Провадження №22-ц/812/2025/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 листопада 2021 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Самчишиної Н.В., та Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання: Біляєвою В.М.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №483/679/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на ухвалу, яку постановив Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Куцарова В.І. у приміщенні цього суду 07 вересня 2021 року, повний текст якої складений того ж дня, за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и л а :

У травні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 28 лютого 2012 року підписав заяву б/н, в якій зазначив про згоду на те, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, з якими відповідач ознайомлений та які викладені на сайті: www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг. Таким чином, виходячи з положень статті 634 ЦК України між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг. За умовами укладеного сторонами договору банком відкритий відповідачу кредитний рахунок, відповідачу видано кредитну картку та встановлений кредитний ліміт, який згодом збільшений до 24000 грн.

Посилаючись на те, що Банк виконав в повному обсязі зобов`язання за договором, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору та в межах встановленого кредитного ліміту, тоді як у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 12 квітня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 21434 грн. 70 коп., з яких: 18827 грн. 49 коп. заборгованість за тілом кредиту; 2607 грн. 21 коп. заборгованість за простроченими відсотками, позивач просив стягнути вказану заборгованість та судові витрати.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 вересня 2021 року позовну заяву АТ КБ «ПРИВАТБАНК» залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що у судові засідання, що призначені на 18 серпня 2021 року та 07 вересня 2021 року, представник позивача не з`явився, чим не виконав (проігнорував виконання) ухвали суду від 12 липня 2021 року, якою явку представника позивача визнано обов`язковою.

За такого суд вважав, що позивач, не з`являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу, зловживає своїми процесуальними правами.

З огляду на те, що явка представника позивача судом визнана обов`язковою і він повторно не з`явився у судове засідання, суд дійшов висновку, що позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказує, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною та винесеною із порушенням норм процесуального права, а тому просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, постановивши оскаржувану ухвалу, суд не врахував, що представником позивача разом із позовною заявою подавалося заява про розгляд справи без його участі та всупереч вимогам норм процесуального права не вирішив спір по суті, безпідставно залишивши позовну заяву без розгляду.

В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися.

Зважаючи на вимоги статей 128, 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, враховуючи, зокрема, що матеріали справи є достатніми для проведення судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням процесуального закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, в тому числі, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в силу положень ст. 379 ЦПК України є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі за позовною заявою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відкрито ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2021 року, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом учасників справи на 31 травня 2021 року (а.с. 65).

В судове засідання, призначене на 31 травня 2021 року учасники справи не з`явилися, справу було призначено до розгляду на 23 червня 2021 року.

В судове засідання 23 червня 2021 року учасники справи не з`явилися, розгляд справи призначений судом на 12 липня 2021 року.

Ухвалою суду від 12 липня 2021 року явка представника позивача ОСОБА_2 у судове засідання визнана обов`язковою, розгляд справи відкладений на 18 серпня 2021 року (а.с. 190).

В судове засідання, призначене на 18 серпня 2021 року, учасники справи не з`явилися, судове засідання було призначене на 09 вересня 2021 року.

Залишаючи ухвалою від 09 вересня 2021 року позовну заяву АТ КБ «ПРИВАТБАНК» без розгляду, суд першої інстанції вважав, що для цього є передбачені пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України підстави, оскільки представник позивача, щодо обов`язковості явки якого у судове засідання судом постановлена ухвала, жодного разу у судове засідання не з`явився.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини 5 статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналіз наведених положень закону дозволяє дійти висновку, що підставою залишення позовної заяви без розгляду відповідно до частини 5 статті 223, пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України є сукупність таких фактів: 1) належне повідомлення про час та місце судового засідання позивача; 2) повторна неявка до суду позивача або не повідомлення ним про причини неявки; 3) неподання ним заяви про розгляд справи у його відсутність; 4) якщо його нез`явлення перешкоджає вирішенню спору.

Згідно зі матеріалами справи, яка переглядається, позивач, яким є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», був повідомлений судом про усі судові засідання.

Разом з позовною заявою представник позивача подавав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 60).

Між тим, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції оцінки таким обставинам не надав, крім того, не навів аргументів того, яким чином особиста неявка представника позивача в судове засідання перешкоджає розгляду справи, зокрема, з огляду, на наявні в матеріалах справи письмові докази.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання суду на зловживання позивачем своїми процесуальними правами через неявку до суду, оскільки таке твердження суперечить вимогам статті 44 ЦПК України.

Крім того, положення частини 5 статті 223, пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України не зазначають такої підстави для залишення позовної заяви без розгляду як особиста неявка позивача (його представника) до суду, якщо суд визнав таку явку обов`язковою, за умови надання заяви про розгляд справи без участі представника позивача.

За такого, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суду є безпідставною, оскільки не відповідає вимогам статей 223, 257 ЦПК України.

Також суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на тривалий строк розгляду справи, у суді, а також на наступне.

Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосудця повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Між тим внаслідок залишення позовної заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» без розгляду, спір, за розглядом якого позивач звернувся до суду, залишився не вирішеним, тобто завдання цивільного судочинства (стаття 2 ЦПК України) не виконано.

Вказані обставини свідчать про те, що були відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду відповідно частини 5 статті 223, пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Оскільки ухвала суду постановлена з порушенням вимог процесуального права, вона підлягає скасуванню відповідно до положень пункту 4 статті 379 ЦПК України, а справа направленню до суду для продовження розгляду.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним судом судове рішення не змінювалось та не ухвалювалось нове, відсутні передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 вересня 2021 року скасувати.

Справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернути до того ж суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Н.В. Самчишина

Л.М. Царюк

____________________________________________

Повний текст постанови складений 03 листопада 2021 року