КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 року місто Київ

справа № 760/19915/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 травня 2021 року ухвалене під головуванням судді Кушнір С.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила:

збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року на її користь на утримання сина ОСОБА_3 ;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., щомісячно, до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням проведених виплат, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що 31 травня 2008 року між нею та відповідачем був зареєструваний шлюб, який рішенням Соломянського районного суду міста Києва від 21 липня 2017 року було розірвано.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що рішенням Соломянського районного суду міста Києва від 21 липня 2017 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 4000 грн. щомісячно.
Зазначала, що вказане рішення в частині визначення розміру аліментів було змінено рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року, а саме зменшено розмір аліментів з 4000 грн. до 2500 грн. щомісячно.

Посилалася на те, що відповідач має відмінний стан здоровя, хороше матеріальне становище, має в користуванні автомобіль іноземного виробництва, відсутні інші діти на його утриманні та в період 2018 року його матеріальне становище суттєво покращилося.

Вказувала, що 26жовтня 2018 року відповідачем було продано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,2 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м та придбано однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 49,0 кв.м, житловою площею 21,3 кв.м.
Зазначала, що проаналізувавши вартість квартир з тими самими параметрами на сайтах продажу нерухомості, вважає, що відповідач, отримавши лише різницю від продажу трикімнатної квартири та купівлі однокімнатної квартири отримав дохід близько 15000 доларів США, що еквівалентно 417300 грн. станом на 14 вересня 2020 року.

Позивач посилалася на те, що відповідач працює водієм в елітному готелі «Премєр Палац» та приховує свій реальний дохід.

Вказувала, що вона є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та має середній заробіток 15610 грн., має на утримання двох неповнолітніх дітей, на кожного з яких щомісячно, зі свого доходу витрачає по 5000 грн.

Вважає, що і відповідач, маючи рівні права і обов`язки щодо дитини, повинен сплачувати аліменти в такому ж розмірі, забезпечуючи гідний рівень життя сина, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 19 травня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне зясування судом обставин справи, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що протягом 8 місяців відповідач, сплачуючи аліменти на десятирічного сина ОСОБА_4 в розмірі 2500 грн., іншої матеріальної допомоги не надавав, працює водієм в елітному готелі «Прем`єр палац» та приховує свій реальний дохід, заявляючи що він ніде не працює та не має змоги у вказаному нею розмірі сплачувати аліменти.

Вказувала, що в своїх поясненнях ОСОБА_2 посилався на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21 січня 2021 року у справі №758/10761/13-ц, де Верховний Суд в інших правовідносинах визначався щодо тлумачення норм права, які дають підстави Верховному Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду прийти до висновку, що виручення боржником грошових коштів від продажу нерухомого майна, в обмін на передачу покупцю права власності на зазначене нерухоме майно, не має наслідком утримання доходу платником аліментів, а є грошовим еквівалентом вартості цього майна до його продажу та не є видом заробітку (доходу), з якого стягуються аліментні платежі, у розумінні Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів.

Зазначала, що не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що його матеріальний стан змінився в бік погіршення, оскільки трикімнатна квартира по АДРЕСА_3 знаходиться в будинку, який побудований у 1961 році, при цьому однокімнатна квартира, яку придбав ОСОБА_2 знаходиться в житловому комплексі « ОСОБА_5 », що є переможцем конкурсу «Житло-2016» в номінації найкраща новобудова бізнес класу в Київській області.

Посилалася на те, що на фотографіях щодо продажу автомобіля, проти залучення яких не заперечував ОСОБА_2 вбачається, що автомобіль був в його користуванні та він знаходиться біля роботи відповідача по бульвару Тараса Шевченка в місті Києві біля готелю «Прем`єр палац», що додатково підтверджує ту обставину, що ОСОБА_2 там працює та приховує свій реальний дохід та відмінне матеріальне становище.
Вказувала, що з моменту стягнення твердої грошової суми 2500 грн. на її користь як аліментів пройшло маже 4 роки і сину ОСОБА_4 виповнилось на той час повних 10 років. Він знаходиться у підлітковому віці, ОСОБА_4 відвідує секції плавання та карате, за які вона сплачую 800 грн. та 500 грн. щомісячно, активно займається спортом, а відтак він потребує якісного харчування та в достатній кількості.

Вважає, що оскільки матеріальний стан відповідача змінився в кращу сторону, а дитина потребує створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини та має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а відтак має право на отримання від батька аліментів в більшому розмірі, ніж 2500 грн. і такий розмір становить 5000 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача до Київського апеляційного суду не надійшло.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог та відсутності підстав для збільшення розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 липня 2017 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 4000 грн. щомісяця.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 липня 2017 року змінено в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, зменшено розмір аліментів з 4000 грн. до 2500 грн. щомісяця. Вказане рішення апеляційного суду залишено без змін постановою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Обєднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Згідно зі ст.ст.150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина 1статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з роз`ясненнями, які виклачені у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.
Так, при визначені розміру аліментів, в тому числі і вирішуючи питання при зміні розміру аліментів суд повинен враховувати:

стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України).

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобовязаний зясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх стану здоровя.
Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено у 2020 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2020 року - 2218 грн., з 01 липня - 2318 грн., з 01 грудня - 2395 грн.

Згідно з ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня - 2395 грн., з 01 липня - 2510 грн., з 01 грудня - 2618 грн.

Статтею 180 СК передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для збільшення розміру аліментів, посилалася на те, що з дня прийняття рішення про стягнення аліментів по теперішній час матеріальне становище відповідача суттєво покращилось, оскільки ним було продано трикімнатну квартиру, та придбано однокімнатну квартиру, має в користуванні автомобіль іноземного виробництва, з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів на момент подачі позову пройшло майже 4 роки, син потребує якісного та достатнього харчування, тому на даний час існує обєктивна потреба у збільшенні розміру аліментів, оскільки визначений рішенням суду розмір аліментів не забезпечує нормального розвитку дитини, нормального харчування, придбання необхідних речей для побутових потреб дитини.
Відповідач, заперечуючи проти позову, у поясненнях на позовну заяву, які подані до суду першої інстанції вказував на те, що він не заперечує проти свого обов`язку брати участь в утриманні дитини до досягнення повноліття, він вчасно та регулярно сплачує аліменти стягнуті за рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09листопада 2017 року у розмірі 2500 грн. Зазначав, що у нього відсутня можливість виплачувати аліменти у розмірі більшому, оскільки продаж квартири був повязаний з погіршенням його матеріального становища, так як він не має постійного місця роботи та його доходи є мінливими і невисокими, тому вважає у позивача відсутні будь-які підстави вимагати збільшення розміру аліментів.Посилався на те, що він, здійснивши відчуження своєї квартири в місті Києві шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою, не отримав доходу від такого продажу, а отримав грошовий еквівалент вартості квартири до її продажу, який згідно законодавства не є видом доходу, з якого стягуються аліментні платежі. Вказував, що жодного транспортного засобу у його власності не знаходиться.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З довідки, виданої військовою частиною НОМЕР_1 вбачається, що позивач є військовослужбовцем, її грошове забезпечення за 5 місяців (березень 2020 року - липень 2020 року) складає 78051,55 грн.
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №2129 від 07квітня 2021 року за період з 1 кварталу 2018 року по 4 квартал 2020 року ОСОБА_2 не мав постійного доходу. Періодично отримував дохід від АТ «Альфа-Банк» (додаткове благо): 3 квартал 2019 року - 394,83 грн., 4 квартал 2019 року - 164,60 грн., 2 квартал 2020 року - 203,34 грн.

Позивач, як на підтвердження своїх доводів про те, що у відповідача покращився майновий стан надала витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна.
З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна та щодо суб`єкта від 08 вересня 2020року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 55,2 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м належить ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2018 року, а квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2018 року.
З наявної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що відповідач внаслідок продажу трикімнатної квартири у містіКиєві придбав однокімнатну квартирув місті ОСОБА_8 , отже, отриманні відповідачем кошти від продажу квартири не можуть бути показником покращення його матеріального становища.

Надана відповідачем довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків за період 1 кварталу 2018 року по 4 квартал 2020 року №2129 від 07 квітня 2021 року також свідчить про відсутність значного покращення матеріального стану відповідача, оскільки у вказаний період ОСОБА_2 не був працевлаштований.
Таким чином, позивачем не надано доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя платника або одержувача аліментів, що могло бути підставою для зміни судом визначеного розміру аліментів.

При цьому,колегія суддів враховує, що визначений судом апеляційної інстанції у рішенні від 09 листопада 2017 рокурозмір аліментів в сумі 2500 грн.є більшим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (1255 грн.).

Посилання сторони позивача на те, що відповідач працює водієм в елітному готелі «Премєр Палац»та приховує свій реальний дохід, колегія суддів відхиляє, оскільки належних доказів на підтвердження вказаних обставин надано не було.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач мав у власності автомобіль «Ауді» від продажу якого отримав дохід колегія суддів вважає неспроможними, оскільки доказів отримання відповідачем доходу від продажу автомобіля матеріали справи не містять.
Посилання апелянта на те, що її коштів не вистачає для фізичного, духовного та морального розвитку дитини, оскільки син ОСОБА_4 відвідує секції плавання та карате, за які вона сплачую 800 грн. та 500 грн.щомісячно, колегія суддів не бере до уваги, оскільки позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат необхідних та/або понесених нею на розвиток здібностей дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що в своїх поясненнях ОСОБА_2 посилався на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21 січня 2021 року у справі №758/10761/13-ц не впливають на правильність висновків суду викладених у рішенні.
Таким чином, позивач не надаладоказів існування обставин, передбачених ст.192 СК України щодо зміни майнового стану відповідача після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів. Проте доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: