Провадження № 6/234/398/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі судді Костюкова Д.Г., за участю секретаря судового засідання Скоробогатовій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління збезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Балдинюка М.Ю. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До Краматорського міського суду Донецької області звернувся головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління збезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Балдинюк М.Ю. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 . Подання мотивоване тим, що на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавчій лист № 263/1066/15-ц, виданий 18.08.2015 року Апеляційним судом Донецької області про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за кредитним договором № 176/411714-Д/4 від 22.05.2008 року в сумі 130623,92 доларів США, відсотками в сумі 10207,53 доларів США, а всього у сумі 140831,45 доларів США. 30.03.2016 року відповідно до вимог ст. 17,19,20,25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення постанови) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50652225, копії якого направлено сторонам виконавчого провадження. В рамках виконавчого провадження вжиті наступні заходи примусового виконання рішення. 19.04.2016 року, відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення постанови), державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копії якої направлено на виконання в органи, що посвідчують договори відчуження майна чи проводять перереєстрацію на іншого власника та сторонам виконавчого провадження. З метою встановлення майнового стану боржника державним виконавцем було направлено запити до відповідних обліково-реєстраційних установ та реєстрів. Згідно з відповіддю Маріупольської філії ДП «Адміністрації морських портів», за ОСОБА_1 не зареєстровані плавзасоби (судна). Відповідно до листа Регіонального сервісного центру в Донецькій області, за боржником ОСОБА_1 зареєстрований транспортний засіб, а саме: ГАЗ 53, державний номерний знак НОМЕР_1 . Згідно зі ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення постанови), державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника. Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області відомості щодо зареєстрованих до 01.01.2013 документів, що посвідчують право на земельні ділянки, та зареєстрованих земельних ділянок, які розташовані на території Донецької області за божником ОСОБА_1 відсутні. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за боржником ОСОБА_1 зареєстроване нерухоме майно на яке не можливо звернути стягнення у зв`язку з його розташуванням у м. Донецьку. 15.05.2017 року державним виконавцем направлено доручення до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з метою проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання: АДРЕСА_1 . 02.06.2017 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області здійснено вихід за адресою мешкання боржника. При виході за вказаною адресою встановлено, що боржник ОСОБА_1 мешкає та зареєстрований за цією адресою, але майна належного боржникові на праві власності не виявлено. 02.02.2018 державним виконавцем скеровано виклик боржника до відділу з метою надання пояснень за фактом невиконання виконавчого документу. Зазначений виклик боржником було отримано 13.02.2018. Але, за викликом боржник до відділу не з`явився. Згідно відповіді Державного підприємства «Держреєстри України», станом на 15.02.2018 року ОСОБА_1 не зберігає зерно на зернових складах. Відповідно до інформації державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, за боржником не зареєстрована сільськогосподарська техніка. Згідно листа державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав», відсутня інформація про наявність майнових авторських прав у ОСОБА_1 . Згідно відповіді Головного управління держпраці у Донецькій області, реєстрація великовантажних та інших технологічних транспортних засобів, боржником не здійснювалось. Державною фіскальною службою повідомлено про джерела отримання доходів боржника-фізичної особи, а саме: - Товариство з обмеженою відповідальністю «Олфалайн»; - Товариство з обмеженою відповідальністю «Р2- маркетинг». Тобто, боржник отримує дохід. Пенсійним фондом України повідомлено, що інформації про осіб-боржників, які працюють за трудовими договорами та які отримують пенсії не знайдено. Згідно відповіді Державної фіскальної служби України боржник немає відкритих рахунків в банківських установах. Рішення до теперішнього часу не виконано, боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів. Просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

У судове засідання державний виконавець не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності.

Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Апеляційним судом Донецької області 18.08.2015 року видано виконавчій лист № 263/1066/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за кредитним договором № 176/411714-Д/4 від 22.05.2008 року в сумі 130623,92 доларів США, відсотками в сумі 10207,53 доларів США, а всього у сумі 140831,45 доларів США.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Балдинюком М.Ю. від 30.03.2016 року відкрито виконавче провадження за даним виконавчим листом.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Балдинюком М.Ю. від 19.04.2016 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Балдинюком М.Ю. від 21.04.2016 року оголошено розшук майна боржника.

Відповідно до ст.ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

У відповідність до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватись і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишити будь-яку країну, включно зі своєю власністю. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому акті.

Таким чином, право на вільне пересування, в тому числі право вільно покидати свою країну, не є абсолютним та може бути обмежене у випадках, передбачених законом.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

Зі змістом частини 2 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Згідно пункту 5 частини першоїстатті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України ів`їздув Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Відповідно до п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, передбачено право виконавця звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже відповідно до наведених норм тимчасове обмеження у праві виїзду боржника може мати місце за умови підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань та подання виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника повинно містити обставини які би вказували на ухилення боржника від виконання рішення суду і зобов`язань з погашення визначеної в рішенні заборгованості.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст. 19 Закону України» Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходита майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходита майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

У законодавстві України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено уЦК Українидо особистих немайнових прав фізичної особи, а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюютьсяЗаконом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» №3857-XII.

Відповідно до вимогст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження`виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 2ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження`визначено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Звертаючись до суду з відповідним поданням державний виконавець зазначив, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання судового рішення, зокрема добровільно не виконує судове рішення про стягнення заборгованості.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду за кордон і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в разі якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

Оскільки, відповідно дост. 441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного (приватного) виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування факту ухилення боржника від виконання судового рішення.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; несвоєчасна явка за викликом виконавця; неповідомлення виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Факт ухилення боржника від виконання рішення має підтверджуватись доказами, на які державний виконавець ВДВС повинен посилатись в поданні, а належні та допустимі докази ухилення боржника слід безпосередньо надавати суду.

Так, під ухиленням від виконання зобов`язань слід розуміти як пряму відмову від виконання рішення, так і інші винні дії, які свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань.

Державним виконавцем не надано жодних доказів, що підтверджують ухилення боржника від сплати боргу, а також не вбачається обґрунтованості припущення, що вирішення питання про заборону боржникові виїзду за кордон сприятиме виконанню рішення суду та що взагалі є підстави вважати, що боржник має намір виїхати за кордон.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, про те, що подання державного виконавця задоволенню не підлягає.

Аналізуючи норми права чинного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив, що вимоги державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління збезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Балдинюка М.Ю. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д.Г.Костюков