Справа №639/7239/21
Провадження №2/639/2707/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року Жовтневий районний суду м. Харкова у складі головуючого судді Труханович В.В., розглянувши матеріали цивільної справи №639/7239/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 29 жовтня 2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено письмовий Договір поставки №1, згідно якого позивач передав, а відповідач отримав два види товару: натуральну шкіру чорного кольору в кількості 464, 25 м.кв. за ціною 875, 00 гривень за один метр квадратний на загальну суму 406 218, 00 гривень та чорну шкіру в кількості 11,4 м.кв. за ціною 819, 00 гривень за один метр квадратний на загальну суму 9 337, 00 гривень. Даний договір та Специфікацію до нього відповідач підписав власноручно. Отримання товару відповідачем підтверджено товарною накладною б/н від 29.10.2021 виданою позивачем у магазині, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , яку також підписано відповідачем. Таким чином, відповідно до договору №1 від 28.10.2018 та товарної накладної б/н від 29.10.2021 відповідач отримав від позивача передбачений товар на загальну суму 415 555, 00 гривень. Відповідач не виконав свої зобов`язання в частині готівкового розрахунку в повному обсязі, а на даний час відшкодував позивачу згідно Договору кошти в розмірі 159 485, 00 гривень, таким чином на момент звернення ОСОБА_1 з позовом до суду борг відповідача складає 256 070, 00 гривень.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, приходить до наступного висновку.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ч. 2 ст. 4 ГПК України)

Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Статтею 20 ГПК України визначено, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Позивачем по справі є ОСОБА_1 , який згідно Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця, серії В02 №978229, є фізичною особою підприємцем з 15.12.2004.

Згідно копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, серії ААБ №911240, відповідач ОСОБА_2 також є фізичною особою підприємцем з 02.08.2011.

Як вбачається з матеріалів доданих до позовної заяви, спір виник при виконанні договору поставки товару №1, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , та випливає з господарських правовідносин.

Відтак суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що розгляд цієї справи повинен відбуватися за правилами господарського, а не цивільного судочинства

Так, у цивільному праві правочин являє собою склад чотирьох елементів суб`єкта, змісту, форми та волі. За відсутності будь-якого з указаних елементів втрачається можливість називати дії осіб правочином.

Поняття господарської діяльності визначено ст.3 Господарського кодексу України, згідно якої під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності (ст.2 Господарського кодексу України).

Згідно положень ч. 1 та 2 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання серед інших є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Отже, оскільки судом, при вирішенні питання про відкриття провадження, було встановлено, що позивач та відповідач по справі є суб`єктами господарювання, то суд приходить до висновку, що вказана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки саме господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 ГПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства, розглядаються місцевими господарськими судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Отже, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування боргу за договором позики підсудна Господарському суду Харківської області.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування боргу за договором позики слід відмовити, оскільки дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, суд роз`яснює позивачу його право звернутися з вказаною позовною заявою до Господарського суду Харківської області.

Позивачем при зверненні з позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2560,00 гривень за платіжним дорученням №0.0..1 від 29.10.2021.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Враховуючи наведене, судовий збір, сплачений позивачем, підлягає поверненню.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Керуючись ст. ст. 10, 19, 186, 439 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування боргу за договором позики відмовити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної позовної заяви віднесено до юрисдикції господарського суду.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Новобаварському районі м. Харкова повернути ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , р/р НОМЕР_2 ) судовий збір, сплачений відповідно до квитанції №0.0..1 від 29.10.2021 у сумі 2560,00 грн. (дві тисячі п`ятсот шістдесят гривень 00 копійок).

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 02.11.2021.

Суддя В.В. Труханович