Справа № 638/9371/13-ц
Провадження № 2/638/716/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2021 Дзержинський районний суду м. Харкова у складі:

головуючого судді за участю: секретаря судового засідання учасників справи: представника позивача представника відповідача- Поволяєвої О.В., - ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про зобов`язання здійснити перерахунок та визнання недійсним додатку № 1 від 01 жовтня 2010 року до договору купівлі теплової енергії,-

ВСТАНОВИВ:

21 червня 2013 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з останнього на свою користь вартість спожитої теплової енергії у приміщенні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (далі - нежитлове приміщення), в сумі 26 734,26грн. за період з 01.10.2012 року по 01.05.2013 року, суму інфляційних витрат в розмірі 19,90 грн., три проценти річних в розмірі 66,82 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить зазначене нежитлове приміщення, розташоване в буд. АДРЕСА_1 .

Дане приміщення оснащене централізованою системою теплопостачання, яке здійснює КП «ХТМ».

Відповідач згідно акту бездоговірного користування тепловою енергією, безпідставно отримує теплову енергію за рахунок позивача, яку позивач подає у централізовану систему опалення та гарячого водопостачання житлового будинку, де розташоване приміщення відповідача.

За період користування тепловою енергією з 01.10.2012 року по 01.05.2013 року включно, відповідачем спожито теплову енергію на суму 26734,26 грн. За кожний розрахунковий період відповідачу направлялись платіжні вимоги-доручення про сплату за спожиту теплову енергію, що до цього часу не сплачені.

Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про підключення та відключення опалення, що складені представниками позивача та житлово-експлуатаційної організації.

У зв`язку з тим, що приміщення відповідача не обладнане пристроями обліку теплової енергії розрахунок спожитої теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94, з урахуванням теплового навантаження.

Відповідно до ЗУ «Про теплопостачання» теплова енергія є товарною продукцією, що призначена для купівлі-продажу.

Таким чином, в період з 01.10.2012 року по 01.05.2013 року включно, відповідач за рахунок позивача користувався тепловою енергією на потреби опалення та гарячого водопостачання згідно акту бездоговірного користування тепловою енергією, у зв`язку з чим було спожито теплової енергії на суму 26734,26 грн.

На підставі ст. 625 ЦК України відповідачу здійснено індексацію боргу та нараховані 3 проценти річних на суму спожитої теплової енергії та інфляційні витрати.

06 липня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому, з урахуванням остаточних уточнень просив суд зобов`язати КП «ХТМ» здійснити перерахунок вартості спожитої теплової енергії у вказаному нежитловому приміщенні за період з 01.10.2021 по 30.05.2015 року по особистому рахунку № НОМЕР_1 споживачу ОСОБА_4 із розрахунку, що розмір теплового навантаження становить 0,010233 Гкал/год, визнати недійсним додаток № 1 від 01.10.2010 року до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 12095 від 01.10.2010 року, укладений між КП «ХТМ» та ОСОБА_4 , в частині встановлення теплового навантаження при розрахунку щомісячних нарахувань в розмірі 0,0168 Гкал/год.

Позов мотивовано тим, що згідно акту переддоговірного обстеження від 03.11.2010 року, який складено КП «ХТМ» без участі споживача ОСОБА_4 , про що свідчить відсутність його підпису у графі «Представник споживача», розмір теплового навантаження складає 0,35168 Гкал/год.

Згідно акту обстеження системи теплопостачання об`єкту від 19.03.2015 року № ОКТ/312, розмір теплового навантаження становить 0,0168 Гкал/год.

Згідно до розрахунку теплового навантаження, виконаного ПП «Будспецмонтаж Чугуїв», погодженого КП «ХТМ» 26.03.2015 року, розмір теплового навантаження становить 0,010233 Гкал/год. Зважаючи на зазначений розрахунок, при укладенні додатку № 1 до договору купівлі-продажу теплової енергії були внесені відомості, що не відповідають дійсності, з огляду на що даний додаток, в частині встановлення розміру теплового навантаження є недійсним.

Відповідно до ч. 2 п. 23 Правил користування тепловою енергією, у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді.

Зважаючи на зазначене, для розрахунку вартості теплової енергії за період з 01.10.2012 по 30.05.2015 року КП «ХТМ» повинно було врахувати розмір теплового навантаження 0,010233 Гкал/год. Проте, враховувалися завищені розміри теплового навантаження та нарахованої плати за спожиту теплову енергію.

02 липня 2015 року ОСОБА_4 подав відповідачу заяву про проведення перерахунку за спожиту теплову енергію, проте позивачем перерахунок проведений не був.

Представником КП «ХТМ» подано до суду заперечення на зустрічний позов, в якому зазначив, що викладені в зустрічному позові доводи є необґрунтованими, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 року № 1198, споживачам, які не мають приладів обліку, обсяг спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі.

01.10.2010 року між КП «ХТМ» та ОСОБА_4 укладено договір № 12095 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

Відповідно до підписаного сторонами договору додатку № 1 від 01.10.2010 року до договору № 12095 від 01.10.2010 року теплове навантаження при розрахунку щомісячних нарахувань встановлено в розмірі 0,0618 Гкал/год.

Відповідно до акту обстеження системи теплоспоживання об`єкту від 15.12.2010 року, складеного представником КП «ХТМ», споживачу надавались приписи про те, що він повинен надати розрахунок теплового навантаження, проте ОСОБА_4 не було подано до КП «ХТМ» розрахунку теплового навантаження.

07.02.2007 року розрахунок теплового навантаження у розмірі 0,0168 Гкал/год було надано попереднім орендатором нежитлового приміщення, який було погоджено із споживачем та прийнято до нарахувань за спожиту теплову енергію.

ОСОБА_4 при укладенні договору № 12095 від 01.10.2010 року, прийняв вказаний розрахунок теплового навантаження, не заперечував та не скористався правом надати свій розрахунок теплового навантаження.

03.11.2020 року представниками КП «ХТМ» складено акт переддоговірного користування тепловою енергією, в якому зазначено теплове навантаження 0,0168 Гкал/год, від підпису якого споживач відмовився.

Лише у березні 2015 року ОСОБА_4 було надано до КП «ХТМ» розрахунок теплового навантаження, виконаний ПП «Будспецмонтаж Чугуїв» з розміром теплового навантаження 0,010233 Гкал/год.

Відповідно до наданого розрахунку з 01.03.2015 року нарахування за спожиту теплову енергію проводяться з урахуванням вказаного навантаження.

Зважаючи на те, що зміни до укладеного договору № 12095 від 01.10.2010 року, станом на час нарахування вартості спожитої теплової енергії, в частині коефіцієнту теплового навантаження внесені не були, підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Омельченко К.О. від 02 грудня 2014 року призначено справу до розгляду.

На підставі наказу голови суду № 02-03/28 від 03.03.2021 року про відрахування зі штату судді ОСОБА_5 у зв`язку зі смертю, 18.03.2021 року було проведено повторний автоматичний розподіл справи № 638/9371/13-ц та 19 березня 2021 року вказану справу передано на розгляд судді Поволяєвої О.В.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Поволяєвої О.В. від 19 березня 2021 року прийнято до свого провадження дану цивільну справу, призначено по справі судове засідання.

В судовому засіданні представник КП «ХТМ» первісний позов підтримав, просив його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Надав пояснення, аналогічні поясненням, викладеним в первісному позові та у відзиві на первісний позов.

Представник ОСОБА_4 проти задоволення первісного позову заперечував, просив суд зустрічний позов задовольнити. Надав пояснення, в яких зазначив, що КП «ХТМ» не було доведено законність нарахування заборгованості за спожиту теплову енергію, розрахунок навантаження не було здійснено КП «ХТМ», а лише використано розрахунок навантаження, наданий попереднім власником приміщення. Зважаючи на зазначене, при укладенні додатку № 1 були внесені неправдиві відомості щодо розміру теплового навантаження. Акт переддоговірного обстеження не підписаний споживачем.

Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору дарування нежитлових приміщень від 07.11.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю.В. за реєстровим № 4469, належать нежитлові приміщення першого поверху № 1-10-:-1-17 в житловому будинку в літ. «А-3», загальною площею 137,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

01.10.2010 року між КП «ХТМ» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 1295, відповідно до якого КП «ХТМ» бере на себе зобов`язання постачати споживачеві ОСОБА_4 теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (далі договір № 1295).

Відповідно до п. 2.1., 2.2 договору № 1295 теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору. Підключення споживача в опалювальний сезон здійснюється для об`єктів з єдиною системою теплопостачання на підставі рішення органів місцевого самоврядування про початок опалювального сезону, згідно з затвердженим графіком.

Відповідно до абз. 3 п. 5.6. договору № 1295 розрахунок теплових навантажень здійснюється за рахунок споживача проектними організаціями, які мають ліцензію, та узгоджується теплопостачальною організацією. При відсутності цього, нарахування за спожиту теплову енергію здійснюється згідно з розрахунком, зробленим теплопостачальною організацією та затвердженими відомчими нормами.

01.10.2020 року між КП «ХТМ» та ОСОБА_4 було укладено та підписано додаток № 1 до договору № 1295, в якому сторонами було узгоджено розмір максимального теплового навантаження, який дорівнює 0,0168 Гкал/год (а.с. 89).

З додатку № 1 вбачається, що КП «ХТМ» розрахунок виконано 07.02.2007 року.

Також 01.10.2020 року між сторонами було укладено та підписано додаток № 4 до договору № 1295, в якому зазначений перелік об`єктів теплоспоживання та коефіцієнт теплового навантаження, який було здійснено 07.02.2007 року та розмір якого дорівнює 0,016800 Гкал/год (а.с. 90).

03.10.2010 року представником КП «ХТМ» було складено акт преддоговірного обстеження, з якого вбачається, що ОСОБА_4 був присутній при його складенні, коефіцієнт теплове навантаження становить 0,0168800 Гкал/год. Розрахунок здійснений КП «ХТМ». Зі змісту даного акту вбачається, що споживач від підпису акту відмовився, не зазначив щодо наявності правопорушення в сфері теплопостачання (п. 8) та не просив про виконання розрахунку теплового навантаження та включення його до договору (п. 10) (а.с. 93).

З наданого КП «ХТМ» розрахунку нарахувань за жовтень-грудень 2021 року та січень-квітнень 2013 року вбачається, що КП «ХТМ» при розрахунку споживання теплової енергії на опалення використовувало коефіцієнт теплового навантаження, який дорівнює 0,0168 Гкал/год (а.с. 94).

В судовому засіданні представник КП «ХТМ» надав пояснення, відповідно до яких зазначив, що під час укладення додатку № 1 до договору № 1295 сторонами було узгоджено коефіцієнт теплового навантаження в розмірі 0,0168 Гкал/год, який було визначено у розрахунку навантаження , наданого попереднім власником приміщень. Будь-яких заперечень щодо розрахунку коефіцієнту теплового навантаження ОСОБА_4 заявлено не було, власного розрахунку надано не було.

З акту обстеження систем теплопостачання об`єкта № 173/4531 від 15.12.2010 року вбачається, що система опалення приміщень користувача ОСОБА_4 є єдиною та неподільною частиною системи опалення житлового будинку. Приміщення використовуються під магазин продовольчих товарів. Даний акт є підставою для нарахування за користування тепловою енергією без договору з моменту дії договору дарування до моменту підписання договору на поставку теплової енергії з урахуванням виконаних оплат. Користувачу предписано: укласти договір на поставку теплової енергії з КП «ХТМ»; сплатити за користування тепловою енергією без договору; надати розрахунок теплового навантаження, узгоджений у встановленому порядку.

Згідно акту підключення користувача до джерела теплової енергії № 173/21649 від 21.10.2012 року здійснено підключення користувача до опалення (а.с. 10).

Згідно акту відключення користувача від джерела теплової енергії № 173/22087 від 10.04.2013 року здійснено відключення користувача від опалення (а.с. 10).

Відповідно до розрахунку теплового навантаження на опалення приміщень магазину непродовольчих товарів ФО ОСОБА_4 , виконаного ПП «Будспецмонтаж-Чугуїв», погодженого КП «ХТМ» 26.03.2015 року, розмір теплового навантаження становить 0,010233 Гкал/год (а.с. 60, 61, 74-78).

Актом обстеження системи теплопостачання об`єкта № ОКТ/312 від 19.03.2015 року предписано на підставі узгодженого з КП «ХТМ» розрахунку теплового навантаження внести зміни в договір купівлі-продажу теплової енергії (а.с. 59).

З досліджених матеріалів справи та встановлених обставин, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, зважаючи на наступне.

Правовідносини у сфері теплопостачання регулюються ЗУ «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою КМУ від 03.102007 року № 1198 (далі - Правила) та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п. 23 Правил, в редакції, чинній на момент вчинення спірних правовідносин, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 25 Правил у договорі зазначається максимальне теплове годинне навантаження за кожним видом і параметром теплоносія на опалення, вентиляцію, кондиціювання, максимальне, середньогодинне і середньодобове теплове навантаження на гаряче водопостачання, а також місячний, квартальний та річний обсяг постачання теплової енергії.

Судом встановлено, що належні ОСОБА_4 приміщення не відносяться до нежитлового фонду, будинок підєднано до централізованої системи теплопостачання, КП «ХТМ» в період з 01.10.2012 року по 01.05.2013 року було здійснене постачання теплової енергії, ОСОБА_4 користувався тепловою енергією на потреби опалення та гарячого водопостачання, коефіцієнт теплового навантаження був визначений та узгоджений сторонами в розмірі 0,0168 Гкал/год. в додатку № 1 та 4 до договору № 1295, під час підписання даного договору ОСОБА_4 не заперечував щодо розміру коефіцієнту теплового навантаження, власного розрахунку не надав, з підписаних ним додатків № 1 та 4 вбачається, що він був освідомлений про те, що розрахунок теплового навантаження виконаний був КП «ХТМ» 07.02.2007 року.

Зважаючи на зазначене, суд критично ставиться до доводів відповідача за первісним позовом щодо вчинення правочину під впливом обману з боку КП «ХТМ» та вважає дані доводи тактикою захисту.

Судом не встановлено факту навмисного введення ОСОБА_4 в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Умисел КП «ХТМ» на введення ОСОБА_4 в оману останнім не доведений.

ОСОБА_4 при підписанні договору № 1295 був ознайомлений з абз. 3 п. 5.6., відповідно до якого розрахунок теплових навантажень здійснюється за рахунок споживача проектними організаціями, які мають ліцензію, та узгоджується теплопостачальною організацією. При відсутності цього, нарахування за спожиту теплову енергію здійснюється згідно з розрахунком, зробленим теплопостачальною організацією та затвердженими відомчими нормами. ОСОБА_4 до 2015 року не було здійснено власного розрахунку теплового навантаження.

Доводи відповідача за первісним позовом щодо нездійснення КП «ХТМ» розрахунку теплового навантаження є неспроможними, оскільки розрахунок теплових навантаження, відповідно до умов договору № 1295 повинен бути здійснений саме за рахунок споживача проектними організаціями, які мають відповідну ліцензію. Заперечуючи проти первісного позову та обґрунтовуючи зустрічний позов відповідач в основу доводів покладає незгоду з розміром коефіцієнту теплового навантаження та фактично ототожнює розрахунок теплового навантаження, який можуть визначити лише організації з відповідною ліцензією, з розрахунком нарахування за спожиту теплову енергію, обов`язок здійснення якого покладено абз. 3 п. 5.6. договору № 1295 на КП «ХТМ» у разі ненадання споживачем власного розрахунку теплового навантаження.

КП «ХТМ» не зобов`язано під час укладення договору самостійно визначати коефіцієнт теплового навантаження та здійснювати розрахунок теплового навантаження, а лише зобов`язано здійснити нарахування за фактично спожиту теплову енергію згідно з самостійно зробленим розрахунком на підставі визначеного в договорі коефіцієнту теплового навантаження. Дане твердження повністю узгоджується зі змістом п. 23 Правил, відповідно до якого обсяг спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі.

З п.5 додатку № 1 до договору № 1295 вбачається, що сторонами визначена та узгоджена орієнтовна вартість теплової енергії, що постачається споживачу за поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент укладення договору та відповідно до коефіцієнту теплового навантаження, визначеного у договорі № 1295.

КП «ХТМ» надано до суду розрахунок нарахування за спожиту теплову енергію з урахування узгодженого сторонами в договорі № 1295 коефіцієнту теплового навантаження, який дорівнює 0,0168 Гкал/год., відповідно до якого розмір заборгованості за надані послуги, що є предметом первісного позову, співпадає з вартістю спожитої теплової енергії (а.с. 94).

Під час укладення договору та продовж періоду, за який виникла заборгованість за спожиті послуги ОСОБА_4 не мав будь-яких перешкод для надання КП «ХТМ» розрахунку теплового навантаження. Також судом не встановлено, що КП «ХТМ» чинило будь-які перешкоди останньому в наданні такого розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Під час дослідження письмових доказів судом не встановлено будь-який фактичних даних, з яких вбачається, що КП «ХТМ» не дотрималося процедури укладення договору та додатку № 1 до нього чи порушило його умови, порушило затвердженні відомчі норми при здійсненні розрахунку нарахування за спожиту теплову енергію тощо.

Щодо викладених в зустрічному позові доводів ОСОБА_4 про введення його в оману та визнання недійсним додатку № 1 в частині визначеного коефіцієнту теплового навантаження, то суд вважає їх недоведеними, а зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом ОСОБА_4 посилався на те, що він був фактично введений в оману КП «ХТМ» в частині визначеного коефіцієнту тепового навантаження, що у відповідності до ч. 3 ст.203 ЦК України є підставою для визнання додатку № 1 до договору № 1295 в цій частині недійсним.

Відповідно до ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Тлумачення ст. 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14 зроблено висновок, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 88 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на наведене вище, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не довів підстав для визнання недійсним додатку № 1 до договору № 1295 в частині розміру коефіцієнту теплового навантаження.

Зважаючи на те, що друга позовна вимога зустрічного позову про зобов`язання КП «ХТМ» здійснити перерахунок вартості спожитої теплової енергії за період з 01.10.2012 року по 30.05.2015 року споживачу ОСОБА_4 є похідною від позовної вимоги щодо визнання недійсним додатку № 1 до договору № 1295 в частині встановлення коефіцієнту теплового навантаження, суд також відмовляє в задоволенні даної позовної вимоги.

Суд критично ставиться до наведених в судовому засіданні представником ОСОБА_4 доводів щодо необізнаності останнього про складення акту преддоговірного обстеження та акту обстеження системи теплового об`єкта, який містить приписи про надання ОСОБА_4 розрахунку теплового навантаження, та не вважає їх правовою підставою для задоволення зустрічного позову, оскільки ОСОБА_4 було підписано договір № 1295, згідно умов якого він зобов`язаний здійснити розрахунок теплових навантажень.

Щодо первісного позову, то суд дійшов висновку про його задоволення у повному обсязі, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Згідно ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартплати за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Відповідно до ч.1 ст. 68 ЖК УРСР, в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції до 01.05.2019 року (далі Закон в редакції до 01.05.2019 року), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 13 Закону в редакції до 01.05.2019 року, одним з видів житлово-комунальних послуг є комунальні послуги, до яких відносяться централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

Статтею 20 Закону в редакції до 01.05.2019 року передбачено, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду (далі ВП ВС) від 07.07.2020 по справі № 712/8916/17 (номер в ЄДРСР 91460925) викладено наступні висновки щодо застосування норм права.

Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року) (п. 77 Постанови ВП ВС).

Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року).Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті 13Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року) (п. 78 Постанови ВП ВС).

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (п. 79 Постанови ВП ВС).

Враховуючи наведене та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача за первісним позовом на користь позивача судовий збір в розмірі 268,21 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (ідентифікаційний код юридичної особи 31557119, місцезнаходження: вул. Мефодіївська, буд. 11, м. Харків) заборгованість, що виникла за спожиту теплову енергію у приміщенні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 жовтня 2012 року по 01 травня 2013 року в розмірі 26 734,26 грн. (двадцять шість тисяч сімсот тридцять чотири гривні двадцять шість копійок), інфляційні витрати в розмірі 19,90 грн. (дев`ятнадцять гривень дев`яносто копійок), три відсотки річних в розмірі 66,82 грн. (шістдесят шість гривень вісімдесят дві копійки).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про зобов`язання здійснити перерахунок та визнання недійсним додатку № 1 від 01 жовтня 2010 року до договору купівлі теплової енергії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (ідентифікаційний код юридичної особи 31557119, місцезнаходження: вул. Мефодіївська, буд. 11, м. Харків) судовий збір в розмірі 268,21 грн. (двісті шістдесят вісім гривень двадцять одна копійка).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Поволяєва