Справа № 454/2429/20 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/811/417/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
Провадження № 22-ц/811/564/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 листопада 2020 року та на додаткове рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 грудня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20 січня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 600 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 06.01.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 30 серпня 2017 року збільшено розмір стягуваних з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 січня 2015 року аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_1 з 600 грн. до 1100 грн. щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття з подальшою їх індексацією відповідно до вимог закону. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 15 листопада 2018 року, яке набрало законної сили 17 грудня 2018 року, змінено спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми в розмірі 1100 грн. щомісячно на 1/4 частину від всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_3 йому виповнилося 18 років, відтак з цього часу стягнення аліментів припинилося, хоча він є студентом першого курсу ДПТНЗ «Сокальський професійний ліцей» та продовжує навчання до 28 лютого 2021 року, а далі має намір продовжувати навчання у вищому навчальному закладі, а тому потребує утримання від батьків. Зазначає, що відповідач спроможний надавати йому матеріальну допомогу в розмірі 1/4 частини від його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, оскільки отримує дохід від здачі в оренду земельної ділянки та періодично виїжджає на заробітки, крім того не хворіє на хронічні захворювання, не визнаний інвалідом та не має на утриманні інших осіб. Вказує, що не є фахівцем в галузі права та не обізнаний з вимогами закону, що регулюють дані правовідносини, а тому змушений був звернутися за правовою допомогою, на яку ним витрачено кошти, а всього він очікує понести витрати в розмірі 4500 грн. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму в розрахунку одну працездатну особу, починаючи з дня пред`явлення позову на весь час навчання і до досягнення ним віку двадцяти трьох років та судові витрати по справі.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 27 листопада 2020 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 1/4 всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для непрацездатної особи, починаючи з 01.11.2020 року і до закінчення ним навчання- 28 лютого 2021 року, але не пізніше досягнення ним двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 840.80 грн. судового збору.

У грудні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу.

В обгрунтування заяви покликається на те, що у зв`язку з розглядом справи поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн., які підлягають стягненню з позивача, оскільки позов задоволено частково, що є підставою для розподілу між сторонами судових витрат, які вони понесли. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Додатковим рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 14 грудня 2020 року доповнено рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 листопада 2020 рокуоскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що, аліменти присуджуються за рішенням суду, починаючи з дня пред`явлення позову, а закон не встановлює іншого та не надає суду повноважень змінювати час, з якого присуджуються аліменти, крім випадків присудження аліментів за минулий час, за умови пред`явлення такого позову, чи зміни способу стягнення аліментів, відтак часткове задоволення позовних вимог через зарахування сплачених відповідачем платежів за іншим рішенням суду, яке втратило чинність у зв`язку з досягненням дитиною повноліття суперечить вимогам законодавства. Зазначає, що зарахування таких платежів, як аліментів, могло мати місце лише на стадії виконання судового рішення за заявою боржника та при наданні відповідної згоди як позивача, ОСОБА_1 , так і отримувача коштів, ОСОБА_6 . Вказує, що судом першої інстанції помилково визначено кінцевий термін сплати аліментів 28 лютого 2021 року, оскільки право на утримання припиняється не з конкретною датою, а з припиненням навчання в межах двадцятитрирічного віку. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Додаткове рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 грудня 2020 року оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що додаткове рішення суду рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що адвокат Огорілко Ю.В., який представляв ОСОБА_3 , не був належним чином уповноважений на ведення даної справи, як представник ОСОБА_3 , оскільки в матеріалах справи міститься ордер, який виданий на представництво інтересів відповідача на підставі договору про надання юридичних послуг б/н від 10.03.2020 року, а відповіда, як на підставу відшкодування витрат на правову допомогу, покликається на договір про надання юридичних послуг від 31.08.2020 року, що, на думку апелянта, свідчить про відсутність повноважень адвоката як представника у даній справі, оскільки такі не підтверджені належним чином. Зазначає, що докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або впродовж п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, однак відповідач не заявляв до закінчення судових дебатів про відшкодування судових витрат. З наведених підстав просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційних скарг представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 листопада 2020 року та на додаткове рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 грудня 2020 року призначено на 16 год. 30 хв. 18 жовтня 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 28 жовтня 2021 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 18 жовтня 2021 року, датою ухвалення постанови є саме 28 жовтня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, є одним із способів захисту його майнових інтересів, забезпечення одержання ним коштів, необхідних для його життєдіяльності, оскільки на період навчання він не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх дітей, які продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років, відтак стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для непрацездатної особи, суд вважав достатнім для реалізації цієї мети, однак враховуючи, що за період з липня по жовтень 2020 року аліменти були сплачені відповідачем, такі слід стягувати, починаючи з 01 листопада 2020 року.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх сина, дочки регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200,201 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з роз`ясненнями п. п. 17, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_3 .

Довідкою № 125 від 25 травня 2020 року, виданою Державним професійно-технічним навчальним закладом «Сокальський професійний ліцей» підтверджується, що ОСОБА_1 навчається стаціонарно в групі № 1-1 у ДПТНЗ «Сокальський професійний ліцей» з 01 вересня 2019 року до 28 лютого 2021 року (а.с. 11).

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 досягнув повноліття, однак продовжує навчання на стаціонарній формі, він є таким, що не може в повній мірі себе матеріально забезпечувати, відтак потребує матеріальної допомоги батьків, як матері, так і батька.

Враховуючи відзив представника відповідача, який зазначає, що у ОСОБА_3 є нерегулярний дохід, так як він немає постійної роботи, працює неофіційно на тимчасових роботах, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що незважаючи на відсутність постійної роботи, відповідач отримує доходи, що свідчать про те, що у відповідача є можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому синові, який її потребує у зв`язку з продовженням навчання.

Таких висновків суду першої інстанції відповідач не спростовував, належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості надавати кошти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, суду не надав.

Згідно з ч.1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи те, що обов`язок утримувати дітей, в тому числі і повнолітніх, які продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років виникає в обох батьків в рівній мірі, зважаючи на те, що вік ОСОБА_1 перевищує вісімнадцять років та є меншим двадцяти трьох років, він продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач є особою молодого віку, працездатним, отримує нерегулярний дохід, не має жодних обмежень щодо працевлаштування, в тому числі і на більш оплачувану роботу, відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що батько може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Однак, прийшовши до правильного висновку про необхідність стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на час його навчання, суд першої інстанції, визначивши розмір аліментів, невірно зазначив в резолютивній частині оскаржуваного рішення про їх стягнення у визначеному судом розмірі,але не менше 50 % прожиткового мінімуму для непрацездатної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Частинами 2, 3 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» передбачено, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

Категорія «мінімальний гарантований розмір аліментів», передбачена главою 15 СК України і відноситься до аліментів на утримання дитини. Така величина встановлена законодавцем, виходячи з наявності у батьків безумовного обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Після досягнення повноліття відсутній безумовний обов`язок батьків утримувати сина, дочку, які повинні доводити наявність обставин необхідності матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, обґрунтовувати необхідну суму матеріальної допомоги. При розрахунках може бути встановлено, що їх розмір є меншим Ѕ прожиткового мінімуму.

Таким чином, поширення категорії «мінімальний гарантований розмір аліментів» на стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, дочку, є безпідставним.

Крім того, частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, СК України передбачено мінімальний гарантований розмір аліментів тільки для дітей відповідного віку і не передбачено мінімального гарантованого розміру аліментів для інших соціальних і демографічних груп, які мають право на одержання аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Законом встановлені прожиткові мінімуми для дітей віком до 6 років, від 6 років до 18 років та на працездатних осіб. Прожитковий мінімум на повнолітніх дочку, сина законом не передбачено, а відтак розрахувати розмір такої величини неможливо.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є повнолітньою працездатною особою, яка продовжує навчання і має право на одержання аліментів до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцятитрирічного віку законодавством України, чинним на момент подання позовної заяви, не передбачено встановлення для нього мінімального гарантованого розміру аліментів, відтак колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити рішення суду в цій частині.

Крім того, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач в добровільному порядку сплачував аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, з липня по жовтень 2020 року, оскільки з позовом про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання, звернувся безпосередньо ОСОБА_1 , а з долучених до матеріалів справи квитанцій за період з липня по жовтень 2020 року вбачається, що отримувачем платежів є ОСОБА_6 .

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 15 листопада 2018 року змінено спосіб стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання рішення суду Сокальським районним судом Львівської області 18 грудня 2018 року видано виконавчий лист.

Таким чином, долучені до матеріалів справи квитанції підтверджують сплату відповідачем аліментів на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітнього сина, однак не можуть бути доказом сплати аліментів на дитину, яка продовжує навчання.

Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів 04 серпня 2021 року, починаючи саме з цього дня з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) і до закінчення ним навчання, але не пізніше досягнення ним двадцяти трьох років.

Доводи апелянта про те, що судом невірно зазначено про стягнення на користь ОСОБА_1 аліментів до закінчення ним навчання - 28 лютого 2021 року, так як він має намір продовжувати навчання, не можуть братися до уваги, оскільки стягнення призначених аліментів не може продовжуватися, якщо дитина вступає в інший навчальний заклад, оскільки в цьому випадку автоматично змінюються вихідні дані для розрахунку аліментів (вартість навчання, можливість отримання стипендії, гуртожитку тощо).

Задовольняючи частково заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що адвокат відповідача не брав участі в судових засіданнях, а відтак, зважаючи на тривалість розгляду та складність справи, витрати, понесені відповідачем на правову допомогу підлягають стягненню в розмірі 2000 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 31.08.2020 року, укладений між ОСОБА_3 та адвокатом Огорілко Ю.В., акт виконаних робіт від 27 листопада 2020 року квитанцію до прибуткового касового ордера № 38, яка підтверджує, що ОСОБА_3 сплатив адвокату Огорілку Ю.В. 3000 грн. на підставі договору та акту виконаних робіт.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи те, що докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу подані разом із заявою про їх відшкодування 02 грудня 2020 року, тобто після ухвалення рішення суду, однак в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що до закінчення судових дебатів у справі сторона відповідача зробила відповідну заяву про відшкодування таких витрат, колегія суддів приходить до висновку про те, що заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу слід залишити без розгляду, відтак додаткове рішення у справі підлягає скасуванню, оскільки відсутні підстави для його ухвалення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 листопада 2020 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 1/4 всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 04.08.2020 року і до закінчення ним навчання - 28 лютого 2021 року, але не пізніше досягнення ним двадцяти трьох років».

В решті рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 листопада 2020 року залишити без змін.

Додаткове рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 грудня 2020 року скасувати та ухвалити постанову, якою заяву ОСОБА_3 про відшкодування витрат на правничу допомогу залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 28.10.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.