Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/2100/19
Провадження № 2/209/17/21
РІШЕННЯ

іменем України

"20" жовтня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретарі Золотих Л.М.

за участю представника позивача (адвоката) Чабаненко В.Т.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача (адвоката) Шамета І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна ( квартири) особистою приватною власністю, визнання права власності на 1/2 частину рухомого майна ( автомобліль) та компенсування його вартості грошовим еквівалентом ,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,8 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., вартістю вартістю 178 167,00 грн. , визнавши: за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 46,8 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., вартістю 89083,50 грн.; за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 46,8 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., вартістю 89083,50 грн.

В обґрунтування свого позову вказала, що 24 липня 1993 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 було укладено шлюб. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства позивачем та відповідачем, 29 липня 2013 року, було придбано в інтересах сім`ї двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,8 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м. Право власності на спірну квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - № 04) зареєстровано Приватним -нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М. 29.07.2013р. на ім`я ОСОБА_1 на підставі вказаного вище договору Купівлі-продажу. Дана квартира була придбана з відома і згоди відповідача за грошові кошти, отримані позивачем ОСОБА_2 у власність від ОСОБА_3 , на підставі договору позики - розписки, від 23.07.2013р. Враховуючи те, що позивачка не знайшла порозуміння з відповідачем, що стосується

вартості спірної квартири, позивачка вимушена була звернутися до експерта про проведення оцінки квартири. 07.12.2018р, представником позивача через відділення № 3 Нової пошти м.Кам`янське було направлено на адресу ОСОБА_1 рекомендований лист кур`єрською доставкою з проханням забезпечити 12.12.2018р. о 14.00 годин доступ експерта для огляду квартиру АДРЕСА_1 . Даний лист було отримано відповідачем, але доступ до квартири експерту та представнику позивача не було забезпечено. Враховуючи зазначене, спеціалістом ЧП - Наливайко Олександром Павловичем станом на 12.12.2018р. було встановлено ринкову вартість спірної квартири, яка складає 178167,00 гривень. Вартість 1/2 частини квартири, що згідно діючого законодавства належить позивачу, складає 89083, 50 грн.

Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 серпня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у загальному порядку позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.(т.1 а.с.26)

15 жовтня 2019 року позивачем ОСОБА_2 надано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог в якій вона просить: поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,8 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., вартістю вартістю 178167,00 грн. , визнавши: за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 46,8 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., вартістю 89083,50 грн.; за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 46,8 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., вартістю 89083,50 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача

ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 9890,85 грн., в тому числі: витрати на професійну правничу допомогу та представництво в суді - 9 000 грн., судовий збір - 890,85 грн.(т.1 а.с.29-30)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 січня 2020 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 про витребування доказів.(т.1 а.с.53)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року закрите підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.(т.1 а.с.82)

09 вересня 2020 року ОСОБА_1 надано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна (квартири) особистою приватною власністю, в якій він просить визнати його, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 , особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,3 кв.м.,

житловою площею 30,0 кв.м., яка складається з житлової кімнати площею 12,8 кв.м., житлової кімнати площею 17,2 кв.м., кухні площею 5,5 кв.м., вбиральні площею 1,3 кв.м., ванної кімнати

площею 2,8 кв.м., коридору площею 7,2 кв.м., обладнана балконом площею 0,5 кв.м., придбану за договором купівлі-продажу, посвідченим 29 липня 2013 року приватний нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М. за реєстром №1859.(т.14 а.с.113-122)

В обгрунтування зустрічної позовної заяви зазначає, що спірна квартира придбана ним за договором купівлі-продажу, посвідченим 29 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М. за реєстром №1859 і є його особистою приватною власністю, тому він позов ОСОБА_2 не визнає повністю і звертається відповідно до п.3 ч.2 ст. 49 ЦПК України з зустрічним позовом до ОСОБА_2

про визнання нерухомого майна (квартири) його, ОСОБА_1 , особистою приватною власністю в порядку ст.57 Сімейного Кодексу України. Шлюб між ним, ОСОБА_1 і відповідачкою ОСОБА_2 було зареєстровано 24 липня 1993 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану

Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №620. Від шлюбу дітей не мають. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 липня 2020 року їх шлюб розірвано. Під час шлюбу за спільні грошові кошти вони з відповідачкою ОСОБА_2 придбали домоволодіння АДРЕСА_3 , в якому вони проживали. Право власності на вищезазначене домоволодіння було зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 . Їхнє сімейне життя з відповідачкою ОСОБА_2 не склалось. З початку квітня 2013 року вони припинили подружні відносини і обговорювали питання розподілу їхнього спільного майна - домоволодіння АДРЕСА_3 . З квітня 2013 року по серпень 2013 року він проживав без реєстрації в квартирі АДРЕСА_4 . Ті обставини, що він не проживав з квітня 2013 року за адресою: АДРЕСА_3 , де на той момент було зареєстроване місце його проживання, підтверджуються Актом про непроживання №1852 від 22 серпня 2019 року, складеним головою квартального комітету №3 Дніпровського району м.Кам`янське Дніпропетровської області. Відповідачка ОСОБА_2 залишилась проживати в будинку АДРЕСА_3 зі своїм сином ОСОБА_5 і його сім`єю. З квітня 2013 року вони не мали з відповідачкою ОСОБА_2 спільного побуту, не проживали однією сім`єю, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету. Оскільки він припинив сумісне проживання з відповідачкою ОСОБА_2 , пішов від неї з будинку АДРЕСА_3 , то потребував житло. ІНФОРМАЦІЯ_3 , в день його народження, вони з відповідачкою ОСОБА_2 зустрілись і домовились про розподіл домоволодіння, оскільки він потребував окреме житло. Вони домовились, що розірвуть шлюб, продадуть їхнє сумісно нажите нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_3 , і автомобіль, а гроші поділять в рівним частках, по 1/2 частці кожному. 17-18 липня 2013 року приїхала з міста Києву донька відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , і відповдачка ОСОБА_2 звернулась до нього з проханням терміново переоформити на її доньку право власності на домоволодіння, оскільки вона, тобто відповідачка, боялась накладення арешту на будинок у зв`язку з фінансовими проблемами. При цьому відповідачка ОСОБА_2 визнавала за ним право на 1/2 частку цього домоволодіння як на його частку у спільному майні подружжя. Ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_3 на той момент складала приблизно 70000 доларів США. Відповідачка ОСОБА_2 мала намір залишити домоволодіння в своїй сім`ї і він погодився на те, що вона виплатить йому грошову компенсацію вартості 1/2 частини домоволодіння в сумі 20000 доларів США в рахунок поділу їхнього спільного майна - домоволодіння. Цього ж дня вони звернулись до приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Мельничук Вікторії Ігорівни, яка нотаріально посвідчила договір дарування відповідачкою ОСОБА_2 домоволодіння АДРЕСА_3 її дочці ОСОБА_6 , а також нотаріально посвідчила його згоду на здійснення цього правочину. Крім того, одночасно нотаріус Мельничук В.І. посвідчила зобов`язання відповідачки ОСОБА_2 виплатити йому 160000 грн. (сума, еквівалентна 20000 доларів США) як грошову компенсацію вартості його частки в спільному майні подружжя - домоволодінні. Зазначена заява була передана йому нотаріусом ОСОБА_7 і знаходилась у нього. Вони з відповідачкою ОСОБА_2 домовились, що він буде шукати для себе квартиру, а вона виплатить йому оговорену суму, щоб він за свої власні кошти придбав квартиру. Через неділю він сповістив відповідачку ОСОБА_2 про те, що знайшов собі квартиру. 29 липня 2013 року вони зустрілись з відповідачкою ОСОБА_2 в

офісі приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ялової О.М. Відповідачка ОСОБА_2 зажадала, щоб він перед тим, як вона передасть йому гроші, віддав їй розписку, посвідчену нотаріусом Мельничук В.І. Він виконав її вимогу, віддав розписку, і тільки після цього вона передала 16000 доларів США одразу продавцю квартири

ОСОБА_8 в рахунок раніше оговореної ними компенсації вартості його частки в спільному нерухомому майні - домоволодінні. Після передачі грошей продавцю квартири він на вимогу відповідачки ОСОБА_2 написав розписку, в якій зазначив, що він отримав від ОСОБА_2 16000 доларів США в рахунок погашення боргу за її розпискою і поставив дату - 29.07.2013 р. В його і відповідачки ОСОБА_2 присутності нижче його розписки його син ОСОБА_9 вчинив напис, що він підтверджує передачу грошей в розмірі 16000 доларів США, такий же напис вчинила ОСОБА_8 . Після того, як відповідачка ОСОБА_2 виплатила йому 16000 доларів США в рахунок раніше оговореної ними грошової компенсації, вона залишилася винна йому 4000 доларів США, яких до цього часу не віддала. Таким чином, 29 липня 2013 року він, уже не проживаючи з відповідачкою ОСОБА_2 однією сім`єю, за свої особисті грошові кошти в розмірі 16000 доларів США, які відповідачка

ОСОБА_2 передала йому в рахунок вартості його частки в їхньому спільному нерухомому майні при розподілу майна, придбаного під час шлюбу, і особисто для себе придбав квартиру АДРЕСА_1 . Договор купівлі-продажу посвідчений 29 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М. Право власності зареєстровано на його ім`я державним реєстратором приватним нотаріусом Яловою О.М. 29.07.2013 р., номер запису про право власності 1884079. 16 серпня 2013 року він вселився в зазначену квартиру, з цього часу проживає в ній, його місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_5 , з 10 вересня 2013 року. Відповідачка ОСОБА_2 ніколи не проживала в квартирі АДРЕСА_1 . З серпня 2013 року він постійно звертався до відповідачки ОСОБА_2 з проханням звернутись з заявою до органу РАГС про розірвання шлюбу, однак вона ухилялась від розірвання шлюбу. В 2017 році йому стало відомо, що відповідачка ОСОБА_2 переїхала на постійне проживання до міста Києва, що ще більше утруднило звернення до органу РАГС з заявою про розірвання шлюбу. В березні 2019 року він отримав ухвалу судді Києво-Святошинського суду Київської області Дубас Т.В. про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , яка є сестрою відповідачки ОСОБА_2 , до ОСОБА_2 і до нього,

ОСОБА_1 , про стягнення боргу за договором позики. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовними вимогами про стягнення боргу з ОСОБА_2 і з нього за борговою розпискою ОСОБА_2 , складеною нібито 23 липня 2013 року. Цей позов він не визнає, до боргу ОСОБА_2 за зазначеною розпискою він не має ніякого відношення, нічого не знає про нього, оскільки на цей час вже припинив з нею подружні відносини, спільного бюджету не мав. 07 серпня 2018 року він направив відповідачці ОСОБА_2 його нотаріально завірену заяву про розірвання шлюбу для приєднання ОСОБА_2 до неї і подачі у відповідний орган РАГС. У зв`язку з тим, що відповідачка ОСОБА_2 ухилялась від розірвання шлюбу в органах РАГС, в січні 2019 року він звернувся до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Їх шлюб розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 липня 2020 року. В серпні 2019 року відповідачка ОСОБА_2 звернулась до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою про поділ спільного майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 , при цьому приховала від суду дійсні обставини справи, представила докази в спотвореному вигляді. Так, щоб ввести суд в оману в частині того, які саме кошти і в рахунок чого були передані нею продавцю спірної квартири ОСОБА_8 , вона надала суду ксерокопію напису ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , які відрізала від його розписки, написаної при придбанні спірної квартири, що була на початку сторінки, залишилась тільки зазначена його рукою дата - 29.07.2013 року, від чого написи ОСОБА_9 і ОСОБА_8 спотворились і втратили первинний сенс. Вважає, що вищевикладені дії відповідачки ОСОБА_2 спямовані на те, щоб перекласти на нього цивільно-правову відповідальність за свої борги перед ОСОБА_3 і значно зменшити його частку в спільному майні подружжя, яке вони мали на момент припинення шлюбних відносин в квітні 2013 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Судове засідання, призначене на 10.09.2020 року, вважати таким, з якого почалось підготовче судове засідання у цій справі.(т.1 а.с.155-156)

25 вересня 2020 року представником відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 надано відзив на зустрічний позов про визнання нерухомого майна (квартири) особистою приватною власністю в якому зазначено, що відповідач заперечує проти зустрічного позову, вважає, що доводи позивача по зустрічному позові є голослівними та не відповідають дійсності, а також не підтверджені належними та допустимими доказами. У зустрічному позові ОСОБА_1 зазначає, що під час шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 (на той час м.Дніпродзержинськ), яке зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 . Дане домоволодіння було не придбане подружжям по договору купівлі-продажу за спільні кошти позивача і відповідача, а подаровано ОСОБА_2 , згідно договору дарування. ОСОБА_2 , як власник цього житлового будинку, використовувала його для проживання членів своєї сім`ї. Житловий будинок з господарським будівлями за адресою: АДРЕСА_3 (на той час м.Дніпродзержинськ), являвся особистою приватною власністю ОСОБА_2 , остання 27 травня 2013 році, а не як вказує позивач у зустрічному позові, подарувала зазначене домоволодіння своїй донці ОСОБА_6 . Після дарування ОСОБА_2 і ОСОБА_1 продовжували проживати в даному житловому будинку. Під час дарування даного житлового будинку ніякої домовленості з ОСОБА_1 про виплату йому компенсації в сумі 20 тисяч доларів США в рахунок поділу їхнього спільного майна, а саме домоволодіння, не було і бути не могло, так як домоволодіння належало ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності. Чи надавалась згода ОСОБА_1 на вчинення даного правочину ОСОБА_2 не пам`ятає, але ж і ОСОБА_1 це зазначає голослівно, не підтверджуючи належними доказами. ОСОБА_1 в позові зазначає, що одночасно з вчиненням правочину - дарування будинку доньці ОСОБА_6 , нотаріус посвідчила письмове зобов`язання відповідачки ОСОБА_2 щодо виплати йому 160000 гри.(20000 дол.США), як грошову компенсацію вартості його частки у спільному майні-домоволодінні. Зазначена заява була передана нотаріусом йому. Затим, ОСОБА_1 зазначає, що він повернув ОСОБА_2 , коли купляли квартиру, вже не заяву, а розписку. Ці розбіжності викликають сумніви у викладеному. Даний договір-дарування ніким , в тому числі ОСОБА_1 , не оскаржувався. Разом з даруванням даного будинку ОСОБА_2 і ОСОБА_1 вирішувалося питання щодо купівлі квартири для свого спільного проживання. В період шлюбу , 29 липня 2013 року, було набуто в інтересах сім`ї двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,8 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м. Зареєстрована квартира на ім`я ОСОБА_1 . ОСОБА_2 давала свою нотаріально посвідчену згоду на куплю даної квартири, що зазначається в договорі купівлі-продажу. Ніякої розписки ОСОБА_2 не вимагала від ОСОБА_1 при купівлі спірної квартири, так як квартира купувалась для сім`ї і у ОСОБА_2 був намір там проживати з ОСОБА_1 . Дана квартира була придбана за позичені, за спільною згодою подружжя, грошові кошти в сумі 15000 дол.США у громадянки ОСОБА_3 , строк повернення яких зазначено в розписці до 1 серпня 2018 року. Дані грошові кошти були одержанні від позикодавця особисто одним із подружжя - ОСОБА_2 в присутності свідка, що підтверджується копією розписки, яка мається в матеріалах справи та у позивача за зустрічним позовом. Договір позики ОСОБА_1 не оспорювався Позика в розмірі 15000 дол.США до цього часу не повернута, в зв`язку з чим позикодавець ОСОБА_3 звернулася з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості по договору позики. ОСОБА_1 зазначає, що квартира являється його особистою власністю, так як придбана ним за час шлюбу за особисті кошти, хоча не надав суду належних допустимих письмових або інших доказів в підтвердження цього. ОСОБА_1 заводить суд в оману, зазначивши в позові, що з ОСОБА_2 не проживав з квітня 2013 року. Також надав суду акт № 1852 від 22.08.2019р. на предмет фактичного непроживання з ОСОБА_2 з квітня 20013 року за адресою: АДРЕСА_3 , який не відповідає дійсності. Акт складений головою квартального комітету № 3, до якого цей будинок не має ніякого відношення. Дане домоволодіння відносилось до квартального комітету № 12. Голова квартального комітету, перевищуючи свої повноваження, діючи в інтересах ОСОБА_1 , склала даний Акт, який не відповідає дійсності. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до 09 вересня 2013 року проживали однією сім`єю як жінка та чоловік, в житловому будинку АДРЕСА_3 (на той час м.Дніпродзержинськ). 16 серпня 2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було перевезено в спірну квартиру меблі, побутові речі, килими, посуд тощо. До вересня ще проживали обоє в будинку АДРЕСА_3 (на той час м.Дніпродзержинськ) однією сім`єю. Після переїзду ОСОБА_1 став проживати в спірній квартирі, ОСОБА_2 проживала в зазначеному будинку (доглядала за будинком, так як донька переїхала в м.Київ). Однак, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 зберегли дружні стосунки та спілкувалися до лютого 2016 року. Просить відмовити ОСОБА_1 в задоволені зустрічного позову повністю.(т.1 а.с.160-161)

30 вересня 2020 року представником позивача за зустрічним позовом Шамета І.В. надано до суду відповідь на відзив за зустрічною позовною заявою про визнання нерухомого майна (квартири) особистою приватною власністю в якій вказано, що будинок АДРЕСА_3 набутий за договором дарування п`ятого червня 1999р. від ОСОБА_11 . За час спільного подружнього життя та за спільні кошти подружжя майно істотно збільшилось та реконструйоване, а саме збільшено загальну площу житлового будинку з 166,9 кв.м. на 220,5 кв.м. та добудовано баню. В результаті цього, замість договору дарування від 5 червня 1999р. посвідченого приватним нотаріусом Татарець Т.К., видано документ, що підтверджує право приватної власності, Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області 09.04.2013 року, індексний номер 2192995. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.03.2013р. номер запису про право власності 616800, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області 10.04.2013р. За № 2248439. Оскільки спору між сторонами не було, а була домовленість про грошову компенсацію ОСОБА_1 надав свою згоду на дарування донці від першого шлюбу ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_3 , що підтверджується Пунктом 3.4 договору дарування житлового будинку ОСОБА_6 зазначено: " Відчуження житлового будинку за цим договором вчиняється за письмовою згодою чоловіка Дарувальника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 що викладено у заяві та зареєстровано 20.05.2013 року за реєстровим № 614. Представник Відповідач (за зустрічним позовом) перекручує обставини на власну користь та намагається трактувати законодавство України у власних інтересах. Нотаріальна згода, яку надавала ОСОБА_2 це типовий документ який передбачений підпункт 4.2 пункту 4 глави 1 розділу II ПОРЯДКОМ вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус ОСОБА_14 зобов`язана вимагати письмову згоду іншого з подружжя на вчинення правочину, оскільки сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Просить зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 задовльнити в повному обсязі, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.(т.1 а.с.167-171)

09 листопада 2020 року представником позивача за зустрічним позовом Шамета І.В. надано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій вона просить визнати його, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 , особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,3 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., яка складається з житлової кімнати площею 12,8 кв.м., житлової кімнати площею 17,2 кв.м., кухні площею 5,5 кв.м., вбиральні площею 1,3 кв.м., ванної кімнати площею 2,8 кв.м., коридору площею 7,2 кв.м., обладнана балконом площею 0,5 кв.м., придбану за договором купівлі-продажу, посвідченим 29 липня 2013 року приватний нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М. за реєстром №1859; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 автомобілю та компенсувати вартість транспортного засобу Toyota Auris, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб. грошовим еквівалентом, який складає 135900,00 грн.; стягнути понесені витрати у зв`язку з розглядом справи.(т.1 а.с.199-202)

24 листопада 2020 року відповідачкою за зустрічним позовом ОСОБА_2 надано до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог в якому зазначено, що спірний автомобіль був придбаний в тому числі за кредитні кошти, отримані нею особисто у відділенні «Дніпропетровська межрегіональна дирекція» ПАТ «ІНДЕКС-БАНК» згідно кредитного договору №156/701841 від 02.12.2010р. в сумі 83704,00 грн. Поручителями по даному кредитному договору були ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , з якими було укладено договір поруки. На час отримання кредиту вона працювала директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Каскад Сервіс», яке являлось структурним підрозділом ТГ «Rainfordd» та отримувала пенсію за віком. ОСОБА_1 весь час, коли сплачувався кредит, не працював, а знаходився на пенсії, яка була невеликого розміру. Щомісячна сплата кредиту проводилася особисто нею в повному обсязі із отриманої заробітної плати. В жовтні 2011 року діяльність ТОВ ««Каскад Сервіс», де вона працювала директором, була припинена і всі працівники були звільненні. З цього часу її доходи значно зменшилися і виникли труднощі з погашенням кредиту. В зв`язку з чим з грудня 2011 року по 05 грудень 2012 року (до повного погашення кредиту) щомісячні внески по кредиту сплачував лише один поручитель ОСОБА_5 із власних коштів, що склало 45256 грн., тобто більше половини отриманого кредиту. ОСОБА_1 не приймав жодної участі у погашенні кредиту. Кредит погашений повністю 05.12.2012р. Поручитель ОСОБА_5 не звертався до

суду з позовною заявою про стягнення з поручителя ОСОБА_1 , в порядку регресу, 22628,00 грн. Зазначає, що в серпні 2011 року по зазначеному вище кредитному договору був замінений кредитор ПАТ «ІНДЕКС - БАНК» іншою особою - АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», до якого перейшли права вимоги за кредитним договором. З цього часу погашення кредиту проводилось АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК». В своїй заяві позивач по зустрічному позові зазначає вартість спірного автомобіля - 271800,00 грн., посилаючись на консультаційний висновок з визначенням вартості від 29.10.2020р. Висновок був наданий без огляду транспортного засобу. Не погоджуючись з консультаційним висновком з визначення вартості спірного автомобіля, відповідачем по зустрічному позову було замовлено проведення судової авто товарознавчої експертизи транспортного засобу - автомобіля Toyota Auris, 2010 року випуску, реєстраційного номеру НОМЕР_4 щодо визначення його ринкової вартості. Станом на 19.11.2020р. ринкова вартість спірного автомобіля Toyota Auris, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , згідно Висновку експерта № 595/11/2020 від 19.11.2020р., становить 178693,90 грн. (1/2 частина -

89346,95), що на 93106,10 грн. нижча, як зазначено у висновку, яку надав представник позивача за зустрічним позовом. Автотоварознавча експертиза автомобіля проводилася відповідно з діючим законодавством, з оглядом транспортного засобу, на підставі технічного паспорту та інших реєстраційних документів, з урахуванням певних пошкоджень, технічного стану та комплектності автомобіля. На оплату проведення судової автотоварознавчої експертизи відповідачем за зустрічним позовом було витрачено 3535 грн. Необгрунтованим висновком з визначення вартості автомобіля позивач хотів завести суд в оману і спричинити відповідачу матеріальної шкоди. Просить суд взяти до уваги те, що більшу частину кредиту, який позичався на придбання об`єкта поділу-автомобіля, було погашено її сином ОСОБА_5 , який на час погашення боргу проживав разом з нею в одному житловому будинку, тобто являвся членом її сімї. Зазначена обставина має істотне значення при вирішенні спору, в зв`язку з чим, вона вважає, є підстави, відповідно до ч.2 ст.70 СК України, відступити від засади рівності часток подружжя при поділі спірного автомобіля. Просить відмовити повністю в задоволені першої вимоги за зустрічним позовом, задовольнити другу вимогу зустрічного позову частково щодо визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 автомобілю та компенсувати вартість транспортного засобу Toyota Auris, 2010 року випуску, об`ємом двигуна 1598 см.куб грошовим еквівалентом, який складає 135900,00 грн.; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3

частину автомобіля та компенсувати вартість транспортного засобу Toyota Auris, 2010 року випуску, об`ємом двигуна 1598 см.куб, грошовим еквівалентом, який складає 59564,63 грн.(ринкова вартість автомобіля на час поділу майна, згідно Висновку експерта №595/11/2020 від 19.11.2020р.на час поділу майна, складає 178693,90 грн.), відступивши від засади рівності часток подружжя при поділі спірного автомобіля; визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Toyota Auris, 2010 року випуску, об`ємом двигуна 1598 см.куб, реєстраційний номер НОМЕР_4 , зобов`язавши її сплати грошову компенсацію

ОСОБА_1 замість його 1/3 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль Toyota Auris, 2010 року випуску, об`ємом двигуна 1598 см.куб, реєстраційний номер НОМЕР_4 ; задовольнити позовні вимоги за первісним позовом в повному обсязі; стягнути з ОСОБА_1 судові витрати - витрати понесені за проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 3500 грн.(т.1 а.с.219-222)

04 грудня 2020 року представником позивача за зустрічним позовом Шамета І.В. надано до суду відповідь на відзив про збільшення позовних вимог в якій вказано, що в обґрунтування своїх заперечень щодо визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 автомобіля та компенсувати вартість транспортного засобу Toyota Auris, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1598 см. куб. грошовим еквівалентом, який складає 135900,00 грн. ОСОБА_2 надає кредитний договір від 02.12.2010р. та підтвердження про повне погашення 05.12.2012р. на суму 83704,00грн., квитанції про погашення кредиту, платником якого є вона, посилаючись, що сплачувала кредитні кошти за придбаний автомобіль Toyota Auris, та в жовтні 2011 року була звільнена з ТОВ "Каскад Сервіс" у зв`язку з чим, з грудня 2011 року по грудень 2012 року продовжував сплачувати кредитні кошти поручитель ОСОБА_5 . На підставі чого вважає, що ОСОБА_1 належить лише 1/3 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Всі розрахункові квитанції сплачені лише платником ОСОБА_2 жодної розрахункової квитанції, де є платником поручитель ОСОБА_5 не має. Отже, підтвердження обставин, що поручитель сплатив частину кредитних коштів відсутні. Автомобіль Toyota Auris було придбано за 209262,00грн. Подружжя сплатили за автомобіль особисті кошти 125558,00грн. та частину коштів отримали у кредит 83704,00 грн. Посилання, що ОСОБА_1 весь час, коли сплачувався кредит, не працював, а знаходився на пенсії, яка була не великого розміру спростовується оскільки відповідно до копії трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи зазначено, що з 05 травня 2008р. до 28 жовтня 2011р працював експедитором ТЦ "Материк" ТОВ "Каскад - Сервіс" та одночасно отримував пільгову пенсію маючи достатньо стажу в районах Крайньої Півночі та місцевостях. ОСОБА_2 надає суду висновок експерта №0595/11/2020 складеного 19.11.2020р. де зазначено, що середня вартість автомобіля Toyota Auris 2010р. випуску з врахування показань одометра складає 232070,00 грн. Разом з тим, експертом зроблений висновок ринкової вартості станом на 19.11.2020р. з урахуванням пошкоджень та деформацій автомобіля. Так, продовжуючи користуватись автомобілем, який є спільно сумісною власністю, ОСОБА_2 своїми дійми, або бездіяльністю призвела до пошкодження автомобіля, що значно знецінило його вартість, який був придбаний на первинному ринку та жодного разу не був зафіксований у дорожньо-транспортних пригодах, одночасно на сайті Судової влади України також, не міститься інформації відносно ОСОБА_2 у якості правопорушника чи потерпілої при ДТП. Тобто, після того, як автомобіль тривалий час експлуатувався ОСОБА_2 , був значно знецінений, що впливає на оцінку вартості майна. Вважає, що розмір зниження вартості автомобіля у зв`язку з пошкодженнями транспортного засобу повинна нести винна особа, яка його знецінила, тобто ОСОБА_2 , яка повинна була дбати про цілісність спільно сумісного майна. Просить зустрічну позовну заяву із збільшеними позовними вимогами задовольнити в повному обсязі.(т.2 а.с.1-3)

11 січня 2021 року представник позивача за первісним позовом Чабаненко В.Т. надала до суду заперечння на відповідь на відзив за первісним позовом в яких зазначено, що спірний автомобіль Toyota Auris, 2010 року випуску, вартістю 209262,00 грн., був придбаний 2 грудня 2010 року, в період шлюбу з відповідачем ОСОБА_1 , в інтересах сімї, за договором купівлі-продажу №451А/10 від 18.11.2010р. Спірний автомобіль був придбаний в тому числі за кредитні кошти, отдимані позивачкою ОСОБА_2 особисто у відділенні «Дніпропетровська межрегіснальна дирекція» ПАТ «ІНДЕКС - БАНК» згідно кредитного договору №156/701841 від 02.12.2010р. в сумі 83704,00 грн. Поручителями по даному кредитному договору були ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , з якими було укладено договір поруки. На час отримання кредиту позивачка ОСОБА_2 працювала директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Каскад Сервіс», яке являлось структурним підрозділом ТГ «Rainford» та отримувала пенсію за віком. Однак щомісячна сплата кредиту проводилася особисто позивачкою ОСОБА_2 в повному обсязі із отриманої заробітної плати. Що знаходить своє відображення в платіжних дорученнях у кількості 12 штук на загальну суму 39301,04 грн. В жовтні 2011 року діяльність ТОВ ««Каскад Сервіс», де позивачка ОСОБА_2 працювала директором, була припинена і всі працівники були звільненні. З цього часу доходи позивачки ОСОБА_2 зменшилися і виникли труднощі з погашенням кредиту. В зв`язку з чим з грудня 2011 року по 05 грудень 2012 року (до повного погашення кредиту) щомісячні внески по кредиту сплачував лише один поручитель ОСОБА_5 із власних коштів, що склало 45256,90 грн., тобто більше половини отриманого кредиту. Відповідач по справі ОСОБА_1 не приймав жодної участі у погашенні кредиту. Кредит погашений повністю 05.12.2012р. На підставі вищезазначеного випливає, що сином позивача по справі ОСОБА_5 здійснена більша частина проплати кредиту, який позичався на придбання автомобілю Toyota Auris, 2010 року випуску, зазначена обставина має істотне значення при вирішенні цього спору та на підставі ч.2 ст.70 Сімейного кодексу України дає можливість суду, відступити від засади рівності часток подружжя при поділі спірного автомобіля. На підставі чого відповідачу по справі ОСОБА_1 , може належати лише 1/3 частини автомобілю Toyota Auris, 2010 року випуску. Також, звертає увагу, щодо визначених представником відповідача за первинним позовом, щодо заниження вартості автомобілю Toyota Auris, 2010 року випуску, та те що автомобіль добре доглядається, в дорожньо-траспортні пригоди не потрапляв і його вартість визначена відповідно до висновку судового експерта № 595/11/2020 від 19.11.2020 року з оглядом транспортного засобу з урахуванням комплектності та технічного стану відповідно до чого ринкова вартість автомобіля становить 178693,90 грн. Просить відмовити повністю в задоволені першої вимоги за зустрічним позовом, а саме: «Визнати моєю, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 , особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., яка складається з житлової кімнати площею 12.8 кв.м., житлової кімнати, площею 17,2 кв..м., кухні, площею 5,5 кв.м, вбиральні площею 1,3 кв.м., ванної кімнати, площею 2,8 кв.м, коридору площею 7,2 кв.м., обладнана балконом площею 0,5 кв.м., придбану за договором купівлі- продажу, посвідченим 29 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою ОМ. за реєстром №1859.» Задовольнити другу вимогу зустрічного позову частково щодо визнання за ОСОБА_1 право власності на автомобілю та компенсувати вартість транспортного засобу Toyota Auris, 2010 року випуску, об`ємом двигуна 1598 см.куб грошовим еквівалентом, який складає 135900 (сто тридцять п`ять тис. дев`ятсот) грн. 00 коп.; Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини автомобіля та компенсувати вартість транспортного засобу Toyota Auris, 2010 року випуску, об`ємом двигуна 1598 см.куб, грошовим еквівалентом, який складає 59564,63 грн. (ринкова вартість автомобіля на час поділу майна, згідно Висновку експерта №595/11/2020 від 19.11.2020р.на час поділу майна, складає 178693,90 грн.), відступивши від засади рівності часток подружжя при поділі спірного автомобіля. Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Toyota Auris, 2010 року випуску, об`ємом двигуна 1598 см.куб, реєстраційний номер НОМЕР_4 , зобов`язавши її сплати грошову компенсацію ОСОБА_1 замість його 1/3 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль Toyota Auris, 2010 року випуску, об`ємом двигуна 1598 см.куб, реєстраційний номер НОМЕР_4 . Задовольнити позовні вимоги за первісним позовом в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати - витрати понесені за проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 3500 грн.(т.2 а.с.19-21)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року закрите підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.(т.2 а.с.49)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 вересня 2021 року поновлено судовий розгляд у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна (квартири) особистою приватною власністю, визнання права власності на 1/2 частину рухмвого майна ( автомобліль) та компенсування його вартості грошовим еквівалентом.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, надалі надала уточнені позовні вимоги. Пояснила, що з відповідаче вони проживали у зареєстрованому шлюбі з 1993 року. Спочатку мешкали по вул.Семашко в її квартирі. Потім їй подарували будинок, який потребував ремонту по АДРЕСА_3 . В 2013 році в травні вони почали розмови про те, що необхідно придбати квартиру, оскільки будинок вона подарувала своїй донці. В березні 2013 року їй зробили операцію, 45 днів вона лікувалася. До серпня 2013 року вони мешкали разом. 12.04.2013 року, 05.05.2013 року, 14.07.2013 року вони разом відпочивали та святкували Паску, святкували день народження ОСОБА_1 в будинку, де були їх всі родичі та друзі. Окрім того, в 2010 році вони продали автомобіль та придбали автомобіль Toyota Auris, 2010 року випуску, об`ємом двигуна 1598 см.куб, реєстраційний номер НОМЕР_4 . В тому числі вона на себе брала кредит для придбання автомобіля, поручителями по кредитному договору були її старший син та ОСОБА_1 . Кредит погашала вона, потім, коли залишилася без роботи кредитні кошти за неї сплачував її син. Кредит погасили в грудні 2012 року. З 01.01.2013 року її взяли на роботу. Тому вважає, що за ОСОБА_1 повинно бути визнано 1/3 частину на автомобіль, і відповідно суму компенсації за автомобіль вона також має сплатити йому за 1/3 частину. Щодо придбання квартири за адресою: АДРЕСА_5 . Вони з ОСОБА_1 домовилися, що вона візьме у своєї сестри в борг кошти в сумі 15000 доларів США на 5 років до липня 2018 року, про що є навіть розписка. Вибирали квартиру вони разом, ОСОБА_1 - рибак і хотів квартиру ближче до річки. 29.07.2013 року домовилися із продавцем приїхати до нотаріуса. У неї була нарада на 13.00 годину в м.Дніпро. Вона гадала, що у нотаріуса всі документи готові. Вона приїхала з роботи 29.07.2013 року, чоловік був зі своїм сином. В нотаріальній конторі не було світла або інтернету. Нотаріус сказала, що не може роздрукувати документи. Потрібно було чекати 3 години. Вона написала заяву про те, що згодна на придбання квартири чоловіком. Ще перепитала про вартість. Сказали, що вартість 16000 доларів США. Вона у продавця квартири ОСОБА_8 взяла розписку про те, що та отримала 16000 доларів США ( 15000 тис.доларів США- це вона взяла уборг у сестри, а 1000 доларів США- чоловік здав їх прикраси із золота). Оформлювали договір на чоловіка, бо він так захотів, тепер розуміє, що він це робив навмисно. Вона наступного дня просила показати договір купівлі-продажу, але ОСОБА_1 сказав, що він вдома. Вони перевезли речі. Невістка поїхала до Києва, а з нею залишився син, сама вона брала відпустку на 7 днів для збирання речей. Перевозити речі та меблі їм допомагали сусіди. Чоловік сказав, що його молодший син не може влаштувати своє життя, тому чи не можуть вони віддати цю квартиру його синові. Вона сказала, що проти цього заперечує. ОСОБА_1 почав погрожувати. Але ж вона у 1993 році купувала квартиру його старшому сину, який до того ж часто брав у них гроші в борг, взагалі були гарні відносини. 16.08.2013 року її чоловік переїхав у цю квартиру, а вона залишилася проживати в будинку з донькою. В травні 2014 року чоловік подзвонив, пропонував помиритися. В будинку вона жила сама, бо донька поїхала до Києва, а їй залишила довіреність на продаж будинку. З травня 2014 року вона зрозуміла, що сумісне проживання неможливе, та подала на розлучення. В придбаній квартирі ОСОБА_1 мешкав з першою дружиною, тому вона сказала, що потрібно вирішити питання по розділу квартири, бо гроші, які вона взяла у борг у своєї сестри потрібно віддавати. В серпні 2018 року він подзвонив і спитав до якого ЗАГС м. Києва йому потрібно відправити заяву про розлучення. В грудні 2018 року вона перебувала у м.Дніпродзерждинську і дзвонила ОСОБА_1 18.12.2018 року вона оформила заяву про розлучення у нотаріуса і подзвонила йому, але він сказав, що пройшло багато часу і він буде робити по розлученню все сам. 07.06.2019 року в інтернеті вона побачила рішення суду про розлучення. Вона відразу подала заяву про скасування заочного рішення. При цьому в апеляційній скразі чоловік вказав її невірну адресу. 30.08.2020 року заочне рішення набрало законної сили, вона не стала його оскаржувати. З приводу доданого відповідачем Акту про непроживання від 02.04.2013 року, то він сфальсифікований, бо підпис квартального комітету № 3, а у них - квартальний комітіет №12, Дудік- сусідка потім написала спростування щодо свого підпису. Малиновська чомусь підписалася під печаткою квартального комітету № 3, коли вони відносяться до квартального комітету № 12. Сварка у них була після 16.08.2013 року після розмови про залишення квартири сину ОСОБА_1 . Крім того, коли вони починали жити разом, то у відповідача була свою квартируу він після переїзду до її квартири почав здавати. Гроші він оренди житла він віддавав своїй першій родині. Потім він їй сказав, що свою квартиру він продав за 500 доларів США і купив своєму синові куртку. Просить задовольни її збільшені позовні вимоги в повному обсязі, щодо вимог за зустрічним позовом про стягнення з неї суми компенсації визнає частково в розмірі 1/3 частини вартості автомобіля.

Представник позивача за первісним позовом (адвокат) Чабаненко В.Т. в судовому засіданні підтримала викладені в позовній заяві та у відзиві до зустрічного позову. Просить задовольнити позовні вимоги позивача ОСОБА_2 за первісним позовом. Крім того, зазначила, що позивач не заперечує проти визнання за нею та відповідачем права власності автомобіль Toyota Auris, 2010 року випуску, об`ємом двигуна 1598 см.куб, реєстраційний номер НОМЕР_4 , але вважає, що враховуючи те, що більшу частину кредитних коштів було сплачено її сином, то вважає необхідним визнати за відповідачем права власності на 1/3 частину автомобіля. Просить стягнути з позивача ОСОБА_2 треть вартості автомобіля в сумі 59564,63 грн. Крім того, зауважила, що не погоджуються із зазначеною відповідачем вартістю автомобіля. Натомість повинно бути врахована вартість автомобіля на час його поділу, ними така оцінка проведена, експерту для огляду був наданий автомобіль. Просить задовольнити вимоги позивача ОСОБА_2 за первісним позовом повністю та частково вимоги відповідача щодо визнання права власності на автомобіль за позивачем та відповідачем, щодо стягнення компенсації вартсоті, визнають в частині стягнення 1/3 частини вартості в сумі 59564,63 грн.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні допитаний в якості свідка надав пояснення, що він проживав разом із ОСОБА_2 22 роки. В 1999 році придбали будинок по АДРЕСА_3 , а в грудні місяці цього року туди перейшли мешкати. У нього був автомобіль, своя квартира, коли прийшов жити до ОСОБА_2 . Потім вони придбали автомобіль Мітцубіші в кредит, а потім автмобіль Тойту Ауріс. Оскільки у ОСОБА_2 не було водійських прав, то він працював у неї водієм. Потім працював у неї в магазині, окрім того він отримував пенсію. Потім ОСОБА_2 стала сама водити автомобіль, почалися у них проблеми. В квітні 2013 року він пішов до своєї першої дружини. 14 липня 2013 року ОСОБА_2 його запросила та була розмова про розлучення та поділ майна. Він приїхав до неї в будинок, там була її дочка ОСОБА_6 . ОСОБА_2 сказала, що потрібно переписати будинок на ОСОБА_6 , оскільки у неї проблеми на роботі, можуть накласти арешт на будинок. ОСОБА_2 написала розписку на 16000 доларів США на покупку квартири, він погодився та підписав, що отримав компенсацію за будинок в сумі 16000 доларів США. Вона сказала йому, щоб шукав квартиру, що він і робив. Знайшов квартиру і вніс аванс 5000 доларів США . 3000 доларів США йому дали сини, а 2000 доларів США йому зайняв в борг його товариш. Він з юристом пішов до нотаріуса щоб ознайомитися із заявою ОСОБА_2 при оформлення будинку, але їм не дали, но показали, що ця заява є. Розписок небуло, він був здивований, що переоформлення будинку було в травні, а не в червні. Він в травні місяці 2013 року вже там не був. Нотаріус, яка переоформляла будинок- це подруга ОСОБА_22 ОСОБА_2 вони перестали мешкати разом з кінця березня- початку квівтня 2013 року, а мешкав зі своєю першою дружиною по АДРЕСА_8 знявся у вересні 2013 року сам добровільно. ОСОБА_2 в квартирі по вул.Енергетиків не мешкала зовсім. Один раз вона там була, коли брала у нього копію пенсійного посвідчення. З 16.08.2013 року у цій квартирі він мешкає один. Автомобіль Тойота Ауріс перший взнос був біля 100000 грн., гроші давала ОСОБА_2 від продажу старої машини та він давав гроші. Остальну частину погашали кредитом. Кредит оформили на ОСОБА_2 , він працював, зарплату вона йому не платила. Казала, що грощі перераховую на погашення кредиту за автомобіль. З приводу будинку у нього претензій немає, оскільки по цьому будинку був договір Дарування .

Представник відповідача за первісним позовом (адвокат) Шамета І.В. в судовому засіданні підтримала вимоги за зустрічним позовом. Зауважила, що позивачка та її представник посилаються на те, що для придбання спірної квартири вона брала в борг у своєї сестри гроші в сумі 16000 доларів США, але це не відповідає дійсності і тим самим вводять суд в оману, оскільки є рішення Києво-Святошинсьткого суду про те, що ці кошти бралися позивачкою ОСОБА_2 без згоди відповідача і не на користь родини. Кошти, які ОСОБА_2 дала ОСОБА_1 в сумі 16000 доларів США- це була компенсація за будинок, оскільки будинок зі згоди ОСОБА_1 вона подарувала своїй донці. Щодо автомобіля відповідач згодний, щоб автомобілем користувалася позивачка ОСОБА_2 , однак щодо суми компенсації вартості частини автомобіля, то ввжають необхідно виходити із середньої ринкової вартості автомобіля, яка встановлоена консультативним висновком, який був наданий ОСОБА_1 і становить 271800,00 грн. Це обумовлено тим, що автмообіль має пошкодження, оскільки автомобілем користується саме ОСОБА_2 , то різницю у вартості внаслідок пошкодження автомомбіля повинна нести саме ОСОБА_2 . Щодо відступлення від рівності часток, то вважає, що це не заслуговує на увагу, бо спочатку сплатили 100000 грн., потім кредитні кошти. Кредитні кошти поагашалися також і за його рахунок.

Допитаний 17.02.2021 року свідок ОСОБА_9 (свідок відповідача) в судовому засіданні пояснив, що він син відповідача ОСОБА_1 . Його батько жив з ОСОБА_2 десь 20 років до 2013 року, потім весною 2013 року повернувся до його матері. Батьтко шукав квартиру для себе. На перший взнос для купівлі квартири він та його брат дали батькові 3000 доларів США. При цьому вони були присутні. При купівлі-продажу квартиру він також був пристуній. ОСОБА_2 також була при оформленні Договору. Він підписував розписку, та розписка, що наадана ОСОБА_2 до справи, це неповна розписка. Гроші привезла до нотаріуса ОСОБА_2 і вони передавалися ОСОБА_2 . ОСОБА_1 в сумі 16000 доларів США. Хто розраховувався ізпродавцем він не знає.

Допитана 11.03.2021 року свідок ОСОБА_24 (свідок позивача) в судовому засіданні пояснила, що вона сестра позивачки ОСОБА_2 . Знає родину ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 1993 року, з якого вони в шлюбі, до 2016 року жили разом. Вони проживали в будинку в с.Романково. Вона бувала в гостях у них часто. В червні 2013 року вони святкували разом юбілей ОСОБА_1 . Крім того, на свято Паски разом відпочивали на турбазі. Від ОСОБА_2 вона знає, що гроші на купівлю квартири бралися у сестри ОСОБА_2- ОСОБА_3 . Розлад між ними стався з приводу квартири ОСОБА_1 вийшов на пенсію десь з 1994 року, а ОСОБА_2 працювала увесь час. Будинок по АДРЕСА_3 ОСОБА_2 подарували. Крім того, у ОСОБА_2 була своя 3-кімнатна квартира, яку вона потім продала, для того щоб зробити ремонт в будинку. Про дарування будинку вона знає зіслів ОСОБА_2 .

Допитана 11.03.2021 року свідок ОСОБА_28 (свідок позивача) в судовому засіданні пояснила, що знає родину ОСОБА_2 та ОСОБА_1 біля 20 років, відносини були гарні. Разом були на святах, вони з чоловіком приходили до родини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в будинок по пров.Бердянському . В 2013 році в родині ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почався розлад. Вона чула, що вони купують квартиру, знає, що ОСОБА_2 позичала гроші гроші, але у кого і скільки не знає.

Допитаний 17.03.2021 року свідок ОСОБА_29 (свідок відповідача) в судовому засіданні пояснив, що він в 1990 році познайомився із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ОСОБА_2 працювала директором на фірмі, а ОСОБА_1 був водієм. Коли ОСОБА_2 купила автомобіль, то спочатку її возив ОСОБА_1 ,а потім вони їздила сама. Вони товаришували. Потім він дізнався, що у них почався розлад. ОСОБА_1 шукав квартиру. Він дізнався в ЖЕКу, що продається квартира. В той час ОСОБА_1 шукав квартиру для себе. Напередодні покупки квартири він забирав ОСОБА_1 на рибалку з місця проживання першої дружини. Покупку квартири оформлював влітку 2013 року. ОСОБА_1 5000 доларів США для завдатку. Після цього він туди переїхав. Особисто у нього він позичав 2000 доларів США на квартиру. Віддав в серпні 2013 року, тобто через 1,5 місяці. Він допомагав ОСОБА_1 перевозити речі на квартиру- 2 крісла, стільці, телевізор, сумки із речами. Також речі перевозити допомагав син ОСОБА_2- ОСОБА_5 . Речі перевозили влітку- липень або серпень. Від ОСОБА_1 знає, що будинок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 купували за 10000 доларів США, будинок був полуготовий, сауну будував ОСОБА_1 . Свою квартиру ОСОБА_2 залишила синові.

Допитаний 17.03.2021 року свідок ОСОБА_32 (свідок відповідача) в судовому засіданні пояснив, що знає ОСОБА_1 ОСОБА_1 з весни 2013 року, у них сусідні дачні ділянки. Він звертався до ОСОБА_1 за допомогою, в той час ОСОБА_1 був на дачі зі своєю дружиною Валентиною . Він ще їх підвозив з дачі до гаражів на Дніпробудівській. Бачив ОСОБА_1 через один день на дачній ділянці з травня 2013 року. Кому належить дачна ділянка він не знає.

Допитаний 19.04.2021 року свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він син ОСОБА_2 . З ОСОБА_1 він познайомився в 1991 році, коли той переїхав до них на вул.Семашко , там жили до 2000 року. Квартира належала матеррі, йому та його сестрі. З грудня 2000 року вже жили в будинку по пр. Бердянському .Квартиру на Семашко продали в 2004 році. Він особисто продав свою квартиру, що на лівому березі міста, продали квартиру на вул.Семашко і гроші пішли на ремонт будинку. В будинку з ними жив ОСОБА_1 ОСОБА_1 . Пенсію, яку отримував ОСОБА_1 ОСОБА_1 , він залишав собі. Деякий час ОСОБА_1 працював водієм у його матері. Коли покупали автомобіль Toyota Auris, оформлювала мати на себе кредит, а він з ОСОБА_1 були поручителями по кредитному договору. До 2012 року кредит виплачувала мати, а з 2012 року закривав кредит він. Кожного місяці сплачував по 3500 грн. Гроші на придбання квартири по вул.Енергетиків брала його мати в борг усвоєї сестри ОСОБА_3 . Вони з мамою іздили до ОСОБА_3 до Києва. Він був присутній при отриманні грошей в борг та писав розписку. В 2013 році він збирався переїжджати до Києва. Батьки хотіли продати будинок і купити собі квартиру. Його дружина поїхала уКиїв, а він залишився із сином до травня, щоб той міг закінчити школу. В серпні 2013 року ОСОБА_1 переїхав на квартиру, що купили, він допомагав перевозити йому речі. Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник конфлікт, оскільки ОСОБА_1 хотів залишити куплену квартиру своєму синові, мати була проти. Він не вважає, що ОСОБА_1 мав право на компенсацію за будинок по пров. Бердянському , оскільки він цей будинок не купував, участь в ремонті не приймав. ОСОБА_2 не жила разом з ОСОБА_1 в купленій квартирі, але вони спілкувалися і буди родиною.

Допитана 19.04.2021 року свідок ОСОБА_41 (свідок позивача) в судовому засіданні пояснила, що вона невістка ОСОБА_2 . Познайомилася з її сином і вони разом мешкали в квартирі по вул. Семашко . Це була квартира батьків її чоловіка. Потім переїхали в будинок по пров. Бердянському , для цього продали дві квартири- одну ОСОБА_5 та квартиру ОСОБА_43 лютому 2013 року вона з донькою поїхала у Київ мешкати, а ОСОБА_5 залишився із їх сином . Вона приїздила в червні 2013 року, то всі мешкали в будинку однією родиною.

Допитаний 19.04.2021 року свідок ОСОБА_44 (свідок відповідача) в судовому засіданні пояснив, що знає ОСОБА_1 ОСОБА_1 з 1990 року, вони мешкали в одному дворі. Потім вони купили будинок в с.Романково. Коли він в 2014 році зустрів ОСОБА_1 , то він розповів, що пішов з того будинку та мешкав біля Самишіної балки в будинку з першою дружиною. Розповів також, що шукає квартиру щоб купити в Дніпробудівському районі. Сказав, що йому дали гроші купити квартиру щоб жити самому. Знає, що ОСОБА_2 по вул. Енергетиків він не бачив ніколи.

Допитана 02.06.2021 року свідок ОСОБА_47 (свідок відповідача) в судовому засіданні пояснила, що знає ОСОБА_1 ОСОБА_1 та його першу дружину ОСОБА_48 . З якого час у вони мешкали разом і коли розійшли перший раз він не знає. Потім, знає, що у 2013 році вони знову зійшлися і мешкали разом. Був ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 на дні народженні свого сина, а потім ІНФОРМАЦІЯ_5 на дні народження ОСОБА_48 . Жили вони на вул.Ціалковського. ОСОБА_48 сказала, що вони будуть шукати гроші на квартиру. Біля 3000 доларів США їм дали діти, в липні 2013 року вони купили квартиру на вул.Енергетиків і стали там жити.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 24 липня 1993 року зареєстрували шлюб у Дніпровському відділу ЗАГС м.Дніпродзержинська.(т.1 а.с.14)

29 липня 2013 року між ОСОБА_8 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Яловою О.М., зареєстрований в реєстрі за номером 1859.(а.с.128 Т.1)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу належить квартира житловою площею 30 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , що також підтверджується копією договору купівлі-продажу від 29.07.2013 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.(т.1 а.с.15, 128, 129)

Згідно домової книги для реєстрації громадян, що проживають в домі АДРЕСА_10 , мешкають та зареєстровані за вказаною вище адресою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.1 а.с.59-61)

Згідно акту №2 від 17.02.2020 року ОСОБА_1 мешкав до вересня 2013 року по АДРЕСА_3 , з ОСОБА_2 (т.1 а.с.62)

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 27.07.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.(т.1 а.с.125)

Згідно акту проживання бе реєстрації №2518 від 19.08.2019 року ОСОБА_1 з 04.2013 року по 08.2013 рік мешкав за адресою: АДРЕСА_11 , про що свідчать та підписують сусідт.(т.1 а.с.133)

Згідно акту про непроживання №1852 від 22.08.2019 року ОСОБА_1 з квітня 2013 року фактично не мешкав за адресою: АДРЕСА_3 , до моменту зняття з реєстрації 09.09.2013 року.(т.1 а.с.134)

Згідно акту про непроживання від 26.07.2019 року ОСОБА_2 дійсно не проживала за адресою: АДРЕСА_5 , про що підтверджують сусіди.(т.1 а.с.138)

Згідно договору дарування житлового будинку від 05.06.1999 року ОСОБА_11 подарувала ОСОБА_2 будинок під номером АДРЕСА_10 .(т.1 а.с.175)

Згідно договору дарування житлового будинку від 20.05.2013 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_6 будинок під номером АДРЕСА_10 .(т.1 а.с.176-178)

Згідно консультаційного висновку з визначення вартості колісного транспортного засібу: Toyota Auris, 2010 року випуску, станом на 29.10.2010 року середньоринкова вартість становить 271800,00 грн.(т.1 а.с.211-216)

Згідно довідки начальника Головного сервісного центру МВС Регіональний сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області Територіальний центр МВС № 1242, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів ,за громадянкоюОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 автомобіль

Toyota Auris, 2010 року випуску, об`ємом двигуна 1598 см.куб, реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрована з 01 грудня 2010 року. (а.с.210 Т.1)

02.12.2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ІНДЕКС-БАНК» було укладено кредитний договор №156/701841, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надано кредит усумі 83704,00 грн. на купівлю автомобіля Toyota Auris для особистих потреб, строком до 01.12.2012 року. Поручителями по даному кредитному договору були ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , з якими було укладено договір поруки. (т.1 а.с.224-227)

Згідно довідки про доходи №75 від 17 листопада 2010 року ОСОБА_2 працювала у ТОВ "Каскад-Сервіс" на посаді директора та отримала доход за період з 01.05.2010 по 31.10.2010 року за винятком аліментів в розмірі 58663,90 грн.(т.1 а.с.228)

До матеріалів справи додано копії квитанцій про оплату кредиту, банк отримувача: ПАТ "Креді Агріколь Банк", платник: ОСОБА_2 (т.1 а.с.229-24, т.2 а.с.23-46)

Згідно висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи №595/11/2020 складеного 19.11.2020 року ринкова вартість автомобіля "Toyota Auris" реєстровий № НОМЕР_4 станом на 19.11.2020 року становить 178693,90 грн.(т.1 а.с.244-244-и)

Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття.

У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.07.1993 року. Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 27.07.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

29 липня 2013 року між ОСОБА_8 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Яловою О.М., зареєстрований в реєстрі за номером 1859.

Відповідно до пункту 1.5 договору цей правочин вчинений за згодою дружини покупця, яка викладена у заяві, в якій вона дає згоду на укладення та підписання цього Договору.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином.

За змістом частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно до Довідки від 07.06.2021 року, наданої Приватним нотаріусом кам`янського міського нотаріального округу Ялової О.М. стосовно засвідчення нею 29.07.2013 року Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 зазначила наступне: "зазначена квартира набувалася у приватну спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які на день купівлі вищзазначеної квартири і укладання договору купівлі-продажу знаходилися у шлюбі, у зв`язку з чим, дружина ОСОБА_2 , при вчиненні правочину, надавала та підписувіала заяву, підпис на якій засвідчено нотаріально, нею приватним нотаріусом КМНО Яловою О.М. від 29.07.2013 року, зареєстрованої в реєстрі вчинення нотаріальних дій від № 1858 від 29.07.2013 року. В тексті зазначеної заяви вказано, що дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надавала своєму чоловікові згоду на купівлю квартири АДРЕСА_1 та повідомляла, що вказаний правочин не суперечить інтересам їх родини, правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Нею, приватним нотаріусом КМНО Яловою О.М. їй була роз`яснено зміст статей 60,63 Сімейного кодексу України, щодо підстав набуття та здійснення подружжям права спільної сумісної власності".

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

До матеріалів справи приєднано розписку ОСОБА_1 від 29 липня 2013 року, за якою ОСОБА_1 підтверджує передачу грошей в сумі 16000 доларів США , а ОСОБА_8 підтверджує передачу грошей в сумі 16 000,00 доларів США. (а.с.172 Т1).

Суд не приймає як доказ придбання квартири по АДРЕСА_5 за особисті кошті для власних потреб розписку про передачу ним грошей в сумі 16000 доларів САША за придбання квартири, оскільки його посилання на те, що нібито ці кошти він отримав від ОСОБА_2 як компенсацію за дарування будинку по АДРЕСА_3 ., і ці кошти є його особистими коштами нічим не підтверджуються. Суду не було надано розписку про надання коштів 16000 доларів США ОСОБА_2 ОСОБА_1 , на яку посилається відповідач.

Крім того, відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 не надано суду доказів придбання спірної квартири за особисті кошти (надання авансу за квартиру в сумі 3000 доларів США, запозичення у свідка 2000 доларів США та 3000 доларів США у своїх дітей)та доказів того, що ОСОБА_2 передавала йому грошові кошти в сумі 160000 доларів США як суму компенсації за подарований нею Будинок по АДРЕСА_3 , для придбання ним особистого житла.

При цьому суд критично ставиться до пояснень, наданих свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_29 щодо надання коштів для внесення авнсу, бопо-першу, свідки - це рідний син та товариш відповідача ОСОБА_1 , а по-друге самим відповідачем не надавалася розписка про отримання продавцем авансового платежу, розписок про отримання грошей в борг в сумі 2000 доларів США, та вартість квартири склала 16000 доларів США, які передавалися відповідачем в повній сумі безпосердньо в день укладення договору купівлі-продажу.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_2 повинна йому 20000 доларів США, з яких 4000 доларів до цього часу не віддала, не приймається судом і не підтверджується жодним доказом.

Окрім цього, стосовно посилання відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 про те, що ними під час шлюбу придбався будинок по АДРЕСА_10 , не відповідає встановленим обставинам, оскільки в матеріалах справи наявний Договір дарування житлового будинку від від 05.06.1999 року, згідно якого ОСОБА_11 подарувала ОСОБА_2 будинок під номером АДРЕСА_10 .(т.1 а.с.176-178)

В той же час суд не приймає посилання позивача ОСОБА_2 про те, що гроші в сумі 16000 доларів США, за які була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_5 була придбана за грошові кошти, які вона отримала в борг у своєї сестри- ОСОБА_3 , оскільки ця обставина вже була предметом судового розгляду під час ухвалення рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.03.2021 року (залишено без змін Постановою Київського апеляційного суду від 26.05.2021 року), та було встановлено, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказаний договір позики був укладений ОСОБА_2 за погодженням із її чоловіком ОСОБА_1 . Факт укладання 29.07.2013 року ОСОБА_1 договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_5 не є безумовним доказом того, що квартира придбана саме за позичені ОСОБА_2 гроші на підставі договору позики від 23.07.2013 року.

Встановивши, що квартира набута сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, презумпція спільного майна подружжя сторонами не спростована, суд вважає за необхідне визнати спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_5 спільним сумісним майном подружжя та визначити, що кожному із подружжя належить по 1/2 частині у праві власності на це нерухоме майно.

Тому суд задовольняє позовні вимоги позовача ОСОБА_2 про поділ спільного майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя частково.

Суд не погоджується із визначенням позивачем ОСОБА_2 вартості квартири, оскільки оцінка проводилася без огляду об`єкта оцінки, тому суд вважає,що вона не може бути об`єктивною.

Виходячи із вищевикладених осбатвин, та встановлених обставин справи, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 в частині позовнизх вимог про визнання нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_5 , оскільки доказів того, що квартира придбана ним за власні кошти суду не надані.

Суд не приймає до уваги доводи сторін про те, що вони в період часу, коли була придбана спірна квартира, не мешкали однією родиною, додаючи при цьому акти про проживання, акти про непроживання, вважає ці докази недостаніми та недостовірними, також критично ставиться до показів допитаних в судовому засіданні свідків, оскільки всі вони є або родичами строні, або знайомими, і дійсних відносин між сторонами не знають особисто, а знають лише зі слів самих сторін.

Зазначення відповідачем про його бажання розірвати шлюб із ОСОБА_2 ще з квітня 2013 року, та посилання на відмову ОСОБА_2 розірвати шлюб, судом не сприймається, як доказ, оскільки позивач за зустрічним позовом бажаючи розірвати шлюб, мав право звернутися до суду із заявою про розірвання шлюбу.

Розглядаючи позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 щодо визнання права власності на 1/2 частину рухомого майна ( автомобліль) та компенсування його вартості грошовим еквівалентом, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог по наступним обставинам.

Судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що спірний автомобіль сторони придбали, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з 14.07.1993 року. Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 27.07.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

02.12.2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ІНДЕКС-БАНК» було укладено кредитний договор №156/701841, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надано кредит усумі 83704,00 грн. на купівлю автомобіля Toyota Auris для особистих потреб, строком до 01.12.2012 року. Поручителями по даному кредитному договору були ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , з якими було укладено договір поруки. (т.1 а.с.224-227)

Згідно довідки начальника Головного сервісного центру МВС Регіональний сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області Територіальний центр МВС № 1242, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, за громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 автомобільToyota Auris, 2010 року випуску, об`ємом двигуна 1598 см.куб, реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований з 01 грудня 2010 року.(а.с.210 Т.1)

Cуд приходить до висновку про те, що спірне майно -автомобіль набутий у шлюбі за спільні кошти є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а, отже, спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на його придбання були використані спільні кошти.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно із частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснються у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України (частина третя статті 370 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

За загальним правилом при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив судам, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Враховуючи те, що сторони не дійшли згоди щодо визначення вартості автомобіля, то суд при присудженні компенсації на частину спільного сумісного майна- автомобіляToyota Auris, 2010 року випуску, об`ємом двигуна 1598 см.куб, реєстраційний номер НОМЕР_4 враховує висновок експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи №595/11/2020 складеного 19.11.2020 року,згідно якого ринкова вартість автомобіля "Toyota Auris" реєстровий № НОМЕР_4 станом на 19.11.2020 року становить 178693,90 грн.(т.1 а.с.244-244-).

При визначення компенсації вартості частини майна, суд не приймає посилання відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про те, що кредитні кошти з 2012 року, які було отримані в розрахунок за придбаний автомобіль, сплачувалися її сином, бо вони не знайшли свого підтвердження, оскільки всі квитанції по оплаті кредитних коштів виписані на ОСОБА_2 , і підстав стягувати з неї на користь ОСОБА_1 компенсацію за його частину автомобіля в розімрі 1/3 частини немає.

Враховуючи той факт, що у даній справі відсутні підстави для відступлення від принципу рівності часток, то позовні вимоги за зустрічним позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 грошової компенсації підлягає задоволенню у розмірі 1/2 частини вартості автомобіля у сумі 89346,95 грн., виходячи із вартості автомобілья на час розгляду справи 178693,90 грн.

Судом не приймаються твердження відповіда ОСОБА_1 та його представника стосовно того, що на рахунок ОСОБА_2 повинно віднести витрати в частині компенсації вартості автомоблія, внаслідок чого вартість автомобіля стала нижчою, оскільки він знаходився в її розпорядженні, бо ними не надані докази того, саме з вини ОСОБА_2 були пошкодження, їх вартість. Крім того, питання з приводу знаходження автомобіля в користуванні у ОСОБА_2 у ОСОБА_1 виникли лише в 2021 році.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

В матеріалах справи наявні: акт виконаних робіт від 10.06.2019 року, Договір про надання правничої допомоги від 03.12.2018 року, Ордер.(а.с.18, 19,31)

В свою чергу спір між сторонами стосується майнових правовідносин. Справа є складною.

Судом враховується, що справа розглядалась протягом значного періоду часу. Також судом враховується активність представників сторін під час розгляду справи, а також те, що представники приймали участь в судовому засіданні безпосередньо в залі судового засідання.

З урахуванням всіх вищенаведених обставин, а також пропорційності понесених с удових витрат відносно предмета спору, суд приходить до висновку про задоволення вимоги про відшкодування позивачеві ОСОБА_2 понесених судових витрат за надання правової допомоги повністю.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що розміри витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованими.

Тому, суд стягує з відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 на користь позивача за первісним позовом ОСОБА_2 понесені нею витрати на правничу допомогу в сумі 9000 грн.

Крім того, з відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 підлягають стягненню і витрати понесені позивачкою ОСОБА_2 за сплату судового збору в сумі 890,85 грн., що підтверджені квитанцією про сплату судового збору.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя- задовольнити частково.

Поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,3 кв.м, житловою площею 30,0 кв.м, яка складається з житлової кімнати площею 12,8 кв.м, житлової кімнати площею 17,2 кв.м, кухні площею 5,5 кв.м, вбиральні площею 1,3 кв.м, ванної кімнати площею 2,8 кв.м, коридору площею 7,2 кв.м, обладнана балконом площею 0,5 кв.м, придбану за договором купівлі-продажу, посвідченого 29.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М. за реєстром № 1859.

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47,3 кв.м, житловою площею 30,0 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,3 кв.м, житловою площею 30,0 кв.м.

В частині визначення вартості спільного сумісного майна- квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47,3 кв.м, житловою площею 30,0 кв.м в розмірі 178 167,00 грн.- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 витрати за правничу допомогу в сумі 9000 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 890,85 грн.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна ( квартири) особистою приватною власністю, визнання права власності на 1/2 частину рухомого майна ( автомобліль) та компенсування його вартості грошовим еквівалентом- задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - автомобіль Toyota Auris, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб., номер кузова НОМЕР_5 , реєстровий номер № НОМЕР_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на 1/2 частину автомобіля Toyota Auris, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб., номер кузова НОМЕР_5 , реєстровий номер № НОМЕР_4 .

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на 1/2 частину автомобіля Toyota Auris, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб., номер кузова НОМЕР_5 , реєстровий номер № НОМЕР_4 .

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля в сумі 89346 (вісімдесят дев`ять тисяч триста сорок шість) грн. 95 коп., припинивши право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля Toyota Auris, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб., номер кузова НОМЕР_5 , реєстровий номер № НОМЕР_4 після сплати компенсації за 1/2 частину автомобіля.

В іншій частині позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 29 жовтня 2021 року.

Суддя О.О. Лобарчук