Провадження № 22-ц/811/1259/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:42
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Симця В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на заочне рішення Залізничного районного суду міста Львова від 15 березня 2013 року,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 15 березня 2013 року, яке оскаржується, задоволено позов Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Банк «Форум» (в подальшому Банк») до ОСОБА_3 та стягнуто з відповідачки на користь згаданого банку 78 704, 86 доларів США, що в еквіваленті становить 629 087 грн. 95 коп., - суму основного боргу та нарахованих відсотків за кредитним договором, а також 58 571 грн. 82 коп. штрафних санкцій, а всього 687 659 грн. 77 коп. (том 1, а.с. 24).

У серпні 2016 року відповідачка ОСОБА_3 змінила своє прізвище на ОСОБА_4 , що стверджується Свідоцтвом про зміну імені, копія якого є наявною у матеріалах справи (том 1, а.с. 68).

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 11 липня 2019 року (залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року; том 1, а.с. 279-284) задоволено заяву ТзОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та ухвалено замінити у виконавчому провадженні щодо виконання вищезгаданого рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15.03.2013 року (у цивільній справі №1309/10426/12 за позовом ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0023/07/6.10-N у розмірі 687 659 грн. 77 коп. та суми сплаченого судового збору у розмірі 3 219 грн.) вибулого стягувача (ПАТ «Банк Форум») на його правонаступника ТзОВ «Фінансова компанія «Веста» (том 1, а.с. 59-60).

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 04 березня 2020 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду міста Львова від 15 березня 2013 року (а.с. 186) і її представник оскаржив згадане заочне рішення суду в загальному порядку.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та на неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що на час звернення Банку до суду з позовом заборгованість ОСОБА_3 «не була в розмірі пред`явленому банком до стягнення», оскільки пунктом 5.3 Кредитного договору встановлено, що невиконання або неналежне виконання Позичальником зобов`язань по поверненню суми кредиту, сплаті процентів та зобов`язань, передбачених пунктом 3.3 цього договору, є умовами, при настанні яких припиняється кредитування Банком Позичальника, а Позичальник здійснює дострокове повернення отриманих кредитних коштів Банку та сплачує проценти за користування кредитними коштами. А станом на 24.12.2007 року у ОСОБА_3 вже існувала заборгованість зі сплати тіла кредиту, що стверджується вимогою самого Банку до ОСОБА_3 про погашення боргу. Відтак, Банк ще в кінці 2007 року отримав вимагати від ОСОБА_3 дострокового повернення кредиту та сплати відповідних процентів і саме з цього часу Банк втратив право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а відтак вважає, що вимога позивача про стягнення нарахованої на тіло кредиту та проценти неустойка за період з 2008 року по час пред`явлення позову є необґрунтованою.

З урахуванням вищенаведеного вважає, що строк позовної давності по вимогах щодо стягнення тіла кредиту та процентів закінчився в кінці 2010 року, а тому просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність, оскільки в першій інстанції «заочний розгляд справи не дав можливості ОСОБА_3 заявити про застосування строків позовної давності» (а.с. 138-142).

Сторони та їхні представники, будучи своєчасно належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи 25 жовтня 2021 року (зокрема: представник апелянта, адвокат Докторевич Р.А., 13.08.2021 року; том 2, а.с. 63, 94-95, а стягувач, ТзОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», 16.08.2021 року; том 2, а.с. 64, 94-95), в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається (не заперечується) учасниками справи наступне.

23 липня 2007 року між Банком та відповідачкою було укладено кредитний договір № 0023/07/6.10-N (в подальшому «Кредитний договір»), згідно якого Банк надав відповідачці кредит для нерухомості в сумі 51 900 доларів США зі сплатою за користування цим кредитом 11,5 % річних строком по 21 липня 2017 року (том 1, а.с. 7-8).

18 липня 2012 року Банк звернувся до відповідачки з письмовою Вимогою «у 30-ти денний строк виконати свої зобов`язання щодо дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом» (том 1, а.с. 13).

07 грудня 2012 року Банк звернувся з даним позовом до суду: мотивуючи його тим, що вищезгадана Вимога Банку від 18 липня 2012 року відповідачкою була залишеною без реагування (том 1, а.с. 2-6).

В матеріалах справи відсутні докази про отримання відповідачкою вищезгаданого позову Банку, а також про те, що їй було відомо про судовий розгляд даної справи судом першої інстанції.

15 березня 2013 року судом було ухвалено заочне рішення, яким позов Банку було задоволено у повному обсязі і яке є предметом апеляційного оскарження (том 1, а.с. 24).

Як вже зазначалося вище, ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 04 березня 2020 року було залишено без задоволення заяву відповідачки про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду міста Львова від 15 березня 2013 року (а.с. 186) і її представник оскаржив згадане заочне рішення суду в загальному порядку.

10 червня 2020 року ухвалою Львівського апеляційного суду за вищезгаданою апеляційною скаргою на заочне рішення було відкрито апеляційне провадження, а ухвалою від 22 червня 2020 року справу було призначено до розгляду (том 1, а.с. 211, 218).

Частиною 5 статті 12 ЦПК України встановлено (зокрема), що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій (пункт 3), а також сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4).

Оскільки відповідачка не приймала участі у розгляді справи судом першої інстанції, то матеріали справи не містять розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи Банком.

Не було таких розрахунків додано відповідачкою та її представником і до апеляційної скарги.

В той же час, за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі № 753/7883/15 (рішення у ЄДРСР № 75498350), доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості (у нашому випадку наведені у апеляційній скарзі) є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

З урахуванням вищезгаданих вимог, наведених у частині 5 статті 12 ЦПК України, в ході апеляційного провадження у справі сторонам спору було роз`яснено їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема наслідки неподання відповідачкою (апелянтом) власного розрахунку кредитної заборгованості, а правонаступником Банку спростувань (за наявності таких) розрахунків кредитної заборгованості поданих апелянтом.

26 лютого 2021 року відповідачкою було подано до суду Заяву про застосування строків позовної давності, у якій міститься посилання на те, що «позивач звернувся до суду з позовом 30 листопада 2012 року …, а тому щонайменше усі щомісячні платежі на погашення тіла кредиту та відсотків, які повинні були бути сплачені до 30.11.2009 року, пред`явленні до стягнення поза межами строків позовної давності» - без наведення у цій Заяві … відповідних розрахунків сум, які (на думку апелянта) підлягають до стягнення (мали б бути сплаченими нею після 30.11.2009 року в межах строку позовної давності), а також сум, до яких підлягають до застосування положення про наслідки спливу позовної давності («сплачені до 30.11.2009 року»; том 2, а.с. 3-6).

(Як вже зазначалося вище, подана відповідачкою апеляційна скарга також містить вимогу про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності: однак також без наведення відповідних розрахунків).

В свою чергу, ТзОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» 15 травня 2021 року подало до суду свої Заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, у яких зазначає, що «перебіг позовної давності почався з 08.02.2012 року», однак «вже у вересні 2012 року Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором» (том 2, а.с. 23-30; 69-80).

В той же час (як вже зазначалося вище), матеріалами справи безспірно стверджується, що Банк звернувся до відповідачки з письмовою Вимогою саме 18 липня 2012 року (том 1, а.с. 13), а не у 08.02.2012 року, а з позовом до суду 07 грудня 2012 року (том 1, а.с. 2-6), а не «у вересні 2012 року».

Натомість, 17 травня 2021 року представник відповідачки (апелянта) подав до суду письмові Пояснення на заперечення на заяву про застосування строку позовної давності (з доказами надіслання таких також і позивачу на електронну адресу).

В цих Поясненнях … представник відповідачки (апелянта) звертає увагу на те, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за Кредитним договором (на погашення тіла кредиту та відсотків) визначається за кожним з цих чергових щомісячних платежів з моменту його прострочення, а відтак із застосуванням позовної давності з відповідача не підлягають стягненню (згідно розрахунків наведених в додатку до цих Пояснень ….) 10 380 доларів США заборгованості по тілу кредиту за період з 23.11.2007 року по 23.11.2009 року; 10 010, 80 доларів США заборгованості із сплати відсотків по кредиту за період з 23.11.2007 року по 23.10.2011 року (разом 20 390, 80 доларів США = 10 380 + 10 010, 80); 25 066 грн. 78 коп. заборгованості із сплати пені по тілу кредиту за період з 23.11.2007 року по 31.11.2011 року та 27 915 грн. 30 коп. заборгованості із сплати пені по відсотках за період з 23.11.2007 року по 23.10.2011 року (разом 52 982 грн. 08 коп. = 25 066 грн. 78 коп. + 27 915 грн. 30 коп.).

Крім цього, вищезгадані Пояснення … представника апелянта містять посилання на правову позицію, яка міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, згідно якої той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції (том 2, а.с. 31-39).

Розрахунки апелянта, наведені у вищезгаданих Поясненнях на заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, жодним чином ТзОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» спростованими так і не були.

Як вже зазначалося вище, у матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідачки судом першої інстанції про час і місце розгляду справи згаданим судом, а відтак вона не брав участі у такому розгляді. Наведені обставини (з урахуванням вищезгаданої правової позиції Великої Палати Верховного Суду) є підставою для позитивного вирішення апеляційним судом заяви відповідачки (вперше заявленої у поданій нею апеляційній скарзі на оскаржуване заочне рішення) про застосування позовної давності.

Оскаржуваним рішенням стягнуто з відповідачки на користь позивача 78 704, 86 доларів США суми основного боргу та нарахованих відсотків за кредитним договором, а також 58 571 грн. 82 коп. штрафних санкцій (том 1, а.с. 24).

Як вбачається з розрахунків, які наведені у вищезгаданих Пояснення на заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, позовні вимоги стосовно стягнення з відповідачки 20 390, 80 доларів США (10 380 + 10 010, 80) суми основного боргу та нарахованих відсотків за кредитним договором заявлені за спливу позовної давності, а тому в задоволенні позовних вимог у цій їх частині слід відмовити за спливом позовної давності, відповідно зменшивши суму основного боргу та нарахованих відсотків за кредитним договором, яка підлягає до стягнення з відповідачки, до 58 314, 06 доларів США (78 704, 86 доларів США - 20 390, 80 доларів США).

Відповідно, з вищенаведених підстав підлягає зменшенню до 5 589 грн. 74 коп. і розмір штрафних санкцій, які підлягають до стягнення з відповідачки:

58 571 грн. 82 коп. 52 982 грн. 08 коп. = 5 589 грн. 74 коп.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а підпунктом «в» пункту 4 частини 1 ст. 382 ЦПК України встановлено, що в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За результатами апеляційного розгляду даної справи суд прийшов до висновку про те, що до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягає 74,09 % від заявлених позовних вимог.

Позовна заява оплаченою судовим збором у розмірі 3 219 грн. (том 1, а.с. 17).

Відтак, до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягає 2 385 грн. 02 коп. (74,09 % від 3 219 грн.).

Відповідачка сплатила при подачі апеляційної скарги на заочне рішення 4 828 грн. 50 коп. судового збору (том 1, а.с. 210).

74,09 % від 4 828 грн. 50 коп. = 3 577 грн. 44 коп.

Відтак, до стягнення з ТзОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (як правонаступника позивача) на користь відповідачки підлягає 1 251 грн. 06 коп. (4 828 грн. 50 коп. - 3 577 грн. 44 коп.).

Частиною 10 статті 141 ЦПК України встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Різниця між судовими витратами, які слід стягнути з відповідачки на користь позивача (його правонаступника) і навпаки, складає (2 385 грн. 02 коп. - 1 251 грн. 06 коп.) 1 133 грн. 96 коп.

Керуючись ст.ст. 133, 141, 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Залізничного районного суду міста Львова від 15 березня 2013 року змінити, виклавши перших три абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:

«Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 0023/07/6.10-N від 23 липня 2007 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» 58 314, 06 доларів США основного боргу та нарахованих відсотків за кредитним договором, а також 5 589 грн. 74 коп. пені.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» 1 133 грн. 96 коп. в якості різниці судових витрат, які понесли сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 25 жовтня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.