ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8058/21 Справа № 190/425/21 Суддя у 1-й інстанції - Фирса Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Демченко Е.Л, Куценко Т.Р.,

при секретарі - Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення П*ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер: :02:003:0295, що належить їй на праві приватної власності. Крім того, на праві приватної власності їй належить земельна ділянка площею 0,3646 га, кадастровий номер :02:003:0346. По сусідству з нею, у житловому будинку АДРЕСА_1 проживають відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у користуванні яких знаходиться суміжна земельна ділянка, кадастровий номер :02:003:0361. У квітні 2020 року відповідачі на належній їй земельній ділянці зорали її озиму пшеницю, самовільно зайняли частину її земельної ділянки, перенісши межові знаки на 2 метри углиб земельної ділянки.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просила суд зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що належить їй на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом відновлення меж земельної ділянки у відповідності з даними земельно-кадастрової документації.

Рішенням П*ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду не надходили.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належать земельні ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :02:003:0295 та площею 0,3646 га, кадастровий номер :02:003:0346, що розташовані по АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 134638350 та № 165279311 /а.с.7-8/.

Земельна ділянка площею 0,25 га кадастровий номер :02:003:0361, що розташована на території домоволодіння АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності/а.с.41/.

Згідно з рішенням Саксаганської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області № 498 від 10 липня 2018 року та № 513 від 2018 року вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянці ОСОБА_1 площею 0,25 га, кадастровий номер :02:003:0295 та площею 0,3646 га, кадастровий номер :02:003:0346 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та сопруд в АДРЕСА_1 /а.с.25/.

11 вересня 2020 року складений акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, відповідно до якого межі земельних ділянок площею 0,25 га, кадастровий номер :02:003:0295 та площею 0,3646 га, кадастровий номер :02:003:0346, які належить позивачу, закріплені в натурі межовими знаками встановленого зразка у кількості 5 штук, які передані ОСОБА_1 та додатком до даного акту є схема прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості. Землекористувач та суміжні землевласники претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не мають. Претензій щодо встановлення меж не заявлено/а.с.11-12, 22/.

Згідно з листом Грушуватського старостинського округу Саксаганської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області № 55 від 22.09.2020 року розбіжностей між межами громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_4 немає. Виготовлені кадастрові номери прилягають одне до одного без пробілів/а.с.15/.

Відповідно до списку межових знаків межовий знак № НОМЕР_1 розташований на відстані 47,45 м від знаку 2020.09-003-00004 та 264,23 м від знаку № 2020.09-003-00002; межовий знак НОМЕР_2 розташований на відстані 264,23 м від знаку № 2020.09-003-00001 та 87,69 м від знаку № 2020.09-003-00003; межовий знак НОМЕР_3 розташований на відстані 87,69 м від знаку № 2020.09-003-00002 та 5,47 м від знаку № 2020.09-003-00004; межовий знак НОМЕР_4 розташований на відстані 5,47 м від знаку 2020.09-003-00003 та 47,45 м від знаку № 2020.09-003-00001/а.с.21/.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідачі на належній їй земельній ділянці зорали її озиму пшеницю, самовільно зайняли частину її земельної ділянки, перенісши межові знаки на 2 метри в глиб земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою не підлягають задоволенню, оскільки доказів про захоплення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частини земельної ділянки ОСОБА_1 не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується.

За приписами статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині другій статті 78 ЦПК Українизазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Матеріалами справи встановлено, що сторони у справі користуються двома суміжними земельними ділянками, межі яких закріплені в натурі межовими знаками.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посмилалася на те, що відповідачі порушили її право критсування її земельною ділянкою, оскільки перенесли межові знаки на 2 метри углиб земельної ділянки.

При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів зазначеним посиланням. Клопотання про призначення відповідної експертизи нею також не заявлялося.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що надані позивачем на підтвердження своїх вимог докази звернення її до П`ятихатського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою на неправомірні дії з боку ОСОБА_3 не можуть бути доказом того, що відповідачі перешкоджають їй у користуванні земельною ділянкою відповідно до встановлених у землевпорядній документації меж.

За наведених обставин колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним, законним та обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що заявлені нею позовні вимоги підтверджуються наданими суду фото, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки наявним у матеріалах справи фотографіям, наданим позивачем, судом першої інстанції була дана належна правова оцінка.

Також безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що межі між сусідніми ділянками, закріплені у документації, не відповідають фактичним, оскільки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, відповідного клопотання про призачення експертизи позивач не заявила.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням вимог закону, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачає.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення П*ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко