ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/1891/19 Головуючий суддя І інстанції Афанасьєв В. О.
Провадження № 22-ц/818/4898/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 03 червня 2021 року, постановлену у складі судді Афанасьєва В.О., по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лівенцева Іллі Олександровича, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

До Московського районного суду м. Харкова надійшла вищезазначена скарга, у якій скаржник просив визнати бездіяльність державного виконавця Лівенцева І.О. щодо нездійснення перерахунку боргу ОСОБА_1 у ВП № 59830603 за період з 11.02.2019 березень 2021 року включно незаконною; зобов`язати державного виконавця Лівенцева І.О. здійснити перерахунок боргу ОСОБА_1 у ВП № 59830603 за період з 11.02.2019 по березень 2021 року включно; визнати незаконними постанови державного виконавця: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 12.03.2021, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 12.03.2021, про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 12.03.2021, про тимчасове обмеження боржника у праві полювання від 12.03.2021 та зобов`язати державного виконавця Лівецева І.О. скасувати вищезазначені постанови.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 зазначив, що державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лівенцевим Іллею Олександровичем винесено постанову про відкриття ВП №59830603 з виконання виконавчого листа №643/1891/19 від 04.07.2019, виданого Московським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.02.2019 до досягнення дитиною повноліття. Скаржник стверджував, що у період з 01.03.2019 по 11.01.2021 не отримував доходи (за виключенням лютого 2020 року, в якому отримано дохід у розмірі 107,98 грн), оскільки він працював на безоплатних засадах і проживав у Релігійній Організації Свято- ОСОБА_4 , а з 11.02.2021 перебуває на обліку у Харківському обласному центрі зайнятості (копія відомостей, форми ОК-7, довідок надаються), державний виконавець мав здійснити розрахунок аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини до шестирічного віку. Як стверджував скаржник у своїй скарзі, що ОСОБА_5 19.02.2018 включено до реєстру неприбуткових організації. Також скаржник стверджує, що він неодноразово повідомляв державного виконавця Лівенцева І.О в листі від 13.04.2020, при особистому спілкуванні на початку 2020 та 2021 років про те, що він не відмовляється сплачувати аліменти, що, зокрема, підтверджують квитанції про сплату аліментів, і просив здійснити перерахунок, надавши відповідні докази (копію довідки про те, що він працював в Релігійній організації Свято-Успенській Святогірській Лаврі). Скаржник стверджує, що він дізнався про наявність відкритого ВП № 59830603 з виконання виконавчого листа № 643/1891/19 від 04.04.2019 про стягнення з нього аліментів, коли останній вже ніс послуху у вищезазначеній Релігійній організації. Державний виконавець Лівенцев І.О обіцяв розібратися, здійснити перерахунок і сповістити скаржника, але як зазначає скаржник, державний виконавець не сповістив скаржника. 03.02.2021 скаржник звернувся письмово до державного виконавця з проханням здійснити перерахунок, але до теперішнього часу відповідь на дане звернення заявник не отримав. 10.04.2021 скаржнику стало відомо, що державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лівенцевим Іллєю Олександровичем в межах ВП №59830603 винесене ряд протиправних постанов, а саме:

- 12.03.2021 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України;

- 12.03.2021 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепального мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії:

- 12.03.2021 винесено постанову про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами;

- 12.03.2021 винесено постанову про тимчасове обмеження боржника у праві полювання.

Однак, з точки зору заявника, всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем не було направлено вказані постанови на його адресу. Зазначає, що з огляду на той факт, що державним виконавцем не вірно розраховано розмір його заборгованості за ВП № 59830603, правових підстав для винесення постанов про встановлення тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, про тимчасове обмеження у праві полювання від 12.03.2021, у державного виконавця не було. Отже, вважає зазначені постанови незаконними та такими, що підлягають скасуванню. Крім того зазначив, що державним виконавцем в межах ВП № 59830603 від 08.01.2021 винесено постанову про арешт коштів на картковому рахунку, чим заблоковано рахунок із грошовими коштами, які належать не йому, а його батьку ОСОБА_6 .

02.06.2021 ОСОБА_1 надані до суду додаткові пояснення, у яких він зазначив, що ним було здійснено оплату аліментів на утримання свого неповнолітнього сина у розмірі 852,50 грн, що підтверджується відповідною довідкою з АТ КБ «ПриватБанк» від 19.05.2021. Крім того, 16.04.2021 ним було здійснено оплату аліментів у розмірі 300,00 грн та 17.05.2021 ним здійснено оплату аліментів у розмірі 300,00 грн. Крім того, зазначив, що заінтересована особа ОСОБА_2 не працює.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03 червня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою його скаргу задовольнити.

Посилався на те, що ухвала районного суду є незаконною та необґрунтованою з огляду на неправильне застосування норм матеріального прав, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Вказав, що Державний виконавець, здійснюючи розрахунок заборгованості за аліментами з 11.02.2019 по березень 2021 включно, не здійснив жодних дій по встановленню тих обставин, чи працював боржник на час виникнення заборгованості і якщо так, то де, чи отримував будь-який дохід, не встановив, чи працював він на час визначення розміру заборгованості, не зробив відповідні запити до державних органів, підприємств, установ, організацій, які можуть мати таку інформацію, а пославшись на те, що боржник не надав довідки про місце роботи і йому не відоме місце його роботи, незаконно здійснив розрахунок боргу виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Зазначив, що державний виконавець не врахував, що він неодноразово повідомляв державного виконавця Лівенцева І.О. в листі від 13.04.2020 (копія міститься в матеріалах справи), при особистому спілкуванні на початку 2020 та 2021 років про те, що він не відмовляється сплачувати аліменти, що, зокрема, підтверджують квитанції про сплату аліментів (копії містяться в матеріалах справи), і просив здійснити перерахунок, надавши відповідні докази (копію довідки про те, що він працював в Релігійній організації Свято-Успенській Святогірській Лаврі).

Вважає, що державним виконавцем не було направлено вказані постанови на його адресу, а судом першої інстанції не з`ясовано дану обставину, яка має значення для справи.

Послався на те, що з огляду на той факт, що державним виконавцем не вірно розраховано розмір моєї заборгованості за ВП № 59830603, правових підстав для винесення постанов про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про тимчасове обмеження боржника у праві полювання від 12.03.2021, у державного виконавця не було.

Зазначив, що постановою про арешт коштів боржника державний виконавець фактично заблокував рахунок із грошовими коштами, які належать не боржнику, а його батьку ОСОБА_6 (копія розписки міститься в матеріалах справи), відомості про що можуть підтвердити два свідки: ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 . Однак, судом першої інстанції не з`ясовано також і дану обставину, яка має значення для справи.

Вказав, що суду надано лікарські висновки, які підтверджують у дитини уроджене захворювання, жодним чином ці висновки не свідчать про потреби у лікуванні дитини. Висновки при такому захворюванні (УВС) повинні здійснюватись один раз на пів року, рік і таке обстеження є плановим і безкоштовним і ні про яке лікування, додаткове лікування не йде мова. При плановому обстеженні здійснюється нагляд за динамікою розвитку і спостереження уродженого захворювання. Зі слів лікаря, йому відомо, що у сина позитивна динаміка, отвір звужується, ніякого лікування дитині не потрібно. Більш того, заява від заінтересованої особи не повинна була братись судом до уваги як належний і допустимий доказ, так як заява і додатки від заінтересованої особи були надані тільки суду, доказів відправлення сторонам по справі в матеріалах скарги відсутні, але суд в супереч діючого законодавства долучає до матеріалів справи неналежний доказ і при винесенні ухвали посилається на нього.

Зауважив, що навіть встановлений факт того, що його дохід за лютий місяць 2020 року становить 107,98 грн, а це менше суми 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і нарахування аліментів повинно нараховуватись, не менше 50% прожиткового мінімуму, державний виконавець нараховує суму з огляду на середню заробітною плату по регіону, а суд першої інстанції не звертає увагу і не зобов`язує державного виконавця здійснити перерахунок.

Вважає, що суд помилково доходить висновку про неналежність і недопустимість доказу довідки № 79 від 03.04.2020 видану митрополитом Святогірським, вікарієм Донецької єпархії, намісником ОСОБА_5 .

Послався на те, що своїми діями/бездіяльністю державний виконавець, суд першої інстанції заганяють його у фінансову кабалу і порушують його права.

Вказав, що суд не взяв до уваги судову практику ВС/КЦС, справа № 355/511/17 від 07.11.2018, на яку він посилався у додаткових поясненнях.

Державним виконавцем суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить останню залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Відзив мотивовано тим, що 12.11.2019. 23.06.2020, 06.01.2021, 22.04.2021, 05.07.2021 державним виконавцем відділу були направлені запити до Пенсійного фонду України та Державної податкової служби. В результаті чого встановлено, що інформація відносно боржника фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) даним податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня (боржник не працює), боржник, як отримувач пенсійних виплат не перебуває та відомості в системі персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України відсутні.

Вважає, що відсутні підстави для скасування накладених обмежень з огляду на наявність заборгованості зі сплати аліментів.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

У статті 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що надану ОСОБА_1 довідку № 79 від 03.04.2020 видану митрополітом Святогірським, вікарієм Донецької єпархії, намісником Свято-Успенської Святогірсткої Лаври, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 01.03.2019 працює у Свято-Успенській Святогірській Лаврі за адресою: АДРЕСА_1 , надану на підтвердження факту, що ОСОБА_1 працює, але не отримує доходу, оскільки організація у якій він працює є неприбутковою, суд не визнав належним та допустимим доказом заявлених вимог, з огляду на те, що у вказаній довідці не зазначено інформацію щодо праці ОСОБА_9 , а саме посаду на якій він працює, відсутнє посилання на наказ про прийняття його на роботу, тощо.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що статус неприбутковості не вказує на окремий вид підприємства або організації, це лише податковий статус, який передбачає, що організація не є платником податку на прибуток підприємств відповідно до п. 133.4 ПКУ (пп. 14.1.121 ПКУ). Тобто на них, як і на інші підприємства розповсюджується вимоги щодо оформлення працівників на працю та виплати їм заробітної плати.

Окрім того, суд дійшов висновку, що знаходження та безоплатна робота ОСОБА_1 у релігійній організації, є добровільним вибором боржника і жодним чином не звільняє його від обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину та від виконання рішення суду про стягнення аліментів. Перебування у Святогірській лаврі не позбавляло його фізичної можливості знайти оплачувану роботу та хоча б частково виконувати рішення суду. Натомість ОСОБА_1 протягом усього 2020 року аліменти не сплачував.

Отже, суд дійшов висновку, що ОСОБА_9 на час виникнення заборгованості зі сплати аліментів офіційно не працював, а тільки проживав на території ОСОБА_5 , а отже розрахунок заборгованості зі сплати аліментів здійснений відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням положень ст. 195 СК України, підстави для здійснення перерахунку заборгованості відсутні.

Що стосується вимоги скаржника щодо скасування постанов, винесених державним виконавцем, то суд вважав за необхідне зазначити наступне.

08.01.2021 державним виконавцем, з урахуванням того, що заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 станом на 01.01.2021 становила 50866,52 грн та перевищувала сукупний розмір заборгованості за три місяці, винесена постанова про арешт коштів боржника.

Всупереч інформації зазначеній заявником у скарзі, державним виконавцем накладено арешт саме в сумі заборгованості зі сплати аліментів, яка на той час становила 50 866,52 грн, про що свідчить текст постанови про арешт коштів боржника ВП № 59830603 від 08.01.2021.

Доводи ОСОБА_9 про те, що кошти які знаходяться на його рахунку, належать його батьку, а отже постанова про накладення арешту підлягає скасуванню, суд не прийняв до уваги, оскільки ЗУ «Про виконавче провадження» визначений вичерпний перелік підстав для зняття арешту з коштів.

На час розгляду скарги заборгованість по аліментам у розмірі 54815,02 боржником не сплачена, тому відсутні підстави для скасування обмежень та інших санкцій застосованих до ОСОБА_1 , у зв`язку з наявністю боргу по аліментним платежам.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що Московським районним судом м. Харкова 04.07.2019 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.02.2019, і до досягнення дитиною повноліття. (а. с. 58)

19.08.2019 державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 643/1891/19 виданим 04.07.2019 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.02.2019, і до досягнення дитиною повноліття. (а. с. 18)

Як вбачається з копії матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем неодноразово проводився розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 за виконавчим листом № 643/1891/19 від 04.07.2019, виданого Московським районним судом м. Харкова. (а.с. 66, 69, 71, 92, 118)

Розрахунок заборгованості проводився відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 3 ст. 195 СК України.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості від 20.04.2021, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за виконавчим листом № 643/1891/19 від 04.07.2019, виданого Московським районним судом м. Харкова за період з 11.02.2019 по березень 2021 року складає 54815,02 грн. (а. с. 118-119)

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на час виникнення заборгованості зі сплати аліментів, офіційно не працював.

У копії матеріалах виконавчого провадження, наданих державним виконавцем, міститься копія довідки за № 205 від 06.11.2020, надана митрополитом Святогірським, вікарієм Донецької єпархії, намісником ОСОБА_5 , відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 01.03.2019 по 06.11.2020 проживав у ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . (а. с. 90)

Інформацію про місце роботи ОСОБА_1 копія матеріалів виконавчого провадження не містить.

Проте, ОСОБА_1 до скарги на дії державного виконавця додано довідку № 79 від 03.04.2020 надана митрополитом Святогірським, вікарієм Донецької єпархії, намісником ОСОБА_5 , відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 01.03.2019 працює у Свято-Успенській Святогірській Лаврі за адресою: АДРЕСА_1 . (а. с. 86).

Відповідно до Витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Свято- Успенську Святогірську Лавру 19.02.2018 включено до реєстру неприбуткових організації. (а.с. 27-28)

Згідно з довідкою за № 805 від 11.02.2021, наданої Харківським міським центром зайнятості, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Харківському міському центрі зайнятості як шукаючий роботу з 11.02.2021 (а.с. 37).

Відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 08.01.2021, державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення 50866,52 грн. (а.с.80)

12.03.2021 державним виконавцем винесена постанова про встанови тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. (а. с. 96)

12.03.2021 державним виконавцем винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю, пристроями для відстрілу патронів. (а.с. 95)

12.03.2021 державним виконавцем винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання. (а. с. 97)

12.03.2021 державним виконавцем винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. (а. с. 94)

12.03.2021 державним виконавцем винесена постанова про накладення на боржника штрафу. (а. с. 98)

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на час виникнення заборгованості зі сплати аліментів, офіційно не працював.

01.03.2021 державним виконавцем складено розрахунок заборгованості відповідно до якого заборгованість по аліментам на 01.03.2021 складала 52325,77 гривень. Тобто було встановлено, що сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У контексті передбаченого ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року права на справедливий суд, яке відповідно до ст. 2 ЦПК України є завданням цивільного судочинства Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що судовий розгляд і виконавче провадження це перша та друга стадії загального провадження у цивільних справах, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання (див. «Стаднюк проти України» (Stadnyuk c. Ukraine), N 30922/05, п. 21, 27 листопада 2008 року). Однак виконавче провадження не може бути відокремлене від судового розгляду, і тому вони мають розглядатись як цілісний процес (див. «Сіка проти Словаччини» (Sika c. Slovaquie), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року; «Побегайло проти України» (Pobegailo c. Ukraine), N 18368/03, п. 18, 29 березня 2007 року).

Європейський суд з прав людини у контексті змісту права на справедливий суд також зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Відповідно до статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковими до виконання, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно із статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

В порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України ОСОБА_1 суду не було надано доказів офіційного працевлаштування у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, а відтак, і доказів незаконності розрахунку заборгованості державного виконавця.

Надана суду першої інстанції довідка № 79 від 03.04.2020, видана митрополитом Святогірським, вікарієм Донецької єпархії, намісником Свято-Успенської Святогірсткої Лаври, обґрунтовано не була взята судом до уваги, оскільки вона не містить відомостей щодо праці ОСОБА_9 посади, на якій він працює, відсутнє посилання на наказ про прийняття його на роботу, тощо.

Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що він був послушником, то Національний класифікатор професій, затверджений Наказ Держспоживстандарту України від 28.07.2010 № 327, не містить такої професії, як послушник.

Суд першої інстанції доцільно зазначив, що статус неприбутковості не вказує на окремий вид підприємства або організації, це лише податковий статус, який передбачає, що організація не є платником податку на прибуток підприємств відповідно до п. 133.4 ПКУ (пп. 14.1.121 ПКУ). Тобто на них, як і на інші підприємства розповсюджується вимоги щодо оформлення працівників на працю та виплати їм заробітної плати.

Окрім того, суд зробив правильний висновок, що знаходження та безоплатна робота ОСОБА_1 у релігійній організації, є добровільним вибором боржника і жодним чином не звільняє його від обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину та від виконання рішення суду про стягнення аліментів. Перебування у Святогірській лаврі не позбавляло його фізичної можливості знайти оплачувану роботу та хоча б частково виконувати рішення суду. Натомість ОСОБА_1 протягом усього 2020 року аліменти не сплачував.

Також, як було встановлено під час апеляційного перегляду 12.11.2019. 23.06.2020, 06.01.2021, 22.04.2021, 05.07.2021 державним виконавцем відділу були направлені запити до Пенсійного фонду України та Державної податкової служби. В результаті чого встановлено, що інформація відносно боржника фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) даним податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня (боржник не працює), боржник, як отримувач пенсійних виплат не перебуває та відомості в системі персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України відсутні.

Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що його дохід за лютий місяць 2020 року становить 107,98 грн, то колегія суддів їх відхиляє, оскільки такий заробіток з огляду на його невеликий розмір не спростовує факт його ухилення від утримання дитини впродовж тривалого строку.

Як було зазначено вище, рішення суду є обов`язковим для виконання для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 48 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до положень статті 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

- отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

- надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення' виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

- отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

- наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

- відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

- отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

- погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

- отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

- підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Матеріали справи не містять доказів звернення батька ОСОБА_1 з позовом про визнання права власності на грошові кошти на рахунку апелянта та зняття з них арешту.

Наявність підстав для зняття арешту ОСОБА_1 не була доведена всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України.

Доказів погашення заборгованості з аліментів матеріали справи не містять.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на правову позицію Верховного Судуу справі № 355/511/17, викладену у постанові від 07.11.2018, оскільки вона не містить висновків щодо застосування норм права, релевантних до цієї справи.

Відповідно до п. 9 ст. 71 -ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

З огляду на те, що апелянтом не було спростовано правомірності розрахунку заборгованості, а також не надано доказів виконання зобов`язань відсутні підстави для скасування зазначених обмежень.

Доводи ОСОБА_1 про те, що оскаржені постанови не були йому направлені у встановленому порядку перебувають поза межами предмету цієї скарги і тому відповідно до ст. 367 ЦПК України колегія суддів їх не бере до уваги.

Таким чином, доводи скарги висновків районного суду не спростовують.

З огляду на те, що районним судом додержано норм матеріального та процесуального права, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 03 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 жовтня 2021 року.

Головуючий В.Б.Яцина

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.