Справа №442/8094/21
Провадження №2/442/1619/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді - Хомика А.П.

з участю секретаря судового засідання - Лужецької С.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив :

13.10.2021 позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову, вказує на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2010 року ВМК №928635 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Вказує, що ОСОБА_2 (колишня дружина брата позивачки) не проживає в даній квартирі понад три роки, оскільки шлюб між нею та рідним братом позивачки було розірвано рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.02.2017 року №442/205/17.

Відповідачка не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, її особистих речей в квартирі не має і квартирою вона не цікавиться.

Позивач зазначає, що вимушена звернутись до суду з позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

Позивач подала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі. Позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні.

Відповідач подала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі. Позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Встановлено, що згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26509251 від 23.06.2010, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу р.№231 від 24.04.2010.

Згідно Витягу з Державного реєстру правочинів №8473919 від 24.04.2010, набувачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Згідно Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.02.2017 року у справі №442/205/17, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Згідно Актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 15.01.2021 року, від 17.02.2021, від 22.03.2021, від 26.04.2021, від 18.05.2021, від 22.06.2021, від 27.07.2021, від 25.08.2021, від 04.10.2021 - ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично не проживає за місцем реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11).

Беручи до уваги наведене те, що відповідач фактично не проживає у вказаній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, її особистих речей в квартирі не має і квартирою вона не цікавиться, суд дійшов висновку про те, що такі її дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування житловим будинком між позивачем та відповідачем не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що самостійно залишила жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагалась вселитись у таке, тому її слід визнати такою, що втратила право користування вказаною квартирою.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідомий, адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя А.П. Хомик