Дата документу 21.10.2021 Справа № 310/3833/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 310/3833/21 Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т.А.
№ 22-ц/807/3192/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Онищенко Е.А.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 липня 2021 року по справі за заявою адвоката Шаркової- Мирошниченко Наталі Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 про скасування судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 липня 2021 року заяву адвоката Шаркової- Мирошниченко Наталі Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасовано судовий наказ № 310/3833/21, виданий 31 травня 2021 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 01.01.2019 р. по 01.05.2020 р., з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми у загальній сумі 3138, 70 грн. та судового збору в розмірі 227 грн.

У частині стягнення судових витрат відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду в частині відмови у стягненні судових витрат ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати в частині відшкодування судових витрат.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 13.07.2021 р. ОСОБА_1 через представника адвоката Шаркову - Мирошниченко Н.А. звернувся до суду з заявою, в якій просив скасувати судовий наказ по справі № 310/3833/21, виданий 31.05.2021 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» заборгованість за спожиту електричну енергію, інфляційних втрат, 3 % річних та судового збору.

Свою заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що заяву про видачу судового наказу про стягнення з нього заборгованості пред`явлено до неналежного боржника, оскільки об`єкт власності, а саме кв. АДРЕСА_1 та особовий рахунок № НОМЕР_1 не належать йому. Просив скасувати зазначений судовий наказ, виданий 31.05.2021 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, оскільки не згоден з ним.

Крім того, просив вирішити питання про розподіл судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 113 грн. 50 коп., правничої допомоги: 4000 грн. та гонорару успіху 2000 грн.

Як встановив суд першої інстанції, 31.05.2021 року за заявою ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» заборгованість за спожиту електричну енергію, інфляційних втрат та 3 % річних та судового збору.

Згідно поштового повідомлення судовий наказ був отриманий ОСОБА_1 01.07.2021 року.

Відповідно до частини другої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування.

Як зазначив суд першої інстанції, згідно із частиною третьою статті 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Виходячи з зазначених положень закону, суд першої інстанції зробив висновок про те, що законодавцем визначені процесуальні дії суду, які можуть мати місце разом зі скасуванням судового наказу - поворот виконання судового наказу, а відтак не передбачено стягнення будь яких витрат боржника ( судових витрат ), пов`язаних зі скасуванням судового наказу.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що наявність заяви про скасування судового наказу свідчить про незгоду боржника з цим наказом, а отже, про наявність спору, а відтак справа може бути розглянута в позовному провадженні.

Натомість судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у стягненні судових витрат.

Так, при апеляційному розгляді представник стягувача ( кредитора) зазначив про те, що після скасування судового наказу позов до боржника не заявлявся, обставини зазначені боржником щодо помилковості заявлених до нього вимог не перевірялися, що унеможливлює висновок про те, що судові витрати можуть бути стягнені за результатами розгляду спору у позовному провадженні, якого на даний час не існує.

За положеннями ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу ( пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України).

За змістом положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

З зазначеного, суд зробив висновок про те, що судові витрати на правничу допомогу також підлягають розподілу тільки за результатами остаточного розгляду справи.

ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судового збору.

Разом з тим, судова колегія вважає, що понесення боржником витрат на заперечення проти судового наказу є складовою судового захисту.

Відмова у стягненні таких витрат, обумовлених виключно зверненням кредитора до суду, суперечитиме встановленому у ст. 19 ЦПК принципу верховенства права, фактично позбавляє боржника можливості компенсувати такі витрати.

Так, наразі спору між тими ж сторонами в позовному провадженні немає, а відтак остаточне врегулювання або вирішення спору у судовому порядку неможливе.

Судова колегія враховує також ту обставину, що регулювання судових витрат належить до розд. I "Загальнi положення" ЦПК, а тому поширюється на всi категорії цивiльних справ, у тому числi на наказне провадження.

Таким чином, законодавство необхідно тлумачити системно, а отже, вважати, що компенсація судових витрат у наказному провадженні не суперечить закону.

Витрати на правову допомогу також належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Виходячи з цього можна зробити висновок про те, що в наказному провадженні витрати на сплату судового збору та правову допомогу за умови достатньої обґрунтованості їх розміру, повинні стягуватися з боржника або кредитора в залежності від наслідків розгляду справи.

Відтак оскаржувана ухвала підлягає частковому скасуванню у частині відмови у стягненні судових витрат.

Вирішуючи питання про розмір компенсації судових витрат та їх обґрунтованість судова колегія виходить з наступного.

Беззаперечному стягненню з кредитора підлягають витрати, понесені боржником при сплаті судового збору за скасування судового наказу та апеляційне оскарження.

Що стосується витрат на правничу допомогу, судова колегія враховує встановлений у ст. 11 ЦПК принцип пропорційності та вважає що вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Зокрема, апелянт просив про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 гр.

Такий розмір не відповідає принципу пропорційності з урахуванням складності справи та обсягу дій, які мали бути вчинені задля надання правничої допомоги, розмір майнових претензій кредитора, який становив лише 3 138 гр., та є значно меншим порівняно з заявленими компенсаційними вимогами.

Також не підлягають стягненню транспортні витрати як такі, що не доведені належними доказами, та витрати на медичні дослідження, які не були обумовлені необхідністю, позаяк їх відсутність не є перешкодою ані для явки до суду, ані для дистанційної участі у судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 липня 2021 року у цій справі скасувати в частині відмови у стягненні судових витрат та ухвалити в цій частині вимог нове рішення.

Стягнути з ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на користь ОСОБА_1 компенсацію витрат на сплату судового збору у розмірі 283 гр. 75 коп. та частково витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 гр. ( дві тисячі гр).

Іншу частину вимог про стягнення судових витрат залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2021 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко