Дата документу 13.10.2021
Справа № 937/6342/21
Провадження 2/937/3089/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«13» жовтня 2021 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Колодіної Л.В.,
секретаря судового засідання - Арифової Л.А.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Лисенко Сергій Дмитрович, до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Мелітопольська міська біржа нерухомості, про визнання договору купівлі-продажу дійсним,
Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить: Визнати дійсним договір купівлі-продажу від 30.03.1995 року, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 (Продавці) та ОСОБА_7 (Покупець), зареєстрований на Мелітопольській міській біржі нерухомості, реєстраційний №0024/0024.
В обґрунтування позову зазначив, що 30 березня 1995 року між відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 (Продавці) та ОСОБА_7 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу. Відповідно до п. 1 Договору купівлі-продажу від 30.03.1995 відповідачі продали, а покупець купив будинок АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу зареєстровано на підставі вимог ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» від 10.12.1991 на Мелітопольській міській товарній біржі, реєстраційний №0024/0024 та Мелітопольським бюро технічної інвентаризації на підставі цього договору вчинено реєстраційний напис від 30.03.1995 №4000-а. Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 13.11.2019. ОСОБА_2 є сином ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 16.06.2021. ОСОБА_2 звернувся до державного нотаріуса Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області Шевченко С.О. з питання оформлення спадщини на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 батьку ОСОБА_7 . У зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу вищевказаного будинку потребував нотаріального посвідчення і вирішення питання про визнання його дійсним можливе лише у судовому порядку, державного нотаріуса Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області Шевченко С.О. 19.06.2021 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. З викладених в позові обставин вбачається, що між сторонами за договором купівлі-продажу від 30.03.1995 умови договору виконані повністю, ОСОБА_7 прийняв предмет договору в своє володіння та користування, однак договір не відповідає діючому цивільному законодавству, оскільки не засвідчений нотаріально.
Сторони в судове засідання не з`явилися.
Від представника позивачів - адвоката Лисенка С.Д. до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивачів, на задоволенні позовних вимог наполягають, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем її проживання, до суду повернувся конверт з відміткою пошти: «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до ст. 130 ЦПК України, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином.
Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем її проживання, що відповідно до ст. 130 ЦПК України, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, зареєстроване місце проживання /перебування/ її невідоме, тому викликалася в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Третя особа - представник ТОВ «Мелітопольська міська біржа нерухомості» у судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст. 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до ст. 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30 березня 1995 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений Мелітопольською міською біржею нерухомості, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 30 березня 1995 року, реєстраційний № 0024/0024/а.с.13/.
Право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , було зареєстровано на Мелітопольській міській товарній біржі, реєстраційний номер 0024/0024/а.с.13/.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження/а.с.12/.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть/а.с.11/.
Постановою державного нотаріуса Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області Шевченко С.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії громадянину ОСОБА_2 відмовлено в оформленні спадщини на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та в видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно у зв`язку з тим, що здійснивши правовий аналіз поданих ОСОБА_2 документів, а саме договору купівлі-продажу, укладеного на біржі, а також дослідивши законодавство, що діяло на момент укладення вказаного договору купівлі - продажу, державним нотаріусом встановлено, що договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1 , потребував обов`язкового нотаріального посвідчення, а тому видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок, що був придбаний ОСОБА_7 за вказаним біржовим договором укладений з порушенням законодавства, а тому вирішення питання щодо визнання його дійсним можливо лише в судовому порядку/а.с.14/.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.
Згідно ч.1 ст.317 ЦПК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч.1,2 ст. 319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
На даний час позивач не має можливості розпоряджатись своєю власністю, оскільки біржовий договір купівлі-продажу будинку не був нотаріально посвідчений.
Згідно ч.1ст.321 ЦПК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч.1ст.328 ЦПК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Так ст.5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК передбачено, що правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття.
Положеннями ст. 42 ЦК (в редакції 1963 року), які мають застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної).
Згідно з вимогами ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку, повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням.
Невиконання цих вимог тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК (в редакції 1963 року).
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року членами біржі є прийняті до її складу вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Згідно з п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту від 14 червня 1994 року № 18/5, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на житловий будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, що діяв на момент укладання договору і підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ч.1ст.47 ЦК УРСР). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Ст. 153 ЦК УРСР передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року не передбачав поняття нікчемний правочин.
Даний термін з`явився у ЦК України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року.
Договір купівлі-продажу житлового будинку від 30 березня 1995 року не може бути визнаний нікчемним, оскільки станом на день його укладання не існувало такого поняття.
Зазначений договір є оспорюваним і може бути визнаний недійсним при наявності для цього підстав, передбачених ЦК УРСР.
Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В такому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» №3 від 28.04.1978 визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору або для його укладення були наявні передбачені законом обмеження. Крім того, суд перевіряє, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Згідно ст.9 Житлового Кодексу України, громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах.
Таким чином вищевказане свідчить про те, що при укладанні договору купівлі-продажу від 30.03.1995 сторони керувались ч.2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вони вважали, що договір купівлі-продажу укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, ст.ст. 105,114 ЦК).
Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його прав власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою.
Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що померлий батько ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_1 з 1995 року безперервно користувався будинком, вважаючи його своїм нерухомим майном. Відсутність нотаріального посвідченого договору перешкоджає позивачу ОСОБА_2 належним чином оформити спадщину на житловий будинок після смерті батька ОСОБА_7 , тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 131, 259, 263-265, 280-285 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Лисенко Сергій Дмитрович, до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Мелітопольська міська біржа нерухомості, про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити в повному обсязі.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 30 березня 1995 року між покупцем ОСОБА_7 та продавцями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , зареєстрований на Мелітопольській міській біржі нерухомості, реєстраційний № 0024/0024.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні дані сторін та інших учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП - невідомий, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП - невідомий, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_5 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_4
Суддя: Л.В.Колодіна