

З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для застосування заходів забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями ст. ст. 149-153, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу суду може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В.Алексєєва