Ухвала

26 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 465/6966/18

провадження № 61-17174cк21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2020 року у складі судді: Мартьянової С. М., та постанову Львівського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У 2018 році ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 16 квітня 2011 року у Франківському районному у м. Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Львівської області, актовий запис № 119.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя повернуто заявнику.

Постановою Львівського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 16 квітня 2011 року у Франківському районному у м. Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Львівської області, актовий запис № 119.

Постановою Львівського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2020 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

20 жовтня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року. ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права та просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції у справі за позовом ОСОБА_2 про розірвання шлюбута направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що ОСОБА_1 оскаржує судові рішення щодо розірвання шлюбу.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про розірвання шлюбу.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що судом не встановлено фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, хоча з`ясування саме цих обставин є необхідним для правильного вирішення даної справи та більш важливо для вирішення наступного позову (підпункт б пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), який виходить з цих самих правовідносин - поділ майна та стягнення утримання на другого з подружжя та дитину. ОСОБА_1 зазначає, що рішення про розірвання шлюбу є преюдицією і вона позбавлена можливості спростувати обставини, які нібито встановлені оскарженим судовим рішенням. Також ОСОБА_1 указує, що зокрема, з рішення вбачається, що сторони давно не проживають разом та не ведуть спільне господарство, що через специфіку роботи позивача відповідач була позбавлена можливості працювати та відповідно до частини четвертої статті 76 СК України має право на утримання, яке виникає з моменту розірвання шлюбу. Саме тому вона наполягала на обов`язковому розгляді позовів про розірвання шлюбу і стягнення аліментів в одному провадженні. Проте ОСОБА_1 не обґрунтовано випадок, передбачений підпунктом б пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи) за наявності якого судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Аналіз касаційної скарги свідчить, що відповідач не погоджується із рішенням суду про розірвання шлюбу, мотивуючи правом на утримання відповідно до частини четвертої статті 76 СК України, яке виникає з моменту розірвання шлюбу. Разом з тим, посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно ЦПК позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Вказівка в резолютивній частині постанови Львівського апеляційного суду від 24 вересня 2021 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков