Справа № 127/2-3715/11
Провадження № 22-ц/801/2257/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 рокуСправа № 127/2-3715/11м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),

суддів: Рибчинського В.П., Денишенко Т.О.,

з участю секретаря судового засідання: Очеретної М.Ю.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

стягувач: ОСОБА_2 ,

заінтересована особа: Замостянський відділ державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 липня 2021 року, постановлену у складі судді Бойка В.М., в залі суду,

встановив:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Заява обґрунтована тим, що 19 травня 2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, під час перебування в якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 червня 2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 22 грудня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10 серпня 2011 року.

На підставі вказаного вище рішення, Ленінським районним судом м. Вінниці видано виконавчий лист, який пред`явлено на примусове виконання до Замостянського відділу ДВС Вінницького МУЮ та постановою державного виконавця від 02 лютого 2012 року відкрито виконавче провадження.

В заяві ОСОБА_1 зазначає, що впродовж усього часу рішення суду він виконує та сплачує аліменти, заборгованості по сплаті аліментів немає.

Заявник вказує, що починаючи з червня 2019 року син ОСОБА_3 хоча і без реєстрації, однак проживає разом із ним та перебуває на його утриманні, він особисто забезпечує його належне виховання, навчання і розвиток та піклується про його здоров`я і добробут.

Вважає, що наведені вище обставини є підставою для визнання відповідного виконавчого документа про стягнення аліментів на утримання дитини таким, що не підлягає виконанню, а тому, звернувшись в суд із заявою, ОСОБА_1 просив зупинити виконання за виконавчим листом, виданим Ленінським районним судом м. Вінниці від 24 січня 2012 року по справі № 2-3715-2011 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини даного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10 серпня 2011 року та визнати вказаний виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 липня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовлено.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання за виконавчим листом у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовлено.

Ухвала місцевого суду мотивована відсутністю підстав, передбачених ст. 432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, адже законом передбачена можливість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, якщо наявні обставини, згідно яких обов`язок боржника припинений.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , посилаючись на її незаконність з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву задовольнити та визнати вказаний виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявник виконує рішення суду щодо сплати аліментів на утримання сина і станом на січень 2021 року будь-якої заборгованості немає.

Скаржник зазначає, що починаючи з червня 2019 року їх спільний син, хоч і без реєстрації, однак проживає із ним за місцем його проживання та знаходиться на його повному утриманні, при цьому мати дитини з січня 2021 року до липня 2021 року перебувала за межами України, тоді як дитина проживала в Україні.

Впродовж встановленого апеляційним судом строку, ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник в апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали і заперечували щодо її задоволення.

Представник Замостянського відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 19 травня 2007 року по 21 червня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06 травня 2008 року, актовий запис №1440, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 27).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 22 грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10 серпня 2011 року (а.с. 30).

Постановою державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції 02 лютого 2012 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-3715-2011, виданого 24 січня 2012 року Ленінським районним судом м. Вінниці (а.с. 48).

Постановою старшого державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 20 січня 2021 року скасовано заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3715-2011, виданого 24 січня 2012 року Ленінським районним судом м. Вінниці (а.с. 49).

Крім того даною постановою встановлено, що станом на 20 січня 2021 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена в повному обсязі.

Вінницьким міським судом Вінницької області 30 березня 2021 року видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 25 лютого 2021 року (а.с. 62).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З матеріалів справи видно, що згідно акта №40м від 28 січня 2021 року та акта №313м від 29 червня 2021 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , а також встановлено, що на момент обстеження з виходом на місце за вищевказаною адресою тимчасово проживає без реєстрації з 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 52, 120)

Крім того, матеріалами справи встановлено, що згідно довідки №05-21/924 від 18 травня 2021 року у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 91).

Актом від 15 червня 2021 року встановлено, що ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю та бабусею з моменту свого народження (а.с. 92).

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учнем комунального закладу «Навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів гімназія №23 Вінницької міської ради», що підтверджується довідкою №02-27/35 від 22 квітня 2021 року (а.с. 93).

Згідно довідки №02-27/111 від 11 червня 2020 року, виданої комунальним закладом «Навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів гімназія №23 Вінницької міської ради», ОСОБА_1 цікавиться навчанням та поведінкою свого сина, відвідував батьківські збори в школі протягом навчання сина в 5 та 6 класах, а також двічі був присутній на батьківських зборах, які проводились на платформі Zoom у 2020-2021 навчальному році (а.с. 121).

Відповідно до частини 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку відсутні докази того, що виконавчий лист №23715-2011 від 24 січня 2012 року видано помилково або обов`язок боржника за вказаним виконавчим листом відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, а тому відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Не спростовують висновок суду і надані заявником акти та судовий наказ від 30 березня 2021 року, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області, яким стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини.

Так, судом встановлено і сторонами не заперечується, що місце проживання дитини разом із батьком не визначалось, при цьому ОСОБА_7 зареєстрований за місцем проживання своєї матері та відвідує школу за місцем своєї реєстрації.

Наявні у матеріалах справи докази не дають підстав для висновку, що неповнолітній ОСОБА_7 з 2019 року і по даний час постійно проживає разом із батьком, а періодичне його перебування за місцем проживання батька, як і надання останнім матеріальної допомоги на утримання дитини, може лише свідчити про виконання заявником свого батьківського обов`язку.

Щодо тверджень заявника про те, що дитина жодним чином не може проживати разом із матір`ю з посиланням на інформацію, надану Державною прикордонною службою України №127/2-3715/11 від 22 червня 2021 року (а.с. 105), то дані твердження не заслуговують на увагу, оскільки містять лише відомості про перетин кордону ОСОБА_2 та свідчать про її тимчасову відсутність на території України і не спростовують факти щодо постійного місця проживання дитини.

Також, не заслуговує на увагу і посилання скаржника на сплату ним аліментів на утримання сина та відсутність заборгованості зі сплати аліментів, оскільки аліменти стягуються за рішенням суду і до того ж згідно із розрахунком заборгованості станом на 31 травня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментам складає 15 390,82 грн (а.с. 89-90).

Щодо доводів апеляційної скарги про допущені порушення при вирішенні заяви про зупинення виконання за виконавчим листом, то вказані доводи не спростовують висновок суду про відсутність для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, аргументи апеляційної скарги, в їх сукупності, не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, доводи скаржника не дають правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: В. П. Рибчинський

Т. О. Денишенко