Провадження № 2-з/756/420/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Ткач М.М., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Бродовського Є.О. про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відкрите акціонерне товариство «Морський транспортний банк» про визнання майна особистою приватною власністю,

УСТАНОВИВ:

26.10.2021 на адресу Оболонського районного суду м. Києва надійшов позов від представника ОСОБА_1 - адвоката Бродовського Є.О. до ОСОБА_2 , третя особа: Відкрите акціонерне товариство «Морський транспортний банк» про визнання гаражного бокса площею 117,2 кв.м. за адресою: м.Київ, «Водник» гаражно-будівельний кооператив, гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Одночасно з позовом до суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Бродовського Є.О. надійшла заява про забезпечення вищезазначеного позову, у якій він просить суд накласти арешт на гаражний бокс площею 117,2 кв.м. за адресою: м.Київ, «Водник» гаражно-будівельний кооператив, гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000 із забороною його відчуження.

В обґрунтування заяви зазначено, зокрема, про те, що позивач з 06.07.2012 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 . Восени 2019 року ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 використати накопичені нею до шлюбу особисті грошові кошти для будівництва гаражного боксу з метою його подальшої реалізації. На початку серпня 2019 ОСОБА_1 завагітніла, у зв`язку з тим, що вона мала намір піти у декретну відпустку та не зможе заробляти грошові кошти для потреб сім`ї все таки вирішила використати накопичені нею до шлюбу особисті грошові кошти для будівництва гаражного боксу з метою подальшої його реалізації, оскільки ОСОБА_2 отримував мінімальну заробітну плату, якої не вистачало на потреби сім`ї. З огляду на те, що ОСОБА_1 була вагітною і фізично їй було б важко займатися оформленням потрібної документації, що потребує значної кількості часу запропонував оформити право власності на ОСОБА_2 02.10.2019 на ОСОБА_2 було оформлено право власності на гаражний бокс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після виходу з декретної відпустки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повідомив їй, що наразі накладено арешт на гаражний бокс на підставі кредитного договору від 20.05.2008 року. Коли ОСОБА_1 зробила витяг 25.10.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, то вона дізналася, що арешт на гаражний бокс ще був накладений 04.10.2019 року, про що відповідач їй не повідомляв. Відтак, у будь-який момент виконавець може реалізувати його шляхом проведення торгів в якості погашення боргу за кредитним договором від 20.05.2008 №00102/FK, укладеного між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_2 .

За вказаних обставин просить заяву про забезпечення позову задовольнити, оскільки у разі незастосування заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі-ЦПК України) сторони в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову, відповідно до якого позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі № 761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Слід зазначити, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася із такою заявою, позовним вимогам.

В пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено: особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовим обмеженням заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.4 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Зі змісту позовних вимог, убачається, що гаражний бокс, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на який ОСОБА_1 просить накласти арешт та заборонити його відчуження, є спірним майном, яке входить до предмету поданого позову.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.10.2021 гаражний бокс за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 .

Також, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.10.2021 , відносно вищезазначеного майна міститься рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:49020054 від 04.10.2019, ОСОБА_3 , Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро» м.Київ.

Як зазначає заявник у поданій заяві, на виконанні у виконавця, перебуває виконавче провадження про стягнення боргу за кредитним договором від 20.05.2008 №01102/FK укладеним між ОСОБА_2 та ВАТ «Морський транспортний банк», відтак, гаражний бокс, може бути реалізованим шляхом проведення торгів.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову заявниця просить накласти арешт на гаражний бокс площею 117,2 кв.м. за адресою: м.Київ, «Водник» гаражно-будівельний кооператив, гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000 та заборонити його відчуження.

Суд враховує, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Таким чином, прийняття процесуальних документів та рішень щодо проведення виконавчих дій, процедура виконання виконавчого документа та прийняття рішень щодо реалізації майна боржника покладено виключно на виконавця.

Тобто, реалізація арештованого майна боржника, є самостійною виконавчою дією, що в свою чергу є дискреційною функцією виконавця, вчиненою згідно з нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Забезпечення позову у вищезазначений заявником спосіб не відповідатиме критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню в зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу та не відповідає інституту забезпечення позову в цивільному процесі.

Адже по своїй суті таке обмеження зводиться до обмеження прав виконавця, що визначені ЗУ «Про виконавче провадження».

За змістом норм чинного законодавства виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на його виконання, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Висновок про можливість заборони виконавцю виконувати виконавчі дії по суті є зупиненням виконання рішення.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, на що наголошував Верховний Суд у своїй постанові від 13.03.2019 року по справі №755/1357/18.

Таким чином, обраний заявником спосіб забезпечення позову - заборона відчуження майна призведе до порушення права стягувача у виконавчому провадженні. Отже такий обраний заявником спосіб забезпечення позову не відповідає його меті та завданням цивільного судочинства.

Разом з тим, враховуючи, що заявник звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Відкрите акціонерне товариство «Морський транспортний банк» про визнання майна особистою приватною власністю, предметом якого, є визнання гаражного бокса площею 117,2 кв.м. за адресою: м.Київ, «Водник» гаражно-будівельний кооператив, гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_1 , суд убачає підстави для часткового задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту на спірне нерухоме майно, оскільки невжиття такого заходу забезпечення позову може суттєво утруднити чи навіть зробити неможливим виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову, а таке забезпечення відповідає положенням п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України.

Підстав для зустрічного забезпечення позову, судом не встановлено.

Керуючись статтями 149, 150-153, 157, 260-261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Бродовського Є.О. про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відкрите акціонерне товариство «Морський транспортний банк» про визнання майна особистою приватною власністю - задовольнити частково.

Накласти арешт на гаражний бокс площею 117,2 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Київ, «Водник» гаражно-будівельний кооператив, гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000, який на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

В іншій частині заявлених вимог - відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 );

Боржник: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 );

Третя особа: Відкрите акціонерне товариство "Морський транспортний банк" (68003, Одеська область, м.Іллічівськ, вул.Леніна, 28, ).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Дана ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя М.М. Ткач