Провадження №2/359/1550/2021
Справа №359/4330/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2021 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі судового засідання Рожковій Ж.Р.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, пені за несвоєчасну виплату аліментів

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом та посилається на те, що 3 грудня 2003 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_5 .

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2011 року шлюб між сторонами був розірваний.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 травня 2011 року з відповідача на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 5 квітня 2011 року до досягнення дитиною повноліття.

В період часу з 1 січня 2013 року до 1 червня 2018 року ОСОБА_4 ухилявся від сплати призначених аліментів на утримання дитини. Тому ОСОБА_3 просить суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів з урахуванням індексу інфляції в розмірі 90519 гривень, 3% річних від простроченої суми в розмірі 2517 гривень 57 копійок та пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 27222 гривень.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 2 липня 2018 року (а.с.20-21 том №1) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 5 квітня 2019 року (а.с.45-46 том №1) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

На підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду, занесеної до протоколу судового засідання від 18 жовтня 2019 року (а.с.59 том №1), був проведений заочний розгляд цивільної справи у відсутності відповідача.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2019 року (а.с.60-65 том №1) з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 39000 гривень та пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 39000 гривень.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 3 вересня 2020 року (а.с.23 том №2) ОСОБА_4 був поновлений строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення, а також прийнято до розгляду подану ним заяву про перегляд заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2019 року.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 8 жовтня 2020 року (а.с.37, 66-67 том №2) заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2019 року скасовано, цивільну справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначений підготовчий розгляд справи.

В ході розгляду цивільної справи представник позивача ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та з урахуванням змінених позовних вимог просив стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_5 заборгованість із аліментів за період із 1 січня 2013 по 1 червня 2018 року в розмірі 90519 гривень, штраф у розмірі 2517 гривень 57 копійок та неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів, яку розрахувати станом на день ухвалення рішення, а також змінити з 1 липня 2018 року спосіб сплати аліментів, встановлений рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 травня 2011 року (а.с.73-75, том №2).

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 20 січня 2021 року (а.с. 78, том №2) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 18 серпня 2021 року (а.с.103 том №2) позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в частині зміни способу стягнення аліментів було залишено без розгляду.

Під час нового розгляду цивільної справи представник позивача ОСОБА_1 підтримує позов та наполягає на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 визнає позов частково.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 3 грудня 2003 року сторони уклали шлюб, зареєстрований ВРАГС Дарницького РУЮ у м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про одруження був зроблений запис №1130. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 3 грудня 2003 року (а.с.8 том №1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_5 . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21 серпня 2008 року (а.с.9 том №1).

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2011 року (а.с.10 том №1) шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 травня 2011 року (а.с.11 том №1) з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 5 квітня 2011 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як роз`яснив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670 сво19), положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникнення заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладений обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень (а.с.5-11 том №2) вбачається, що ОСОБА_4 були перераховані на користь позивача кошти 24 січня 2013 року в розмірі 600 гривень, 27 лютого 2013 року в розмірі 600 гривень, 1 квітня 2013 року в розмірі 600 гривень, 25 квітня 2013 року в розмірі 600 гривень, 31 травня 2013 року в розмірі 600 гривень, 2 липня 2013 року в розмірі 600 гривень, 1 серпня 2013 року в розмірі 600 гривень, 17 серпня 2013 року в розмірі 600 гривень, 10 вересня 2013 року в розмірі 600 гривень, 28 жовтня 2013 року в розмірі 600 гривень, 25 листопада 2013 року в розмірі 600 гривень, 28 грудня 2013 року в розмірі 600 гривень, 7 лютого 2014 року в розмірі 600 гривень, 25 березня 2014 року в розмірі 600 гривень, 18 квітня 2014 року в розмірі 600 гривень, 29 травня 2014 року в розмірі 600 гривень, 1 липня 2014 року в розмірі 600 гривень, 1 серпня 2014 року в розмірі 600 гривень, 30 вересня 2014 року в розмірі 600 гривень, 6 листопада 2014 року в розмірі 600 гривень, 13 січня 2015 року в розмірі 600 гривень, 28 лютого 2015 року в розмірі 600 гривень, 27 березня 2015 року в розмірі 600 гривень, 20 серпня 2015 року в розмірі 600 гривень, 29 вересня 2015 року в розмірі 600 гривень, 29 жовтня 2015 року в розмірі 600 гривень, 28 листопада 2015 року в розмірі 600 гривень, 5 лютого 2016 року в розмірі 600 гривень, 10 березня 2016 року в розмірі 600 гривень, 31 березня 2016 року в розмірі 600 гривень, 26 квітня 2016 року в розмірі 600 гривень, 15 червня 2016 року в розмірі 600 гривень та 29 липня 2016 року в розмірі 600 гривень = 19800 гривень. З даних доказів вбачається, що відповідач не належним чином щомісячно сплачував позивачу аліменти в розмірі 600 гривень. Ця обставина свідчить про те, що у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 19200 гривень (600 х 32 місяці).

Крім того, у ОСОБА_4 виникла пеня за прострочення сплати аліментів в загальному розмірі 514798 гривень (за 2014 рік - 64116 гривень, за 2015 рік 69624 гривні, за 2016 рік 68490 гривень, за 2017 рік 115092 гривні, за 2018 рік 88812 гривень, за 2019 рік - 62506 гривень,за 2020 рік 36078 гривень та за 2021 рік 10080 гривень).

Проте, згідно ч.1 ст.196 СК України розмір пені, що підлягає стягненню з боржника, не може перевищувати 100 відсотків заборгованості аліментів.

З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 належить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 19200 гривень. У зв`язку з тим, що розмір неустойки обмежений та не може перевищувати розмір заборгованості зі сплати аліментів, підстави для стягнення з відповідача грошових коштів в більшому розмірі відсутні.

Разом з тим, суд вважає, що позовна вимога про стягнення заборгованості по аліментах, не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме та призведе до подвійного стягнення.

Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.

Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.194 Сімейного кодексу України; нормативно-правовий акт № 2947-III від 10.01.2002 року ст. 194-195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають.

Відповідальність за прострочення сплати аліментів законодавчо врегульована: вона передбачена лише ч.1 ст.196 СК України.

Ця обставина свідчать про відсутність підстав для субсидіарного застосування ч.2 ст.625 ЦК України до спірних правовідносин. Тому підстави для стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача суми інфляції за час прострочення сплати аліментів та 3% річних від простроченої суми відсутні.

За правилами п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі частково задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Тому, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 171 гривні 78 копійок.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» складає 704 гривень 80 копійок.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, пені за несвоєчасну виплату аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 пеню за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 19200 грн.

В задоволенні вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 171,78 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704 гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення суду складено 28 жовтня 2021 року.

Суддя Чирка С.С.