Провадження № 2/752/7485/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 вересня 2021 року місто Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Кирильчук І. А.,

при секретарі Сінчук І. А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з останнього аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 2 000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовувано тим, що 01 червня 2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 481. ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 10 листопада 2012 року, який проживає разом із позивачем. Вказаний шлюб розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23 травня 2019 року у справі № 752/13150/17. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально не допомагає їх дитині, внаслідок чого остання не має можливості самостійно утримувати їх спільного малолітнього сина. В зв`язку з тим, що відповідач тривалий час не підтримував із позивачем ніяких відносин, на момент подання цього позову остання не має достовірних відомостей про те, де саме працює відповідач та рівень його доходу. В той час, позивач не має можливості сама утримувати та виховувати малолітнього сина, так як її заробітної плати для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання як малолітнього сина, так і її особисто проживання не достатньо. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Враховуючи, що згоди щодо сплати аліментів між позивачем та відповідачем досягнуто не було, ОСОБА_1 була вимушена звернутись до суду за захистом своїх та малолітнього сина прав.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою сторонам надано строк на подання заяв по суті спору.

За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи за зареєстрованою його адресою, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що 01 червня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 , видане 01 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 481.

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила своє прізвище на прізвище чоловіка « ОСОБА_1 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 10 листопада 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року у справі № 752/13150/17 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1959 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частин першої-другої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, статті 27 Конвенції ООН від листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року) та статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, чинне цивільне процесуальне законодавство ґрунтується на принципі змагальності сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітня дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. Також, визначаючи розмір аліментів за цим позовом у твердій грошовій сумі суд враховує, що у відповідача немає інших утриманців, оскільки доказів на спростування зазначених обставин суду не надано.

Відповідно до роз`яснень пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Відповідно до чинного законодавства, яким регулюється даний вид правовідносин, утримання неповнолітніх дітей є обов`язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька або матір в частині повного забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини.

З урахуванням всіх обставин справи, наявних в матеріалах справи доказів, а також матеріального становища дитини, обов`язку батьків утримувати дитину в розмірі, необхідному для її гармонійного розвитку, що має стати стимулом для відшукання можливостей збільшення заробітку, відсутності доказів, того, що відповідач має інших утриманців, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про визначення аліментів, які підлягають стягненню з батька на утримання неповнолітнього сина сторін у розмірі 2000 грн щомісячно, що є достатнім рівнем забезпеченості дитини відповідного віку для можливості забезпечення її життєдіяльності та гармонійного розвитку, з врахуванням частини витрат, які повинна нести мати.

Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 10 червня 2021 року.

Сторони не позбавлені можливості у разі зміни матеріального стану звернутися до суду з позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у справі у розмірі 908 грн, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Керуючись статями 141, 180, 181-182, 184, 191 СК України, статтями 12, 13, 76-81, 259, 263, 265, 273, 274-279, 354, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 2000,00 грн (з урахуванням індексації), починаючи з 10 червня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по справі зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Суддя І. А. Кирильчук