Постанова

Іменем України

27 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 136/1187/16-ц

провадження № 61-12150 св 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Осіяна О. М. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»;

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 29 липня 2020 року у складі колегії суддів: Голоти Л. О., Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Позовна заява мотивована тим, що 25 січня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 95 535 грн 30 коп., що еквівалентно 11 882 доларів 50 центів США, строком на 60 місяців зі сплатою 9,9 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з цільовим призначенням для придбання автомобіля Volkswagen Polo.

Кредитні зобов`язання позичальника забезпечені порукою ОСОБА_2 , про що зазначено у кредитному договорі, який підписаний поручителем.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 26 січня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено договір застави, предметом якого є вищевказаний автомобіль Volkswagen Polo.

Позичальник зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 06 липня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 117 257 грн 47 коп., з яких: сума заборгованості за основним боргом (кредитом) у розмірі 104 307 грн 87 коп., сума заборгованості зі сплати процентів за період з 01 серпня 2015 року до 06 липня 2016 року у розмірі 9 752 грн 78 коп., а також 3 % річних за період з 01 серпня 2015 року до 06 липня 2016 року у розмірі 3 196 грн 82 коп.

Починаючи з серпня 2015 року ОСОБА_1 припинив сплачувати страхові платежі, у зв`язку з чим позивачу завдано збитки у розмірі 7 601 грн 19 коп. у вигляді невідшкодованих страхових платежів, які були здійснені ТОВ «Порше Мобіліті» у період з серпня 2015 року до квітня 2016 року.

З урахуванням витрат на правову допомогу загальний розмір заборгованості становив 136 858 грн 66 коп.

Ураховуючи викладене, ТОВ «Порше Мобіліті» просило суд у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором від 25 січня 2012 року у розмірі 136 858 грн 66 коп. на користь ТОВ «Порше Мобіліті» звернути стягнення на предмет застави - автомобіль Volkswagen Polo, згідно з договором застави від 26 січня 2012 року, шляхом його реалізації на торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

У серпні 2016 року ОСОБА_1 пред`явив до суду зустрічний позов до ТОВ «Порше Мобіліті», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання правочину частково недійсним.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 25 січня 2012 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Порше Мобіліті» укладено вище вказаний кредитний договір, який забезпечений порукою ОСОБА_2 та договором застави, предметом якого є автомобіль Volkswagen Polo.

Вказував, що свої зобов`язання за кредитним договором він виконав у повному обсязі у грудні 2014 року, перерахувавши 92 626 грн 84 коп., які були зараховані на банківський рахунок ТОВ «Порше Мобіліті», що вказаний у договорі. Вважав, що зобов`язання за кредитним договором припинилися.

Проте, кредитодавець у порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не здійснив відповідне коригування кредитних зобов`язань споживача у бік їх зменшення аж до повного погашення.

Так, керуючись пунктом 3.1 умов кредитування, кредитор зарахував частину коштів у рахунок погашення заборгованості, а решту суми, зарахував як авансовий платіж за рахунок якого здійснювалось повернення кредиту в строк, передбачений графіком погашення кредиту.

Вважав, що порядок дострокового повернення кредиту, який визначений умовами кредитування у пункті 3.1, суперечить приписам Закону України «Про захист прав споживачів», тому, відповідно, є недійсним.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним пункт 3.1 кредитного договору від 25 січня 2012 року, укладеного між сторонами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року у складі судді Стадника С. І. задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним пункт 3.1 загальних умов кредитування, додаток до кредитного договору від 25 січня 2012 року.

Додатковим рішенням Липовецького районного суду Вінницької області

від 20 грудня 2016 року вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зобов`язання за кредитним договором у ОСОБА_1 припинилось у зв`язку з належним виконанням, а положення пункту 3.1 умов кредитування є несправедливими та суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 136/1187/16-ц касаційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 29 липня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково. Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково. у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором від 25 січня 2012 року станом на 06 липня 2016 року у розмірі 122 965 грн 48 коп., з яких: борг по кредиту у розмірі 104 307 грн 87 коп.; проценти за користування кредитними коштами (за період з 01 серпня 2015 року по 01 травня 2016 року) у розмірі 7 859 грн 60 коп.; страхові платежі (за період з серпня 2015 року по квітень 2016 року) у розмірі 7 601 грн 19 коп.; три відсотки річних відповідно до статті 625 ЦК України (за період з 01 серпня 2015 року по 06 липня 2016 року) у розмірі 3 196 грн 82 коп.; звернуто стягнення на предмет застави - транспортний засіб VW, модель Polo Sedan, 2012 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 ) згідно з договором застави від 26 січня 2012 року, шляхом реалізації на торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». У задоволенні решти позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що пред`явивши вимогу до позичальника від 15 квітня 2016 року про дострокове повернення кредиту, яка була отримана ОСОБА_1 22 квітня 2016 року, товариство змінило строк виконання зобов`язань за кредитним договором, а тому відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти після спливу десятиденного строку з моменту отримання відповідачем зазначеної вище вимоги про дострокове повернення кредиту.

Враховуючи межі позовних вимог, колегія суддів вважала, що товариством доведено позовні вимоги про стягнення суми кредиту у розмірі 104 307 грн 87 коп., суми заборгованості по процентам за користування кредитним коштами (за період з 01 серпня 2015 року по 01 травня 2016 року), що становить 7 859 грн 60 коп., оскільки відсутні підстави для стягнення боргу по процентам за користування кредитним коштами (за період з 02 травня 2016 року по 06 липня 2016 року), так як право позивача як кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося. Також суд вважав обґрунтованими вимоги про стягнення страхових платежів (за період з серпня 2015 року по квітень 2016 року).

Суд також погодився з наданим ТОВ «Порше Мобіліті» розрахунком 3 % річних, оскільки він узгоджується з матеріалами справи і не спростований відповідачами, а заявлені вимоги відповідають положенням статті 625 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що визначений умовами договору порядок дострокового повернення кредиту за ініціативою позичальника, ОСОБА_1 дотримано не було, а, отже, сплачені ним 16 грудня 2014 року та 26 грудня 2014 року кошти в сумах 89 426 грн 84 коп. та 3 200 грн є авансовими платежами.

За таких обставин, доводи ОСОБА_1 про припинення кредитного зобов`язання у зв`язку з достроковим погашенням кредиту позичальником є безпідставними, оскільки дії позичальника, вчинені ним на дострокове погашення кредиту, суперечать змісту пункту 3.1 кредитного договору.

Права споживача в разі придбання ним продукції у кредит визначені у статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

Пунктом «ж» частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Вказані вимоги Закону кредитором виконано, що підтверджується пунктами 3.1 та 9.5 кредитного договору.

Разом з тим, ОСОБА_1 не подано до суду належних та допустимих доказів порушення кредитором вимог Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) під час укладення спірного правочину.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 29 липня 2020 року ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-80цс12, від 11 вересня 2013 року у справі № 6-52цс13 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2020 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано цивільну справу № 136/1187/16-ц із Липовецького районного суду Вінницької області.

У січні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не було в повному обсязі досліджено докази на підтвердження кредитної заборгованості, зокрема, досліджено було лише рахунки-фактури, а не досліджувався графік погашення кредиту та відсутнє обґрунтування дослідження розрахунку заборгованості.

Вважав, що він свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі ще в грудні 2014 року, підтвердженням чого є платіжні доручення про перерахування коштів в загальній сумі 92 626 грн 84 коп.

Крім того, посилався на те, що пункт 8.2. кредитного договору має підстави для визнання його недійсним, оскільки він суперечить частинам другій-третій статті 549 ЦК України, статтям 1 та З Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», оскільки за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Також зазначав, що не був повідомлений належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 січня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов останній отримав кредит у розмірі 95 535 грн 30 коп., що еквівалентно 11 882 доларів 50 центів США, строком на 60 місяців зі сплатою 9,9 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з цільовим призначенням для придбання автомобіля Volkswagen Polo.

Згідно з умовами кредитування позичальник зобов`язався повертати кредит в обсязі і терміни, встановлені графіком погашення кредиту.

У пункті 1.3.1 загальних умов кредитування сторони погодили, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору.

У подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів в іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі.

Відповідно до пункту 3.1 загальних умов кредитування, позичальник має право у будь-який час повернути достроково кредит у повному обсязі або у частині. Для цього позичальник зобов`язаний звернутись до компанії не пізніше ніж за 7 робочих днів до запланованого дня повернення та отримати від компанії відповідний рахунок для сплати (включаючи суму дострокового погашення, процентів і комісії). Разом з рахунком позичальник отримує від компанії новий графік погашення кредиту. Такий графік погашення кредиту вважається погодженим позичальником та набирає чинності з моменту отримання коштів від позичальника на підставі зазначеного рахунку.

Якщо позичальник звертається до компанії після 15 числа поточного місяця для дострокового погашення кредиту (його частини), позичальник зобов`язується сплатити рахунок за поточний місяць відповідно до графіку погашення кредиту, після чого компанія виставляє відповідний рахунок до сплати (включаючи суму дострокового погашення, проценти і комісію). Разом з рахунком позичальник отримує від компанії новий графік погашення кредиту (у випадку погашення позичальником частини кредиту). Такий графік погашення кредиту вважається погодженим позичальником та набирає чинності з моменту отримання коштів від позичальника на підставі зазначеного рахунку. Якщо у порушення вимог цього пункту позичальник достроково поверне кредит у повному обсязі або у частині без попереднього отримання у компанії відповідного рахунку (включаючи суму дострокового погашення, процентів і комісії), цей платіж вважатиметься авансовим платежем і зараховуватиметься у сплату суми, яка відшкодовує частину платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту в строки, передбачені графіком погашення кредиту; проценти, комісії та інші платежі, що відносяться до періоду за який здійснено авансовий платіж, зменшенню не підлягають і повинні бути сплачені позичальником у повному обсязі.

ОСОБА_1 тривалий час погашав кредит відповідно до графіку платежів, який є невід`ємною частиною кредитного договору.

Кредитні зобов`язання позичальника забезпечені порукою ОСОБА_2 , про що зазначено у кредитному договорі, який підписаний поручителем.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 26 січня 2013 року, між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено договір застави, предметом якого є автомобіль Volkswagen Polo.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 26 травня 2014 року у справі № 136/923/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14 жовтня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року, відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору.

Рішення у справі № 136/923/14-ц мотивоване тим, що боржником не порушено термін внесення щомісячного чергового платежу за кредитним договором більше, ніж на один календарний місяць, тому відсутні підстави, передбачені пунктом 3.2 кредитного договору, для дострокового повернення кредиту на вимогу кредитора.

Пунктом 5.5 кредитного договору визначено, зокрема, що позичальник зобов`язується забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором на протязі дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована ТОВ «Порше Мобіліті».

Відповідно до пункту 5.6 кредитного договору в тому випадку, якщо позичальник не сплатить суми страхових платежів на користь страхової компанії у строки, обумовлені договором страхування, вказаним у пункті 5.5 цього кредитного договору, позичальник дає згоду і доручає кредитору здійснити від імені і за рахунок позичальника сплату страхових платежів, передбачених таким договором (договорами) страхування, на користь страхової компанії. Позичальник компенсує кредитору витрати, понесені останнім у зв`язку з виконанням даного доручення.

Згідно з рахунками-фактурою ТОВ «Порше Мобіліті» сплачувало приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Українська страхова група» страхові платежі по добровільному страхуванню ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів, зокрема за переданий в заставу автомобіль Volkswagen Polo.

Встановлено, що 22 квітня 2016 року ОСОБА_1 отримав вимогу ТОВ «Порше Мобіліті» про сплату заборгованості за кредитним договором, а саме: невиплаченої суми кредиту у розмірі 4 197 доларів 50 центів США, процентів за користування кредитом за період з серпня 2015 року до квітня 2016 року у розмірі 7 972 грн 30 коп., несплачених рахунків щодо компенсації страхових платежів відповідно до пункту 5.6 кредитного договору за період з 2015 року до квітня 2016 року у розмірі 7 467 грн 07 коп.

Позичальник зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги не реагував, унаслідок чого, за розрахунок ТОВ «Порше Мобіліті», станом на 06 липня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 117 257 грн 47 коп., з яких: сума заборгованості за основним боргом (кредитом) у розмірі 104 307 грн 87 коп., сума заборгованості зі сплати процентів за період з 01 серпня 2015 року до 06 липня 2016 року у розмірі 9 752 грн 78 коп., а також 3 % річних за період з 01 серпня 2015 року до 06 липня 2016 року у розмірі 3 196 грн 82 коп.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини першої статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1050 ЦК України також передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України).

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно з частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частинами першою, другою статті 590 ЦК України).

Відповідно до пункту 5.4 договору застави від 26 січня 2013 року, укладеного між сторонами, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не буде узгоджено сторонами або дозволено законодавством. Початкова ціна предмета застава для його продажу з публічних торгів встановлюється у розмірі, зазначеному в пункті 1.1 цього договору, або, за вимогою заставодержателя, визначається незалежними суб`єктами оціночної діяльності, призначеними заставодержателем (пункт 5.4.1 договору застави).

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 15 квітня 2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» направлено ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором від 25 січня 2012 року, яка станом на 15 квітня 2016 року становила: несплачена сума кредиту у розмірі 4 197 доларів 50 центів США; проценти за користування кредитом за період з серпня 2015 року по квітень 2016 року у розмірі 7 972 грн 30 коп., несплачені рахунки щодо компенсації страхових платежів відповідно до пункту 5.6 кредитного договору за період з 2015 року по квітень 2016 року у розмірі 7 467 грн 07 коп. 22 квітня 2016 року зазначена вимога була отримана відповідачем.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що, пред`явивши вимогу до позичальника від 15 квітня 2016 року про дострокове повернення кредиту, яка була отримана ОСОБА_1 22 квітня 2016 року, товариство змінило строк виконання зобов`язань за кредитним договором, а тому відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти після спливу десятиденного строку з моменту отримання відповідачем зазначеної вище вимоги про дострокове повернення кредиту.

Тому, апеляційний суд правильно вважав, що ТОВ «Порше Мобіліті» доведено позовні вимоги про стягнення суми боргу по кредиту у розмірі 104 307 грн 87 коп. та суми заборгованості по процентам за користування кредитним коштами (за період з 01 серпня 2015 року по 01 травня 2016 року) у розмірі 7 859 грн 60 коп.

Також судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок боргу по страховим платежам (за період з серпня 2015 року по квітень 2016 року), сплата яких передбачена пунктом 5.6 кредитного договору, а також суми 3 % річних.

Посилання касаційної скарги на те, що 16 грудня 2014 року та 26 грудня 2014 року він повністю виконав свої зобов`язання перед ТОВ «Порше Мобіліті», сплативши на розрахунковий рахунок останнього 89 426 грн 84 коп. та 3 200 грн відповідно, є необґрунтованими, оскільки визначений умовами кредитного договору (пункт 3.1) порядок дострокового повернення кредиту за ініціативою позичальника, ОСОБА_1 дотримано не було. Документально оформлення виконання повного погашення заборгованості з припиненням кредитних зобов`язань він з представниками кредитодавця не оформляв.

Таким чином, судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що сплачені ОСОБА_1 16 грудня 2014 року та 26 грудня 2014 року кошти є авансовим платежем та були зараховані на сплату щомісячних платежів за кредитним договором за квітень-грудень 2014 року, січень-липень 2015 року, та страхових платежів за період з грудня 2014 року по липень 2015 року.

Щодо вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 .

Статтею 215 ЦК визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (стронами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваних правочин).

Під час укладення кредитного договору сторони погодили, що цей договір складають у тому числі і загальні умови кредитування.

Як встановлено вище, відповідно до умов пункту 3.1 кредитного договору позичальник має право в будь-який час повернути достроково кредит у повному обсязі або у частині. Для цього позичальник зобов`язаний звернутись до компанії не пізніше ніж за 7 робочих днів до запланованого повернення та отримати від компанії відповідний рахунок для сплати (включаючи суму дострокового погашення, проценти і комісії). Разом з рахунком позичальник отримує від компанії новий графік погашення кредиту. Такий графік погашення кредиту вважається погодженим позичальником та набирає чинності з моменту отримання коштів від позичальника на підставі зазначеного рахунку. Якщо у порушення зазначених вимог позичальник достроково поверне кредит у повному обсязі або в частині без попереднього отримання від кредитора рахунку, цей платіж вважатиметься авансовим платежем і зараховуватиметься у сплату суми, яка відшкодовує частину платежів, що підлягають сплаті у повернення кредиту у строки, передбачені графіком погашення кредиту.

Права споживача в разі придбання ним продукції у кредит визначені у статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і далі у редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

Пунктом «ж» частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Як встановлено вище, вказані вимоги Закону кредитором виконано, що підтверджується пунктами 3.1 та 9.5 кредитного договору.

Разом з тим, ОСОБА_1 не подано до суду належних та допустимих доказів порушення кредитором вимог Закону України «Про захист прав споживачів під час укладення спірного правочину. Спірний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови; кредитор надав позичальнику всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову, оскільки ОСОБА_1 на момент укладення кредитного договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому виконував його умови.

Посилання касаційної скарги про неналежне повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання суду апеляційної інстанції, яке відбулося 29 липня 2020 року є необґрунтованим, оскільки він був повідомлений про судове засідання належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 85, т. 3), згідно з яким 10 липня 2020 року він отримав повістку-повідомлення про судове засідання, призначене на 29 липня 2020 року на 11 год.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 29 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. М. Осіян

Судді: О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович