Справа № 539/3722/21
Провадження № 2/539/1167/2021
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2021 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Даценка В.М.,

з участю секретаря Шрейтер С.О.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Лубенської міської ради про набуття права власності на майно в порядку набувальної давності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до територіальної громади в особі Лубенської міської ради про набуття права власності на майно в порядку набувальної давності.

Позов мотивовано тим, що згідно ордеру №473 від 16 серпня 1971 року виданого начальником КЕЧ Міністерства Оборони СРСР позивачу ОСОБА_1 та членам його сім`ї було надано 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Під час проведення приватизації за даною адресою були зареєстровані і проживали позивачі та ОСОБА_3 , цивільний чоловік матері позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , померлої 1990 році, яка є власницею частини даної квартири.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу близько 40 років в квартирі АДРЕСА_2 . Остання в 1990 році померла, і сім`я позивачів ОСОБА_3 забрали проживати до себе в квартиру АДРЕСА_3 , де і зареєстрували. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Так як в даній квартирі були зареєстровані та проживали позивачі та ОСОБА_3 , органом приватизації виконкому м.Лубни Полтавської області було видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 09 листопада 1995 року про належність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної приватної власності квартири АДРЕСА_3 .

Маючи у спільній сумісній власності квартиру АДРЕСА_4 про нерівність часток між співвласниками домовленості не було, тому всім співвласникам має належати по 1/3 частині вищевказаної квартири.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в нотаріальних органах про відкриття спадщини, та коло спадкоємців інформація відсутня. Але враховуючи те, що згідно Цивільного Кодекси УРСР в редакції 1963 року був відсутній коло спадкоємців до яких відносилися б позивачі, та які б мали право успадкувати спадкове майно, що складалося із належної частини квартири АДРЕСА_3 що належала ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачі змушені звернутися до суду для набуття права власності на спадкове майно за набувальною давністю.

Прохають суд встановити, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 належало по 1/3 частині квартири АДРЕСА_3 , що належала їм згідно свідоцтва про право власності на житло від 9 листопада 1995 року №3624 виданого органом приватизації виконкому м.Лубни на праві спільної сумісної власності. Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_5 , що за життя належала ОСОБА_3 померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про право власності на житло від 9 листопада 1995 року №3624 виданого органом приватизації м.Лубни по 1/6 частині кожному.

Представник позивача надав суду заяву з проханням справу розглядати без його участі та участі позивачів, позов підтримує на його задоволенні наполягає.

Відповідач територіальна громада в особі Лубенської міської ради надіслала суду заяву, в якій справу прохає слухати без участі свого представника, щодо позовних вимог покладається на рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що згідно ордеру №473 від 16 серпня 1971 року виданого начальником КЕЧ Міністерства Оборони СРСР позивачу ОСОБА_1 та членам його сім`ї дружиніта дітям було надано 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9)

Згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 09.11.1995р. виданого органом приватизації виконкому м. Лубни , квартира за адресою АДРЕСА_6 дійсно належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.10).

У відповідності ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч. 1 ст. 357 ЦК України). Як зазначають позивачі домовленості про нерівність часток між співвласниками квартири не було, а тому співвласникам має належати по 1/3 частині квартири.

Як зазначено в позовній заяві, ОСОБА_3 , являвся співмешканцем матері позивачки ОСОБА_4 . ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали тривалий час як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в квартирі АДРЕСА_2 . Остання в 1990 році померла, і сім`я позивачів ОСОБА_3 забрали проживати до себе в квартиру АДРЕСА_3 , де зареєстрували. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_3 в нотаріальних органах про відкриття спадщини, та круг спадкоємців інформація відсутні, що підтверджується інформаційною довідкою №65651672 від 20.07.2021 року виданою Другою лубенською державною нотаріальною конторою (а.с. 14)

Цивільний Кодекс УРСР в редакції 1963 року не містив круг спадкоємців до яких відносилися б позивачі, та які б мали право успадкувати спадкове майно, що складалося із належної ОСОБА_3 частини квартири АДРЕСА_3 .

Згідно акту про сумісне проживання від 08.08.2021р., ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали разом з ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_3 , а після смерті останнього у 1999р. продовжують до цього часу проживати за даною адресою та користуватися даною квартирою (а.ч.13).

Відповідно довідки №6373 від 20.07.2021р. виданої Лубенським КЖЕУ ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на день його смерті та 6 місяців після смерті за даною адресою були зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.12).

Позивачі безперервно користуються квартирою за адресою: АДРЕСА_6 , вчасно сплачуючи кошти за надані житловокомунальні послуги, що підтверджується довідками Лубенського КЖЕУ, ТОВ «Чистк місто плюс», ОКВПТГ «Лубнитепоенерго», КП «Лубни-водоканал», ТОВ «ДТ «Лубнигаз» (а.с.17-19)

Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У Цивільному кодексі України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.

Згідно ст.344 ЦК України, підставами для набуття права власності на майно за набувальною давністю, є добросовісне заволодіння особою чужим майном і відкрите, безперервне володіння нерухомим майном протягом десяти років.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2001 року.

Таким чином, інститут набувальної давності за своєю правовою природою покликаний усунути юридичну невизначеність поняття фактичного володіння майном, ввести до цивільного обороту вибулі з нього нерухомі речі, чим забезпечити стабільність цивільних правовідносин. Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України, а саме: наявність законного об`єкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння. Відсутність однієї із них виключає можливість для позитивного вирішення справи. При цьому, дана стаття визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю.

Зокрема, володіння має бути добросовісним, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Крім того, володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, та безперервним протягом визначених законом строків (для нерухомого майна протягом 10 років, а для рухомого майна - 5 років).

Законний об`єкт володіння означає, що річ, якою володіє особа (особи), не виключений з цивільного обороту та не обмежений в цьому.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (статті 5 ЦК).

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати зокрема, таке: 1) володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; 2) володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; 3) володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є ( ч.2 ст.344 ЦК України).

Право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю.

До набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають права на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Отже, давнісний володілець має право на захист свого володіння. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК).

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, враховуючи роз`яснення, що викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових справ», суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 11, 12, 13, 49, 76-80, 81, 83, 206, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_6 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_6 ), до територіальної громади в особі Лубенської міської ради ( адреса: м. Лубни, вул. Я. Мудрого, 33) про набуття права власності на майно в порядку набувальної давності - задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 належало по 1/3 частині квартири АДРЕСА_3 , що належала їм згідно свідоцтва про право власності на житло від 9 листопада 1995 року №3624 виданого органом приватизації виконкому м.Лубни на праві спільної сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_5 , що за життя належала ОСОБА_3 померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про право власності на житло від 9 листопада 1995 року №3624 виданого органом приватизації м.Лубни, по 1/6 частині кожному.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Полтавського апеляційного суду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М.Даценко