Справа № 570/5949/18
Номер провадження 2/570/45/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Гречки О.В.

представників сторін - адвокатів Меніка В.В., Дем`яненко Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/5 частку квартири в порядку спадкування за заповітом,

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Павлюк Тетяна Сергіївна про визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба, ОСОБА_6 . Після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на 1/5 (одну п`яту) частку квартири АДРЕСА_1 . Співвласниками вищевказаного майна є відповідачі по справі, яким дана квартира належить на праві спільної часткової власності також на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.12.2002 року, по 1/5 частці за кожним.

Згідно заповіту від 22.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Павлюк Т.С., ОСОБА_6 заповіла все своє майно своїй онуці ОСОБА_1 .

Позивачка, дотримуючись строку для прийняття спадщини, визначеного чинним законодавством України, особисто звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 . На час відкриття спадщини позивачка ОСОБА_1 була неповнолітньою. Із заявою про прийняття спадщини також зверталися і відповідачі у справі. Інші спадкоємці, які могли б мати право на обов`язкову частку у спадщині згідно ст.1241 Цивільного кодексу України, відсутні.

01.11.2018 року приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у позивачки відсутній оригінал правовстановлюючого документа щодо майна.

Насьогодні оформити спадкові права в нотаріальному порядку позивачка не має можливості, оскільки у неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно.

За наведеного просить суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачкою, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/5 (одну п`яту) частку квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 подала зустрічний позов.

Зазначає, що на день смерті спадкодавець ОСОБА_6 проживала разом із нею та відповідачами за первісним позовом однією сім`єю. Заповіт від 22.12.2006 року укладений з порушенням вимог закону щодо його посвідчення, оскільки, на момент укладення заповіту спадкодавець ОСОБА_6 не усвідомлювала значення своїх дій. Спадкодавець хворіла, мала розлади психіки, а тому при посвідченні заповіту вона не могла усвідомлювати значення своїх дій. За наведеного просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Павлюк Т.С. 22.12.2006 року, реєстровий № 4473.

Позивачка подала відзив на зустрічну позовну заяву.

Зазначає, що на час смерті спадкодавця відповідачі за первісним позовом не проживали разом з ОСОБА_6 .

У поданій позовній заяві позивачка стверджує, що оспорюваний заповіт від 22.12.2006 року укладений з порушенням вимог закону щодо його посвідчення, оскільки, на момент укладення заповіту спадкодавець ОСОБА_6 не усвідомлювала значення своїх дій. Відповідачка за зустрічним позовом вважає, що на момент укладення вказаного заповіту заповідач ОСОБА_6 не мала ніяких вад, які могли б вплинути на її волевиявлення. Приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Павлюк Т.С., із дотриманням пунктів 11, 13, 14 глави ІІ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 №20/5, було посвідчено оспорюваний заповіт. Вищенаведені обставини підтверджують відсутність будь-яких психічних розладів у спадкодавця ОСОБА_6 на час складання та посвідчення заповіту від 22.12.2006 року.

А тому у задоволенні позову просить відмовити.

Додатково зауважує чому, вказуючи про ряд захворювань спадкодавця ОСОБА_6 у період з 08.01.2002 року по 17.01.2002 року та оспорюючи заповіт від 22.12.2006 року, позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_7 не долучає до матеріалів справи заповіт, який був посвідчений спадкодавцем 01.04.2003 року на її користь та користь ОСОБА_4 . А це ще раз свідчить про безпідставність її позовних вимог.

У справі були заявлені клопотання про долучення доказів, про залучення третьої особи - приватного нотаріуса, про витребування доказів, про призначення експертизи, які судом задоволено.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом підтримала позов з підстав, що у ньому викладені. У задоволенні зустрічного позову просить відмовити з підстав, що викладені у відзиві.

В судовому засіданні при першому слуханні справи представник відповідачів позов не визнала. Вважає, що немає підстав для його задоволення з огляду на порушення порядку посвідчення заповіту. Зустрічний позов підтримала.

В судовому засіданні 26.10.2021 р. представник позивачки за зустрічним позовом просила залишити зустрічний позов без розгляду.

До суду надійшли заперечення приватного нотаріуса Павлюк Т.С., згідно яких вона зазначає, що при посвідченні заповіту не порушувала діюче законодавство. Спадкодавець виразила свою волю щодо посвідчення заповіту на користь ОСОБА_1 , і така позиція була чітка, усвідомлена та обдумана. За наведеного просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення; а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Павлюк Тетяна Сергіївна про визнання правочину недійсним слід відмовити.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачки - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Зорянською сільською радою Рівненського району Рівненської області від 04.04.2009 року. Після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на 1/5 (одну п`яту) частку квартири АДРЕСА_1 .

Співвласником вищевказаного майна є відповідачі по справі, яким дана квартира належить на праві спільної часткової власності також на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.12.2002 року, по 1/5 частці за кожним.

Згідно заповіту від 22.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Павлюк Т.С., спадкодавець ОСОБА_6 заповіла все своє майно своїй онуці ОСОБА_1 , позивачці у справі.

Позивачка, дотримуючись строку для прийняття спадщини, визначеного чинним законодавством України, особисто звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 .

Із заявою про прийняття спадщини зверталися і відповідачі за первісним позовом.

Однак оформити спадкові права позивачка не змогла через відсутність у неї оригіналів документів щодо спадкового майна.

Даний факт підтверджує постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.11.2018 року за №1693/02-31.

Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1222 Цивільного кодексу України визначено, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею1223 Цивільного кодексу України визначено, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За положенням ч.1 ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 ст.1235 Цивільного Кодексу України зазначено, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Частини 1, 2 ст. 1236 Цивільного кодексу України передбачають, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно ч.2, 3 ст. 1254 Цивільного кодексу України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Ст. 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Отже, позивачкою за первісним позовом були дотримані норми ЦК України щодо порядку оформлення спадкових прав. Вона не відмовилася від спадщини, не пропустила строки для звернення з заявою про прийняття спадщини, але позбавлена можливості оформити спадщину у нотаріуса, через що звернулася до суду.

За наведеного наявні підстави для задоволення заявленого нею позову.

У той же час не підлягає до задоволення заява, висловлена представником відповідачів за первісним позовом, щодо залишення зустрічного позову без розгляду.

Зі змісту п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України вбачається, що суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

У нашому випадку розгляд справи був розпочатий по суті.

Відтак, представник позивачки чи позивачка не скористалися своїм правом на подачу заяву про залишення позову без розгляду до початку розгляду справи по суті.

А тому суд позбавлений можливості прийняти рішення про залишення позову без розгляду.

Суд вважає за необхідне прийняти по суті рішення за зустрічним позовом, оскільки діяти у інший спосіб суд позбавлений можливості, і за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови задоволенні зустрічного позову.

Позивачка за зустрічним позовом зазначала, що спадкодавець мала розлади психіки, а тому не могла усвідомлювати правильну життєву ситуацію, також не могла розуміти своїдії при посвідченні заповіту.

Правочин, який особа вчинила в момент, коли не усвідомлювала значення своїх дій та/або не могла керувати ними, може бути визнаний недійсним (ч.1 ст.225 ЦК).

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що за правом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складення заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Тобто для встановлення психічного стану заповідачки суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

І така експертиза була призначена судом.

Однак через несплату послуг експертної установи за виконання експертизи матеріали справи були повернуті суду, експертиза не була проведена.

Отже, при розгляді справи була встановлена відсутність належних та допустимих доказів того, що під час складання заповіту спадкодавець не усвідомлювала значення свої дій та не могла керувати ними.

У справі не була проведена експертиза з вини ініціатора призначення такої експертизи. Суду не було надано доказів того, що спадкодавець мала абсолютну неспроможність у момент складення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а посилання на те, що слід піддати сумніву збереження спроможності на здатність заповідача повноцінно усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, саме по собі не є підставою для визначення складеного у такому стані заповіту недійним з підстав, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України

Суд виходить із презумпції психічного здоров`я, суть якої полягає у тому, що кожна особа вважається такою, яке не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та у порядку, передбачених Законом України «Про психіатричну допомогу» та іншими законами України.

Тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Позивачка за первісним позовом не просила стягнути понесені нею судові витрати.

У суду немає підстав для стягнення з відповідачки за зустрічним позовом судових витрат на користь позивачки за зустрічним позовом, оскільки у задоволенні позову було відмовлено.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/5 частку квартири в порядку спадкування за заповітом - задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Павлюк Тетяна Сергіївна про визнання правочину недійсним - відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка АДРЕСА_2 ).

Відповідачка: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка АДРЕСА_3 )

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканець АДРЕСА_3 )

Відповідач: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканець АДРЕСА_3 )

Відповідачка: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканка АДРЕСА_3 )

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 30 жовтня 2021 р.