Справа № 523/6002/21
Провадження №2/523/3350/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"27" жовтня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.,

за участю секретаря судового засідання Дзюба Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 21 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з транспортного засобу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з транспортного засобу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернувся до регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області із питанням про перереєстрацію транспортного засобу марки ИЖ412, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 1969, колір синій, який належить позивачу відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 виданого МРЕВ 2 УДАІ Одеської області. Проте при зверненні про перереєстрацію транспортного засобу позивач отримав відмову у вчиненні вказаної дії, у зв`язку з тим, що на вказаний автомобіль марки ИЖ412, реєстраційний номер НОМЕР_1 накладено арешт відповідно до постанови Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції серії АВ № 957506 від 17.02.2011.

Боржником, в виконавчому провадженні, в межах якого наклали арешт, був позивач ОСОБА_1 . Стягувачем - ОСОБА_2 , а органами виконавчої служби: Відділ державної виконавчої служби Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Відділом державної виконавчої служби Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відносно ОСОБА_1 було відкрито два виконавчих провадження №28487664 та №25446720 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-7457/10 про стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_2 у розмірі 4518,90 грн.

Позивач звернувся до Відділу державної виконавчої служби Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою щодо зняття арешту із автомобіль марки ИЖ412, реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак Відповідачем було повідомлено про завершення виконавчих проваджень та їх знищення. При цьому повідомлено про неможливість знання арешту із вказаного транспортного засобу та рекомендовано із питанням про зняття арешту звернутися до суду.

Таким чином, виконавче провадження знищено, виконавча служба не може винести постанову про скасування арешту, саме з цієї підстави скарга на державного виконавця недоцільна.

У Єдиному реєстрі боржників відносно Позивача на даний час відомості відсутні щодо діючих виконавчих проваджень, у зв`язку з чим всупереч положенням ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не знято арешт, що був накладений на майно ОСОБА_1 .

Таким чином на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для продовження існування обмеження щодо розпорядження майном ОСОБА_1 , оскільки виконавчі провадження №28487664 та №25446720, в межах яких накладалася заборона, закінчені.

Окрім того, вважаємо за необхідне зазначити, що під час ознайомлення із цивільною справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу №2-7457/10 у Приморському районному суді м. Одеси встановлено, що ОСОБА_1 жодного відношення до вказаної справи не має. А в заочному рішенні від 16.09.2010 суд припустився орфографічної помили зазначивши як відповідача ОСОБА_1 замість ОСОБА_3 при цьому судом в резолютивній частині заочного рішення, зазначено ПІБ відповідача вірно як - ОСОБА_3 . В подальшому аналогічна помилка була допущена при видачі виконавчого листа та під час проведення виконавчих дій.

Таким чином, вищевказаний арешт порушує права позивача, у зв`язку з чим він вимушений звертатися до суду за захистом своїх прав.

На підставі викладеного, позивач просить:

Скасувати накладений арешт відповідно до постанови Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції серії АВ № 957506 від 17.02.2011 з транспортного засобу марки ИЖ412, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 1969, колір синій, який належить ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 виданого МРЕВ 2 УДАІ Одеської області.

В судове засідання позивач подав заяву, згідно якої він просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а також справу розглянути за його відсутності.

Відповідачу було направлено ухвалу про відкриття провадження по справі разом з позовом на додатками та запропоновано надати відзив на позовну заяву. Однак, відзиву від відповідача на позов до суду не надходило.

Відповідач в судове засідання не з`явився, судові повістки за адресою реєстрації не отримує, у зв`язку із чим, на підставі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 131 ЦПК України вважається повідомленим про розгляд справи.

Суд вважає можливим, розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України.

На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження, на підставі ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовній вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач звернувся до регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області із питанням про перереєстрацію транспортного засобу марки ИЖ412, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 1969, колір синій, який належить позивачу відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 виданого МРЕВ 2 УДАІ Одеської області. Проте при зверненні про перереєстрацію транспортного засобу позивач отримав відмову у вчиненні вказаної дії, у зв`язку з тим, що на вказаний автомобіль марки ИЖ412, реєстраційний номер НОМЕР_1 накладено арешт відповідно до постанови Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції серії АВ № 957506 від 17.02.2011.

Боржником, в виконавчому провадженні, в межах якого наклали арешт, був позивач ОСОБА_1 . Стягувачем - ОСОБА_2 , а органами виконавчої служби: Відділ державної виконавчої служби Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Відділом державної виконавчої служби Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відносно ОСОБА_1 було відкрито два виконавчих провадження №28487664 та №25446720 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-7457/10 про стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_2 у розмірі 4518,90 грн.

Позивач звернувся до Відділу державної виконавчої служби Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою щодо зняття арешту із автомобіль марки ИЖ412, реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак Відповідачем було повідомлено про завершення виконавчих проваджень та їх знищення. При цьому повідомлено про неможливість знання арешту із вказаного транспортного засобу та рекомендовано із питанням про зняття арешту звернутися до суду.

Таким чином, виконавче провадження знищено, виконавча служба не може винести постанову про скасування арешту, саме з цієї підстави скарга на державного виконавця недоцільна.

У Єдиному реєстрі боржників відносно Позивача на даний час відомості відсутні щодо чинних виконавчих проваджень, у зв`язку з чим всупереч положенням ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не знято арешт, що був накладений на майно ОСОБА_1 .

Таким чином на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для продовження існування обмеження щодо розпорядження майном ОСОБА_1 , оскільки виконавчі провадження №28487664 та №25446720, в межах яких накладалася заборона, закінчені.

Окрім того, вважаємо за необхідне зазначити, що під час ознайомлення із цивільною справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу №2-7457/10 у Приморському районному суді м. Одеси встановлено, що ОСОБА_1 жодного відношення до вказаної справи не має. А в заочному рішенні від 16.09.2010 суд припустився орфографічної помили зазначивши як відповідача ОСОБА_1 замість ОСОБА_3 при цьому судом в резолютивній частині заочного рішення, зазначено ПІБ відповідача вірно як - ОСОБА_3 . В подальшому аналогічна помилка була допущена при видачі виконавчого листа та під час проведення виконавчих дій.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту своїх цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право.

Відповідно, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» вказує, що арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції» про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.

Зі змісту ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з приписами ч.ч.1,2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Нормами статті 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно норм ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі викладеного, керуючись ч. 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268,280-281 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з транспортного засобу задовольнити.

2. Зняти накладений арешт відповідно до постанови Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції серії АВ № 957506 від 17.02.2011 з транспортного засобу марки ИЖ412, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 1969, колір синій, який належить ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 виданого МРЕВ 2 УДАІ Одеської області.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 -ти денний строк з дня отримання рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано в 30 -ти денний строк з дня отримання його копії.

Суддя:

Повний текст складено та підписано 28.10.2021