ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«25» жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 953/15415/21

провадження № 22ц/818/6065/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Пилипчук Н. П., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач Акціонерне товариство «Акцент-Банк»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2021 року в складі судді Попрас В.О.

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив зобов`язати Акціонерне товариство «Акцент-Банк» провести реструктуризацію кредитного договору № HAD0GK01270042 від 28 лютого 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Акцент-Банк» згідно вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-ІХ, із здійсненням всіх обчислень, необхідних для проведення реструктуризації.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, яка мотивована тим, що 22 червня 2021 року на адресу відповідача він направив заяву про проведення реструктуризації кредитного договору № HAD0GK01270042 від 28 лютого 2007 року, однак у липні 2021 року отримав відмову в її задоволенні.

Зазначив, що він також отримував листа від відповідача від 08 серпня 2017 року, в якому банк вказує, що має намір здійснити перереєстрацію права власності на його квартиру у свою власності, яка є предметом іпотеки.

Вважав, що відповідач, маючи на даний час право вимоги до нього, здійснить дії, направлені на переоформлення у свою власність його квартири, а потім здійснить дії, направлені на подальший перепродаж квартири, чи вчинення відносно неї будь-яких інших правочинів, що зробить неможливим або утруднить виконання рішення суду, яке може бути ухвалене по даній справі на його користь.

Просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження об`єкта нерухомості квартири АДРЕСА_1 , в тому числі, заборонити здійснювати реєстраційні дії щодо надання квартири в іпотеку та дарування.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення його заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі, не врахував того, що з 23 вересня 2021 року у відповідача не буде перешкод здійснити реєстрацію права власності на його квартиру за собою, так як норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратять свою чинність. Вказав, що він може незаконно втратити право власності на свою квартиру, хоча має всі законні права отримати обов`язкову реструктуризацію своїх кредитних зобов`язань, так як ним в повному обсязі виконано всі вимоги Закону № 1381, але через безпідставну та необґрунтовану відмову відповідача, він позбавлений такої можливості, а в майбутньому може втратити право власності на свою квартиру, оскільки постійно отримує погрози в телефонному режимі та в письмовому вигляді.

13 жовтня 2021 року до суду апеляційної інстанції електронною поштою від Акціонерного товариства «Акцент-Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав апеляційну скаргу необґрунтованою та просив закрити провадження у справі. При цьому зазначив, що в період з 11 серпня по 21 вересня 2021 року в провадженні суду першої інстанції одночасно існували дві одинакові справи. Вважав, що оскільки позивач не мав права подавати до суду аналогічний позов на той час, коли первісний позов ще розглядався, то і просити про його забезпечення він також не мав права, що є підставою як для відмови в задоволенні апеляційної скарги, так і для закриття провадження у справі взагалі. В прохальній частині відзиву на апеляційну скаргу міститься клопотання про закриття провадження у справі, яке залишено без задоволення, оскільки в цьому судовому засіданні в суді апеляційної інстанції вирішується питання тільки щодо забезпечення позову, а не переглядається справа взагалі.

25 жовтня 2021 року до суду апеляційної інстанції від представника заявника надійшли пояснення до апеляційної скарги з додатками, в яких він вказав про відсутність будь - якої іншої справи крім цієї справи.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 13 жовтня 2021 року та 25 жовтня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Акціонерного товариства «Акцент-Банк» та представника Доценка М. Ю. надійшли зави про розгляд справи за їхньою відсутністю.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали оскарження ухвали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач не навів достатніх доказів для необхідності застосування заходів забезпечення позову.

Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що в провадженні суду першої інстанції перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив зобов`язати Акціонерне товариство «Акцент-Банк» провести реструктуризацію кредитного договору № HAD0GK01270042 від 28 лютого 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Акцент-Банк» згідно вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-ІХ із здійсненням всіх обчислень, необхідних для проведення реструктуризації.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2021 року відкрито провадження у справі.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що 22 червня 2021 року на адресу відповідача він направив заяву про проведення реструктуризації кредитного договору № HAD0GK01270042 від 28 лютого 2007 року, однак у липні 2021 року отримав листа від 07 липня 2021 року, в якому міститься безпідставна відмова в обов`язковій реструктуризації, яка передбачена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті».

Посилався на те, що у вказаному листі банк не вказує, що ним не надано будь-яких документів або недоліків поданої заяви, також не зазначено інших законних підстав, які не дають можливості провести обов`язкову реструктуризацію кредитних зобов`язань.

Зазначив, що підставою направленню такої заяви було те, що 28 лютого 2007 року між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» укладено кредитний договір № HAD0GK01270042, за яким йому надано кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 32 124,10 доларів США (27 000,00 доларів США на придбання квартири та 5124,10 доларів США на оплату страхових платежів) з щомісячною процентною ставкою в 1% або 12% річних строком до 26 лютого 2027 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28 лютого 2007 року між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» укладено договір іпотеки № HAD0GK01270042, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

01 листопада 2007 року за договором факторингу відбулось відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечними договорами та новим кредитором став Акціонерне товариство «Акцент-Банк».

Зазначив, що у серпні 2017 року від Акціонерного товариства «Акцент-Банк» він отримав листа № 4068 від 08 серпня 2017 року, в якому, зокрема, вказано про те, що банк має намір здійснити перереєстрацію права власності на предмет іпотеки за собою.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в майбутньому виконання рішення суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 2, 10 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпечення позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Як вбачається з роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Відповідно до пункту 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Предметом спору у даній справі є зобов`язання вчинити певні дії, а саме зобов`язання Акціонерного товариства «Акцент-Банк» провести реструктуризацію кредитного договору № HAD0GK01270042 від 28 лютого 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Акцент-Банк» згідно вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-ІХ із здійсненням всіх обчислень, необхідних для проведення реструктуризації.

Тобто, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами немайнового характеру. Будь-яких вимог щодо квартири АДРЕСА_1 , не заявлено.

Співмірність під час вжиття заходів забезпечення позову передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову, які просив застосувати ОСОБА_1 , а саме: заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження об`єкта нерухомості квартири АДРЕСА_1 , в тому числі, заборонити здійснювати реєстраційні дії щодо надання квартири в іпотеку та дарування неспівмірні із заявленими позовними вимогами, які не носять майнового характеру. Вони не стосуються майбутнього рішення суду та не впливають на можливість його виконання.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Вжиття заходів забезпечення позову обумовлено ризиками, що можуть виникнути при виконанні рішення суду, в разі ухвалення такого на користь позивача.

Разом з тим ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або поновлення його порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто об`єктивні обставини та (або) припущення щодо обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

У цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Однак, об`єктивних обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, позивачем не наведено.

Виходячи з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, які не є обгрунтованими, підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, не вбачається.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції у відповідності до принципів розумності, співмірності, норм процесуального права та правильно застосувавши норми матеріального права, правильно відмовив позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову, у зв`язку з чим на підставі статті 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала - без змін.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Н. П. Пилипчук

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2021 року.