КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

01 листопада 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про відшкодування майнової шкоди,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням, 19 березня 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Тарасова-Патрай К.А. подала (направила поштою) апеляційну скаргу, яка не відповідала вимогам п.3 ч.4 ст.356 ЦПК України, оскільки не оплачена судовим збором у встановленому законом розмірі.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою представник ОСОБА_1 адвокат Тарасова-Патрай К.А. заявила клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору, посилаючись на те, що скаржник звільнений від сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» оскільки подав позовну заяву та апеляційну скаргу про відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку з порушенням його прав.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року клопотання адвоката Тарасової-Патрай К.А. про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відхилено, як необґрунтоване, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року залишено без руху та надано скаржнику десятиденний термін з моменту отримання копії ухвали для сплати судового збору.

На виконання вимог вказаної ухвали, ОСОБА_1 11 серпня 2021 року подав (направив поштою) до суду апеляційної інстанції заяву про усунення недоліків. У поданій заяві скаржник зазначав, що розмір судового збору у сумі 4669,46 грн. у сім разів перевищує суму отриманого ним доходу, що апріорі, є більшим за 5% розміру його річного доходу, із-за карантину було втрачено заробіток, наразі не має стабільного заробітку, сума судового збору є для нього непідйомною, за період з 2019-2021 рік сума його доходу дорівнює 668 грн.74 коп., на підтвердження чого надав копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит в електронному вигляді від 10 серпня 2021 року F1401803. З урахуванням викладеного та враховуючи його майновий стан, просив звільнити його від сплати судового збору та відкрити апеляційне провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги задоволено частково, зменшено ОСОБА_1 розмір судового збору за подання апеляційної скарги на 50 % до 2334 грн.74 коп., а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року повторно залишено без руху та надано скаржнику десятиденний термін з моменту отримання копії ухвали для сплати судового збору у зменшеному судом розмірі.

17 вересня 2021 року копія ухвали суду від 16 вересня 2021 року про повторне залишення апеляційної скарги без руху була направлена засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 та його представнику (а.с.158).

З наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що копію ухвали суду від 16 вересня 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Тарасова-Патрай К.А. отримала за довіреністю 28 вересня 2021 року (а.с.159), однак у зазначений в ухвалі строк, вказані недоліки апеляційної скарги не виправлено, судовий збір у зменшеному судом до 2334,74 грн. розмірі не сплачено.

Натомість позивач ОСОБА_1 06 жовтня 2021 року подав до апеляційного суду заяву про усунення недоліків, де повторно заявив клопотання про звільнення його від сплати судового збору, яку мотивував тим, що навіть зменшена до 2334,74 грн. сума судового збору є для нього занадто великою, просить врахувати суд, що окрім іншого його майно було втрачено у зв`язку з окупацією Луганська, сам він родом із м.Луганськ, з 2017 року є внутрішньо переміщеною особою без власного житла та постійного заробітку, з карантином все тільки погіршується, на підтвердження чого надав копію довідки №1380 від 12 квітня 2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Апеляційний суд вважає викладені у заяві доводи безпідставними з наступних міркувань.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, згідно ч.1 ст.1 якого внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Перелік пільг для внутрішньо переміщених осіб визначені у ст.ст.7,8,9 цього Закону. Серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору.

З викладених вище підстав твердження позивача про необхідність його звільнення від сплати судового збору у зв`язку з тим, що все його майно було втрачено у зв`язку з окупацією Луганська недоречні, бо позивач, забезпечуючи себе самостійно, не вказує розмір доходу, за рахунок якого він існує, бо поза всяким сумнівом очевидним є те, що людина потребує щоденного харчування та задоволення інших потреб.

Натомість документи, які можуть свідчити про майновий стан, зокрема, докази наявності чи відсутності на праві власності нерухомого майна, докази наявності чи відсутності на праві власності рухомого майна, тощо, позивач не надав.

Обставини, зазначені у заяві, не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки не підтверджують з достовірністю скрутний матеріальний стан заявника, що перешкоджає йому виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої апеляційної скарги судовим збором.

Вказане ґрунтується на такій конституційній засаді судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції України) та узгоджується із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Враховуючи те, що скаржником не наведено обґрунтованих підстав, за яких суд апеляційної інстанції може звільнити від сплати судового збору, та не надано документів, які свідчать про важкий майновий стан позивача і відсутність у нього джерел доходу, повторну заяву про звільнення від сплати судового збору відхилити.

Посилання скаржника у заяві на те, що незвільнення його від сплати судового збору буде перешкоджати йому у доступі до правосуддя апеляційний суд відхиляє як безпідставні.

Так згідно п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

З аналізу ст.8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї із вказаних у статті умов.

Вирішення питання щодо звільнення від сплати судового збору чи його зменшення перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Звільнення від сплати судового збору за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципуїх рівності.

Встановлено, що скаржник просить звільнити його від сплати судового збору в повному обсязі. При цьому не надав достатніх відомостей про його майновий стан, зокрема не надав відомостей про наявність чи відсутність нерухомого майна чи цінного рухомого майна (транспортних засобів).

ЄСПЛ неодноразово вказував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст.6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії», рішення від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»).

За таких обставин зменшення судом на 50 % розміру судового збору грунтується на законі та переслідує легітимну мету, а також має розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами і поставленою метою та не суперечитьпринципу доступу до правосуддя.

Згідно положень ст.ст.185, 357 ЦПК України якщо стороною не усунуто недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.

З огляду на неусунення недоліків, зокрема несплату ОСОБА_1 судового збору у зменшеному судом на 50 % до 2334,74 грн. розмірі, апеляційний суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для повернення позивачу апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року.

Апеляційний суд роз`яснює, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду з апеляційною скаргою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ст.ст.185, 357 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Повторно відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про відшкодування майнової шкоди визнати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: