Справа № 291/937/20
Ружинський районний суд Житомирської області

Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2021 року

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої: судді Митюк О.В.,

за участю секретаря: Кащук Л.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ружині Житомирської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_1

про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Жовтневе, Ружинського району, Житомирської області померла її мати ОСОБА_4 . Після її смерті залишилось спадкове майно,зокрема, земельні ділянки, які розташовані на території Новочорнорудської сільської ради Ружинського району Житомирської області. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася, тому, що у неї з сестрою ОСОБА_1 , а також сестрою ОСОБА_5 після смерті матері була домовленість про те, що право на все спадкове майно буде оформлено на ОСОБА_1 , а вона в послідуючому розділить його порівну між трьома сестрами. Проте на даний час її сестра ОСОБА_1 змінила свою думку щодо спадкового майна матері і вважає, що вся спадщина належить лише їй. Таким чином вона фактично порушила всі домовленості, які існували між сестрами. Крім того, не має юридичної освіти і не знала, що строк на прийняття спадщини складає 6 місяців, а вввжвлв, що у випадку, якщо ОСОБА_1 не дотримається своєї домовленості, то із заявою про прийняття спадщини зможе звернутися до нотаріуса в будь-який час після спливу 6-місячного строку з дня смерті матері. З врахуванням вказаних обставин позивачка вирішила оформити право на свою частку спадщини після смерті матері ОСОБА_4 .. Вважає, що пропустила строк для звернення з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса з поважних причин, просить встановити додатковий строк для прийняття спадщини - один місяць.

Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник позивача, адвокат Руденко З.Б. в судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 28.07.2010 року (повторно) Виконавчим комітетом Чорнорудської сільської ради вбачається, що ОСОБА_3 , є дочкою ОСОБА_4 (а.с.6).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 28.07.2020 року Ружинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Хмельницький) (а.с. 7).

За життя ОСОБА_6 на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідчений 05.10.2006 року секретарем Жовтневої сільської ради Ружинського району Житомирської області, внесеного до реєстру за № 27, згідно із яким усе своє майно, заповіла ОСОБА_1 ( а.с. 103).

Згідно Договору дарування житлового будинку та земельної ділянки посвідченого 16.10.2006 року в.о. державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори Пашинським О.М., номер у реєстрі нотаріальних дій 1719, та копії Витягу з Державного реєстру правочинів, ОСОБА_6 передала у власність (подарувала) ОСОБА_1 житловий будинок та приватизовану земельну ділянку розміром 0,3447 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с.49-50).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом №913 від 04.08.2014 року виданого державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори Житомирської області, вбачається, що спадкоємцем зазначеного заповіті майна, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадщина , на яку видано свідоцтво, складається з: земельної ділянки площею 5,8075 га, що розташована на території Жовтневої сільської ради, Ружинського району, Житомирської області, яка передана у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.51-53).

Позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем ОСОБА_6 , згідно ст.1261 ЦК України, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №700/02-31 від 28.07.2020 року виданою державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори Ставничим О.В., однак вона не прийняла спадщину за законом після смерті спадкодавця, в порядку та строк встановлений чинним законодавством. Тому позивачу ОСОБА_3 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини, встановлений чинним законодавством України (а.с. 10).

Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що в с.Нова Чорнорудка проживає з 2004 року, з покійною ОСОБА_6 була в хороших відносинах, з дітьми її ніколи не сварилися, всіх їх знає добре, позивачку ОСОБА_8 більше знала, вона завжди допомогала мамі, а мама їй, про неї нічого поганого не може сказати. Відносини завжди між сестрами були добрі, а тепер щось трапилось між ними, десь рік тому. На момент смерті матері, всі сестри були присутні на похороні. Дочка ОСОБА_9 доглядала її, приходила до неї так як ближче живе, а ОСОБА_10 приїздила теж. Проживала покійна з онучкою, але вона навчалася в Києві. Найчастіше надавала допомогу ОСОБА_9 . ОСОБА_11 приїздила і навіть якийсь період жила в батьківській хаті, садила город, а як вони ділили його з Вальою, не знає. Галя здорова і ніяких перешкод для звернення до нотаріуса у неї не була. ОСОБА_12 користувалися ОСОБА_11 і ОСОБА_9 , але вони занедбали город. ОСОБА_13 починала робити ремонт, зробила гарно, а за городом не дивилась.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що покійна ОСОБА_6 оставила пай по заповіту ОСОБА_15 , а хату подарувала теж ОСОБА_16 . Так, між сестрами є конфлікт, ОСОБА_9 відмовилася від паю, а ОСОБА_11 хотіла, щоб ОСОБА_10 з нею поділилася. Галя мешкала у м.Житомирі, але вона мала достатки, щоб приїздити до матері. За життя матері ОСОБА_11 приїздила часто, стосунки між сестрами були дуже добрі. Всі з 3-х сестер забезпеченні майном, батьками вони не обіжені були У Галі була можливість за ці 7 років з 2013- 2020 рр. звернутися до нотаріуса Між сестрами були ідеальні відносини і до смерті, і після смерті матері, а зараз між ними немає нормальних стосунків.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що сторони є її рідними сестрами. В залі є її сестра. Мама хотіла переписати хату на неї, але вона відмовилася. В сільській раді розписувалася в документі, що відмовляється від хати, тоді мама вирішила заповісти хату Наді, бо сказала, що Надя жити в Москві не буде, бо її діти знаходяться в Києві. Тоді мама вирішила хату і землю оформити на Надю тому, що це передбачало менше витрат по оформленню і сказала їм трьом, що потім будете миритися і ділитися. Як прийшов час миритися і ділитися, то сестра ОСОБА_10 відмовляється від цього. Надя сказала їй, щоб до батьківської хати не ходила. Мама прожила 86 років, вона доглядала маму, стірала, варила, город обробляла, ремонти робила, а тепер не має права туди зайти, ОСОБА_10 гонить її. Мати померла в 2013 році. Між ними, сестрами ніякої домовленості не було. Вона знала, що мама все заповідає ОСОБА_15 , а ОСОБА_11 на той час і тепер була в Польщі. Галя приїздила, робила ремонт в батьківській хаті, бо думала там жити, казала ОСОБА_11 , що багато в ремонт вклала грошей. Чи були між ОСОБА_17 і ОСОБА_18 домовленості будь які, цього не знає. Відмовилася від хати тоді, коли мати відчувала, що помре, тоді коли в неї почалася гангрена. Після чого мама вирішала переписати на Надю, але з умовою про те, що вони поділяться між собою. Перший раз чує, що дарування було в 2004 році. За заповіт знала, а за дарування ні. Не звернулася до нотаріусу тому, що їй нічого не треба було. Не знає чому сестра протягом 6-ти місяців не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, не прийняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З спадкової справи № 30/2014 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 заведеної державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори вбачається, що вона, заведена у зв`язку з подачею заяви про прийняття спадщини дочки померлої ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, та якій 04.08.2014 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно: земельну ділянку площею 5,8075 га - для ведення товарного с/г виробництва, розташовану на території Жовтневої сільської ради, Ружинського району, Житомирської області (а.с. 94-120).

Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Судовий порядок продовження даного строку застосовується у випадках, коли інші спадкоємці, які прийняли спадщину, або хоча б один із них, заперечують проти вступу у спадщину особи, що пропустила вказаний строк.

За змістом статті 1272 Цивільного кодексу України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298 св 18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61- 6700св19), від ЗО січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 26 червня 2019 року в справі № 565/1145/17.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України, надане у пункті 24 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснення, до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року в справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15 та в постановах Верховного Суду від 19 грудня2018 року в справі № 372/2383/16-ц, від 27 лютого 2020 року в справі № 419/3788/17 та постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 703/1560/17 (провадження № 61-7643св18).

У постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі 717/1796/16-ц зазначено, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Проте, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим пов`язана неможливість прибуття для прийняття спадщини тощо.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуваних може гуртуватись на припущеннях.

Однак, наведені у позовній заяві позивачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини 3 статті 1272 ЦК України можуть бути визнані судом поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позивач свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчиняла дії з прийняття спадщини протягом строку, передбаченого статтею 1270 ЦК України.

Доводи позивача про те, що вона не приймала спадщину, розраховуючи на те, що відповідач прийняла спадщину, як спадкоємець першої черги, і розділить успадковане майно згодом між іншими спадкоємцями першої черги є припущенням і також не є об`єктивною обставиною, яка відповідно до положень частини третьої статті 1272 України може бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, як і юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, на яку вказує позивач. Брак часу та коштів, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, також не є поважними причинами пропуску ними строку подачі заяви про прийняття спадщини.

Інших об`єктивних, непереборних, істотних обставин, які перешкоджали вчиненні дій щодо прийняття спадщини, позивач не навів. Не вказали на них і свідки які були допитані в судовому засідання.

Пропущений позивачем строк подачі заяви про прийняття спадщини є значним, тривалістю майже у 7 років, а доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про існування для позивача у період з 02.10.2013 року - дня смерті спадкодавця до 28.07.2020 року - дня звернення до нотаріуса об`єктивних і непереборних перешкод звернення із заявою про прийняття спадщини не надано.

Аналізуючи зібрані по справі докази з урахуванням наведених правових норм, суд вважає, що строк для подання заяви про прийняття спадщини пропущений ОСОБА_3 свідомо та без поважних причин, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 80 - 81, 89, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Повне рішення по справі складено 29.10.2021 року.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , жителька: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька: АДРЕСА_3 , і.к. НОМЕР_4

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. В. Митюк.