КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 367/7055/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/14300/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Саранюк Л.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

26 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів -Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Максюк І.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження нерухомим майном (житловим будинком), -

В С ТА Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що вона і ОСОБА_5 з 20 липня 2013 року є власниками по ј частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначила, що вона і ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 26.08.2003 року, в шлюбі у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 20.07.2013 року сторони разом з дитиною проживали в даному житловому будинку, проте з 11.06.2018 року ОСОБА_1 вигнав її і дитину з будинка.

Вказує, що неодноразово викликала поліцію, але поліція виявилась безсилою, відповідач замінив замки в будинку і погрожував розправою над позивачем, надсилав смс з погрозами та нецензурною лайкою, розмалював автомобіль позивача.

3 11.06.2018 року по сьогоднішній день відповідач не допускає позивача до своєї власності, чим суттєво обмежує та створює перешкоди у здійсненні нею свого права власності, користування та розпорядження майном.

У зв`язку з вищевикладеним, просила суд зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у здійсненні права володіння та користування 1/4 частиною житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у здійсненні права володіння та користування 1/4 частиною житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 768,40 грн. судового збору.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, вважаючи,що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що у зв`язку із тим, що спільне життя з позивачем не складалось, ОСОБА_2 намагаючись дискредитувати апелянта постійно викликала поліцію, проте жодного протоколу про скоєння адміністративного правопорушення щодо насильства в родині складено не було.

Також вказав, що договори на обслуговування та надання послуг з електропостачання та водозабезпечення укладені саме з позивачем, у зв`язку із чим апелянтом не порушено право володіння та користування житловим будинком.

Зазначив, що позивач навмисно відключила будинок від газопостачання, оскільки особові рахунки на комунальні послуги були зареєстровані на позивача, чим сама чинить скаржнику перешкоди у користуванні житловим будинком.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2003 року. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 59).

Сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 20 липня 2013 року ОСОБА_9 та ОСОБА_5 набули право спільної часткової власності по ј частині на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 20-21).

У даному будинку сторони разом з дитиною проживали до червня 2018 року.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечувалось сторонами, що з 11.06.2018 року ОСОБА_5 не допускає позивача до спірного будинку.

В суді апеляційної інстанції апелянт підтвердив, що з червня 2018 року він замінив замки у будинку АДРЕСА_1 , де проживали сторони, з цього часу в будинку він проживає з новою сім`єю, позивач не має доступу до житла. Проте зазначив, що позивач разом із сином проживає в іншій однокімнатній квартирі, яка також належить сторонам.

Вважає, що не порушує право позивача, а ОСОБА_9 своїми діями по відключенню будинку від газопостачання сама чинить йому перешкоди у користуванні власністю.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта, що права позивача не порушуються, що вона має інше місце проживання, оскільки права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) під майном також розуміються майнові права.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач перешкоджає ОСОБА_9 в користуванні власністю, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_9 своїми діями по відключенню будинку від газопостачання сама чинить йому перешкоди у користуванні власністю, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки будь-яких вимог про усунення перешкод у користуванні власністю ОСОБА_5 не заявлялось, з відповідними вимогами до суду відповідач не звертався.

Також колегія суддів не може погодитись і з доводами апеляційної скарги, що відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи.

Так, ОСОБА_5 знайомився з матеріалами справи, подавав відзив на позовну заяву, повідомлявся про розгляд справи (а.с. 42, 49-69, 70, 119, 128), тобто, був обізнаний про рух справи.

З огляду на викладене, доводи апеляційноїскарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на законність оскаржуваного судового рішення.

Оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані, відповідають обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 29 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді