22-ц/804/2249/21

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 263/16281/19

Номер провадження 22-ц/804/2249/21

26 жовтня 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Зайцевої С.А., Лісового О.О.,

за участю секретаря Лазаренко Д.Т.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Кияна Д.В.,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визначення порядку користування житловим приміщенням.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником ? частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Власниками іншої частини квартири є відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Дане житлове приміщення, загальною площею 65,3 кв.м., складається з трьох житлових кімнат, коридору, вбиральні, кухні, ванної кімнати та вбудованої шафи. Дії відповідачів порушують права позивача на володіння, користування даною квартирою, угодою сторін встановити порядок користування квартирою не вдалось.

З огляду на те, що приміщення у спірній квартирі є загальними, а частка позивача у даному нерухомому майні визначена, але не вказано яке саме приміщення йому належить, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 таким чином: визнати приміщенням, яке є його власністю, приміщення вітальні (в технічному паспорті на плані №8); визначити умову, згідно з якою приміщення коридору, кухні, ванної кімнати, вбиральні та вбудованої шафи визнати приміщенням загального користування; зробити поділ квартири в натурі (частину позивача виділити в окремий об`єкт з окремим номером, наприклад, 48А).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визначення порядку користування житловим приміщенням відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що заявлені позивачем вимоги за своєю суттю є взаємовиключними та призводять до різних юридичних наслідків і мають різне правове регулювання, що зважаючи на змагальність та диспозитивність цивільного процесу, унеможливлює суд самостійно обирати спосіб захисту права позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначив, що відповідачі намагаються позбавити його права користування часткою спірної квартири, фактично квартирою користуються тільки відповідачі, виходячи з власних інтересів, змінили замки та у проханні зняти копії ключа йому відмовляють, тому він вимушено проживає за іншою адресою. Вважає, що встановлення порядку користування спірним житловим приміщенням та відкриття окремих особистих рахунків по оплаті комунальних послуг могло б стати реальною можливістю вирішити конфліктні ситуації між співвласниками.

Доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам законності та обґрунтованості, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 та представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_5 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_4 у суді апеляційної інстанції просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, проте задовольнити вимоги апеляційної скарги позивача.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, відповідачки ОСОБА_3 та представника відповідачки ОСОБА_2 , третьої особи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 у розмірі ? частини, ОСОБА_3 у розмірі ? частини та ОСОБА_2 - у розмірі ? частини, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №183788733 від 07 жовтня 2019 року (т.1, а.с 6,зворот).

Відповідно до технічного паспорту на зазначену квартиру, дане житлове приміщення розташоване на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, складається з трьох кімнат, житловою площею 42,5 кв.м., у тому числі, кімнати, житловою площею 16,28 кв.м. ( за планом квартири АДРЕСА_3 ), кімнати, площею 12,72 кв.м. (№7), кімнати, площею 13,47 (№8), кухні, площею 6,45 кв.м. (№ 3), вбиральні, площею 1,04 кв.м. (№5) , ванної кімнати, площею 3,14 кв.м. (№4), коридору, площею 11 кв.м.(№1), вбудованої шафи, площею1,04 кв.м. (№6). Загальна площа квартири складає 65,3 кв.м. (т.1, а.с 8-9).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України).

За вимогами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Згідно ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 267 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 таким чином: визнати приміщенням, яке є його власністю, приміщення вітальні (в технічному паспорті на плані №8); визначити умову, згідно з якою приміщення коридору, кухні, ванної кімнати, вбиральні та вбудованої шафи визнати приміщенням загального користування; зробити поділ квартири в натурі (частину позивача виділити в окремий об`єкт з окремим номером, наприклад, 48А).

Отже, позивачем обрано такі способи захисту як визнання права власності на одну кімнату у спірній квартирі, визначення порядку користування допоміжними приміщеннями даної квартири, поділ зазначеного житлового приміщення, виділ частки позивача в даній квартирі у натурі.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Статті 12, 13 ЦК України визначать принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного процесу та встановлюють, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заявляючи позовну вимогу про визнання права власності на приміщення вітальні у спірній квартирі, ОСОБА_1 не визначив правову підставу для задоволення цих вимог. Позовні вимоги про встановлення порядку користування зводяться до встановлення порядку користування тільки допоміжними приміщеннями, без врахування права користування співвласниками житловими кімнатами. Також позивач просив поділити квартиру у натурі та виділити її в окремий об`єкт нерухомості, що є по суті різними способами захисту прав співвласників.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки позивачем обрано кілька засобів захисту його прав, які є взаємовиключними, призводять до різних юридичних наслідків і мають різне правове регулювання, відсутні правові підстави для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Аргументи позивача про те, що відповідачі перешкоджають йому користуватись спірним житловим приміщенням, апеляційний суд відхиляє з огляду на те, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні спірної квартирою ОСОБА_1 не заявляв.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

З огляду на те, що ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 серпня 2021 року ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 305,20 грн, є підстави для стягнення цим судових витрат з позивача у дохід держави. При цьому заява позивача про зменшення розміру судового збору за подання апеляційної скарги, у зв`язку зі зменшенням позовних вимог є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, оскільки в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати у повному обсязі (п.4.ст. 6 Закону України «Про судовий збір»).

Керуючись ст. ст. 367, 374,375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 липня 2021 року залишити без змін.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про зменшення розміру судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 305,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2021 року.

Суддя: