Справа № 357/8847/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Нізова А. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 м. Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частини правочину дійсним та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що 15 травня 2019 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого остання передала у власність відповідачу земельну ділянку площею 0,0516 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .. Ціна договору документально становила 62 000,00 грн., однак фактично за усної домовленості з відповідачем, позивачка отримала кошти у розмірі еквівалентному 7 000 дол. США, а залишок у розмірі еквівалентному 3 000 дол. США відповідач зобов`язувався віддавати частинами до лютого 2020 року. Однак на даний час відповідач своє зобов`язання не виконав та всіляко уникає його виконання. А тому, позивачка просить визнати частину правочину - нотаріально посвідченого договору від 15.05.2019 року купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованого у реєстрі за №592, в частині визначення ціни договору, а саме те, що продаж за домовленістю сторін вчинено за суму, яка еквівалентна 10 000 дол. США, дійсним; стягнути з відповідача залишкову частину ціни купівлі-продажу земельної ділянки, оформленої згідно нотаріально посвідченого договору від 15.05.2019 року купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованого у реєстрі за №592, у сумі, еквівалентній 3 000 дол. США; вирішити питання розподілу судових витрат.

Ухвалою суду від 22 вересня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався.

Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені нормативними положеннями ст.16 ЦК України.

Згідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 3, ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Так, судом встановлено, що 15 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі продажу земельної ділянки, за умовами якого продавець передає (продає) у власність покупця, а покупець приймає у власність (купує) земельну ділянку площею 0,0516 га з кадастровим номером :06:047:0063 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та зобов`язується сплатити його вартість за ціною та на умовах, встановлених у цьому договорі.

Згідно до п. 2.1. Договору цей продаж за домовленістю сторін вчинено за 62 000,00 грн., які продавець отримав у повному обсязі від покупця при підписанні цього договору. Своїми підписами сторони підтверджують відсутність фінансових або будь-яких інших претензій одна до одної з приводу проведеного розрахунку.

Відповідно п. 2.2. Договору ринкова вартість земельної ділянки, згідно висновку про ринкову вартість земельної ділянки, виданого 14 травня 2019 року ПП «М.С.Консалтинг» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №693/18, виданий 05 вересня 2018 року Фондом державного майна України, становить 61 920,00 гривень.

Пунктом 5.3. Договору визначено, що право власності на земельну ділянку виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього права відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України. Згідно ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Позивачка, звертаючись до суду з даним позовом посилається на те, що дійсна вартість земельної ділянки, обумовлена сторонами під час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, складала 10 000 дол. США та під час продажу земельної ділянки відповідач частково провів розрахунок, сплативши позивачці 7 000 дол. США, а залишок зобов`язався сплатити до лютого 2020 року.

Однак на теперішній час відповідач не виконав свої зобов`язання за договором та уникає його виконання.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

В разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору (ст. 652 ЦК України).

Приписами ст. 653 ЦК України встановлено, що якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довела суду істотність допущеного відповідачем порушення договору у вигляді часткової сплати ціни договору.

Укладаючи договір купівлі-продажу, сторони такого правочину погодили, що у тексті цього договору зафіксовано всі його істотні умови, що стосується купівлі-продажу земельної ділянки. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, після підписання договору не мають правового значення.

В якості доказу на підтвердження обставин укладення і виконання спірного договору позивачка надає довідки про результати розгляду звернення ОСОБА_1 від 04.06.2020 року та від 02.09.2020 року складених Білоцерківським ВП ГУ НП в Київській області, в яких містяться пояснення відповідача ОСОБА_2 та директора агентства нерухомості Самбора О.В.

Однак зазначені довідки не містять підтверджень того, що після укладення спірного правочину за відповідачем зберігалося зобов`язання сплатити позивачці частину вартості проданої земельної ділянки, в тому числі, умов та строків такого зобов`язання.

Інших доказів на підтвердження позовних вимог позивачка суду не надала.

Враховуючи, що позивачка не довела та не підтвердила жодними належними та допустимими доказами позовні вимоги, суд дійшов висновку що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду, залишаються за ним.

Керуючись ст.ст.10,12,13,77,78,81,133,141,259,263-265,268,354,355 ЦПК України, на підставі ст.ст.651,652,653 Цивільного кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБ. І. Кошель