ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 952/877/20 Головуючий суддя І інстанції Яценко Є. І.
Провадження № 22-ц/818/1503/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з договорів споживчого кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії: Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Прасолова Ігоря Вадимовича на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 18 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Яценка Є.І., по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.04.2017 в розмірі 105023,89 грн та судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.04.2017 відповідачу було відкрито у ПАТ КБ «Приват Банк» кредитний рахунок, що підтверджується Випискою по рахунку та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, зазначеного у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитку картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25000,00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Договір про надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 15.06.2020 має заборгованість 105023,89 грн, яку позивач просив стягнути в судовому порядку.

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 18 листопада 2020 року задоволено позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк», м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, індекс 01001, (рах. № НОМЕР_2 , МФО 305299, ), заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.04.2017, а саме: 98030,29 грн - заборгованість за кредитом; 6993,60 грн - заборгованість за простроченими відсотками, та судовий збір в розмірі 2 102,00 грн, а всього стягнути 107125, 89 грн ( сто сім тисяч сто двадцять п`ять грн. 89 коп.).

Не погоджуючись з рішенням районного суду, адвокат Прасолов І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, поданої через суд першої інстанції 18.12.2020, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Вважає, що оскаржене рішення було прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без повного та всебічного з`ясування обставин справи.

Послався на те, що судовий розгляд справи відбувся за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про цю справу. Відповідач заперечив факт укладення договору кредиту б/н від 03.04.2017 з АТ КБ «ПриватБанк», оскільки він цього не пам`ятає. Крім того, вважає, що у даній справі суд помилково не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, згідно з якою суд не мав права задовольняти позовні вимоги ПриватБанку про стягнення процентів, адже позичальник не підписав жодного документу, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати таких платежів.

09 березня 2021представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Прасолов І.В. подав до суду уточнену апеляційну скаргу, в якій він доповнив свої доводи та підстави для скасування згаданого рішення суду першої інстанції, а саме: вказав на те, що наявні у справі довідки про видачу кредитних карток, а.с. 78, у достатній мірі не свідчать про те, що вони були видані за кредитним договором б/н від 03.04.2017; надана позивачем виписка по особовому рахунку не містить обов`язкових реквізитів для такого документу про номер особового рахунку, за яким була надана і тому не можна вважати, що вона стосується кредитного договору б/н від 03.04.2017, а.с. 12-20; розрахунок тіла кредиту у розмірі 98030,29 грн. не узгоджується із довідкою про зміну умов кредитування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 про максимально встановлений кредитний ліміт у розмірі 25000 грн, а.с. 27; розрахунки позивача є помилковими, оскільки позивач включив до тіла кредиту списання за кредитною карткою № НОМЕР_3 щомісячних платежів за послугами «Миттєва розстрочка» та «Оплата частинами» за покупку в Фокстрот, тобто включив до тіла кредиту кошти, які фактично відповідачем не отримувалися; позивач не довів надання згоди з боку відповідача на нарахування будь-яких процентів згідно отриманих грошових коштів, і тому в цій частині розрахунки позивача є явно необґрунтованими. Вказав, що для отримання більш повної інформації з цього приводу відповідач звернувся до банку з відповідним запитом 24.02.2021, відповіді на який не отримав (а.с. 142-143).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.

З огляду на те, що доповнення до апеляційної скарги були надані апелянтом зі значним спливом строку на апеляційне оскарження, він також не подав до суду апеляційної інстанції докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, суд апеляційної інстанції відповідно до вказаних норм ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦПК України їх не враховує.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що апелянт діє в особі кваліфікованого представника - адвоката, сторони відповідача мала процесуальну можливість як ознайомитись з матеріалами справи, так і вчасно викласти усі доводи для апеляційного оскарження або принаймні надіслати копію уточненої скарги відповідачу, тому визначений законом порядок подання додаткової скарги не покладає на відповідача надмірний процесуальний тягар, що відповідає принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (постанова КЦС ВС від 21 листопада 2019 року у справі № 199/7514/18, провадження № 61-18120св19).

На адресу Харківського апеляційного суду 30.03.2021 від адвоката Прасолова І.В., надійшло клопотання про витребування доказів та призначення судової експертизи.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року у задоволенні клопотань про витребування доказів та призначення судової експертизи було відмовлено, за їх необґрунтованістю та порушення вимог процесуального права щодо своєчасної подачі доказів до суду.

АТ КБ «Приватбанк» до суду апеляційної інстанції були надані письмові пояснення, в яких зазначено, що 03.04.2017 відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим ним була підписана анкета-заява №б/н від 03.04.2017. Вказана Анкета-Заява заповнюється клієнтом, який звернувся до установи банку з метою отримання банківських послуг, а саме широкого кола банківських послуг у відповідності до законодавства України для ідентифікації та верифікації особи клієнта, що звернувся до банківської установи. З вказаної Анкети-Заяви вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Також з копії анкети-заяви мітко вбачається, що відповідач висловив згоду, що підписанням цієї анкети-заяви він згідно ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднуюсь до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, і які разом з Пам`яткою клієнта та Тарифами складають договір банківського обслуговування, екземпляр якого він отримав шляхом самостійного роздрукування.

Банк пояснив, що Клієнту для користування кредитним лімітом відкривається рахунок в банку та згідно з Постановою НБУ від 17.12.2003 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» п. 2.2. Ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України. Таким чином, підписавши анкету-заяву від 03.04.2017 позичальник був ідентифікований в банку, тому при подальшому отриманні карток, в тому числі 05.03.2018 та 17.09.2018 підписання окремих угод не проводилось, що відповідає нормам чинного законодавства.

Враховуючи доводи апеляційної скарги Банк надав апеляційного суду скриншот з програмного комплексу Банку, а саме: фото відповідача з карткою від 05.03.2018 та 17.09.2018 у відділенні банку.

Банк вважає, що доводи апеляційної скарги щодо не належності наданих доказів та існуючих, на думку відповідача, суперечностей у вказаних доказах, є помилковим та спростовуються матеріалами справи.

Послався на те, що Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04,12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінні квитанцій і касових чекових книжок. Зазначений документ підтверджує встановлення кредитного ліміту, а також користування кредитними коштами. До таких висновків неодноразово приходив ВС, зокрема й у Постановах від 16 вересня 2020 року по справі 638/13529/14, від 03 березня 2021 року по справі 173/436/18.

Також Банк пояснив, що відповідач користувався кредитним лімітом та вносив кошти на погашення кредиту в межах кредитного ліміту з урахуванням принципу поновлюваної кредитної лінії, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Банк звернув увагу суду на той факт, що відповідач окрім встановленого кредитного ліміту скористався сервісами банку «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка». Це кредит, який надається клієнту в межах ліміту, що відкриває банк для цього сервісу в кожному конкретному випадку для цього продукту для конкретного клієнта у випадку придбання товару, оплати послуги в торгівельно-сервісних підприємствах та/або в інтернет-магазинах додатково ліміта, що встановлений клієнту на картковий рахунок. Погашення такого кредиту здійснюється шляхом зарахування власних коштів клієнта па картку. Розмір платежу встановлюється за ануїтетною схемою (рівними частинами). Перший платіж списується з кредитної картки клієнта в момент покупки, надалі всі платежі списуються з картки автоматично в дату відкриття договору. Клієнт повинен щомісячно до дати списання коштів поповнити свою кредитну картку будь-яким способом. У випадку, якщо клієнтом щомісячний платіж не внесено, то банком такий платіж списується автоматично, сума платежу зараховується як окремий кредит поверх ліміту вже встановленого на картку, також відбувається і при встановленому обмеженні на картку, або якщо баланс на картці мінусовий. Заборгованість за даною послугою погашалася Банком за рахунок овердрафту встановленого на кредитну картку, в результаті чого заборгованість за тілом кредиту, є більшою, ніж сума встановленого кредитного ліміту.

Зазначив, що сервіс «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка» не є окремими кредитними договорами, а є тільки додатковими послугами для власників кредитних карт І підписання окремого кредитного договору не вимагається. Оформлення кредиту за зазначеними сервісами підтверджує збільшення ліміту кредитування та пояснює розмір заборгованості за тілом кредиту.

Вказав, що позиція викладена банком повністю відповідає практиці ВС, зокрема викладеній в Постанові від 15 квітня 2020 року по справі № 127/6915/19, де судом прийняті до уваги аналогічні доводи банку відносно сервісів Миттєва розстрочка та Оплата частинами.

Зауважив, що оскільки в анкеті-заяві позичальника від 03.04.2017 процентна ставка та інші складові кредиту не зазначені, відповідно до судової практики ВС заборгованість слід перерахувати.

Послався на те, що Банком надані докази, які підтверджують використання кредитного ліміту, натомість відповідачем не надано до суду жодного доказу, який би свідчив про виконання зобов`язання за договором в повному обсязі.

Вказав, що відповідно до виписки по рахунку та розрахунку заборгованості з 05.03.2018 відповідачем всього фактично використано 128004,49 грн. Також відповідно до виписки но рахунку та розрахунку заборгованості з 05.03.2018 відповідачем фактично внесено (сплачено) 74950,97 грн. Тобто, фактично отримані та використані відповідачем кошти не повернуті відповідачем в добровільному порядку складають: 128004,49 грн - 74950,97 грн = 53053,52 грн.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Відповідач ОСОБА_1 отримав копію ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття провадження від 19.03.2021 31.03.2021 особисто і тому йому особисто було відомо про розгляд його скарги судом апеляційної інстанції, що виходячи із стандарту добросовісної поведінки учасника справи зобов`язувало його цікавитись його подальшим розглядом та перевіряти з цією метою надані ним засоби комунікації, поштову адресу та номер телефону, на предмет надходження кореспонденції та СМС-повідомлень від суду (а.с. 168). У подальшому суд апеляційної інстанції надсилав повістки на єдину відому суду та вказану апелянтом адресу, однак у подальшому судові повістки з повідомленням про судові засідання на 28 квітня 2021, на 09 червня 2021 року, 21 липня 2021 року, 13 жовтня 2021 року повернулися без вручення з позначкою працівника пошти про відсутності адресата (а.с. 173, 193, 206, 224). Суд апеляційної інстанції також надіслав апелянту на вказаний ним номер телефона сформовані за допомогою системи Д-3 судові повістки у формі СМС - повідомлення, які були завчасно доставлені на 09 червня 2021 року, 21 липня 2021 року, 13 жовтня 2021 року (а.с. 191, 205, 222).

Представник відповідача - адвокат Прасолов І.В. особисто під розписку отримав копію ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження у справі та був належним чином повідомлений судом апеляційної інстанції про вищевказані судові засідання. Заяв про відкладення судового засідання, призначеного на 13 жовтня 2021 року до суду апеляційної інстанції від нього не надійшло (а.с. 169, 192, 204, 221, 223).

Позивач також був належним чином повідомлений про згадані судові засідання суду апеляційної інстанції, представник Банку підтримав свої письмові пояснення просив розглянути скаргу за його відсутністю з огляду на епідемічну ситуацію по захворюванню Ковідом (а.с. 170, 195, 208, 226, 228).

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про розгляд справи, що відповідно до ст.ст. 131, 372 ЦПК України не перешкоджає її подальшому розгляду, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

За правилами п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції у повному обсязі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.04.2017 відповідачу було відкрито у ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний рахунок, що підтверджується Випискою по рахунку та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, зазначеного у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитку картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25000,00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Відповідач своєчасно не сплачував Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 15.06.2020 має заборгованість в розмірі 105023,89 грн, з яких: 98030,29 грн - заборгованість за кредитом; 6993,60 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Колегія суддів не може повністю погодитись з висновком районного суду про суму коштів, що підлягають стягненню з відповідача.

У ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно наведений у ст. 207 ЦК України вимог до письмової форми правочину правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушив зобов`язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

За ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, згідно вимог ст.ст. 207, 1055 ЦК України щодо обов`язкової письмової форми договору кредиту та відповідно до принципу правової визначеності, який реалізований у загальних вимогах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, ст. 203 ЦК України, - не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Той факт, що відповідач фактично користувалася грошовими коштами не можна вважати доказом укладення договору кредиту, оскільки у даному випадку згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України саме на Банк покладено тягар доведення факту та умов укладення договору, на підставі якого був заявлений позов. І лише при доведеності цих обставин у відповідача виникає процесуальний обов`язок їх спростування, що відповідає принципу рівності сторін, ч. 2 ст. 12 ЦПК України.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Матеріали справи не містять належних підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанку».

Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, оскільки пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, - судова колегія відхиляє доводи позивача щодо узгодження сторонами порядку нарахування процентів за користування кредитом та неустойки.

За таких обставин Банк не довів, що між сторонами був укладений договір кредиту згідно Умов та Правил, які зазначені у наданих до суду витягів та у довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна».

Тому відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин щодо укладення договору кредиту у формі договору приєднання суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Таким чином, суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неправомірності нарахування відсотків. Наведені з цього приводу доводи скарги є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.

Щодо суми використаних ОСОБА_1 кредитних коштів Банк пояснив суду, що відповідач окрім встановленого кредитного ліміту скористався сервісами банку «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка». Це кредит, який надається клієнту в межах ліміту, що відкриває банк для цього сервісу в кожному конкретному випадку для цього продукту для конкретного клієнта у випадку придбання товару, оплати послуги в торгівельно-сервісних підприємствах та/або в інтернет-магазинах додатково ліміта, що встановлений клієнту на картковий рахунок. Погашення такого кредиту здійснюється шляхом зарахування власних коштів клієнта па картку. Розмір платежу встановлюється за ануїтетною схемою (рівними частинами). Перший платіж списується з кредитної картки клієнта в момент покупки, надалі всі платежі списуються з картки автоматично в дату відкриття договору. Клієнт повинен щомісячно до дати списання коштів поповнити свою кредитну картку будь-яким способом. У випадку, якщо клієнтом щомісячний платіж не внесено, то банком такий платіж списується автоматично, сума платежу зараховується як окремий кредит поверх ліміту вже встановленого на картку, також відбувається і при встановленому обмеженні на картку, або якщо баланс на картці мінусовий. Заборгованість за даною послугою погашалася Банком за рахунок овердрафту встановленого на кредитну картку, в результаті чого заборгованість за тілом кредиту, є більшою, ніж сума встановленого кредитного ліміту.

Зазначив, що сервіс «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка» не є окремими кредитними договорами, а є тільки додатковими послугами для власників кредитних карт І підписання окремого кредитного договору не вимагається. Оформлення кредиту за зазначеними сервісами підтверджує збільшення ліміту кредитування та пояснює розмір заборгованості за тілом кредиту.

Зазначене узгоджується з випискою по рахунку відповідача, що є первинним бухгалтерським документом, яка відповідає положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» щодо первинних бухгалтерських документів і відповідачем при наявності процесуальної можливості всупереч передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку не була спростована.

У справі відсутні відомості про те, що відповідач після отримання 20 листопада 2020 року копії оскарженого рішення суду від 18 листопада 2021 року (а.с. 106) з метою своєчасного, разом з апеляційною скаргою надання до суду апеляційної інстанції нових доказів - був обмежений самостійно та своєчасно отримати від ПриватБанку відповідну інформацію або документи стосовно договору кредиту, на підставі якого суд стягнув суму боргу, а також - інших документів, про які прямо зазначено у оскарженому рішенні суду на підтвердження підстав розглянутого судом позову. Отже поважних причин для такої затримки апелянта у наданні нових доказів до суду апеляційної інстанції у контексті згаданої норми ст. 367 ЦПК України у даному випадку не встановлено.

Доказів того, що ОСОБА_1 не користувався вказаними послугами, не отримував кошти матеріали справи не містить.

Також, ОСОБА_1 не було надано доказів про те, що вказані дії було вчинено не ним, що спростовує .

Також, зі вказаним документом узгоджується пояснення Банку стосовно того, що з 05.03.2018 відповідачем всього фактично використано 128004,49 грн. Також відповідно до виписки но рахунку та розрахунку заборгованості з 05.03.2018 відповідачем фактично внесено (сплачено) 74950,97 грн. Тобто, фактично отримані та використані відповідачем кошти не повернуті відповідачем в добровільному порядку складають: 128004,49 грн - 74950,97 грн = 53053,52 грн.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у сумі 53053,52 грн в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

У справі відсутні зворотні розписки чи інші документи про отримання відповідачем судової повістки у судове засідання, яке було призначено судом першої інстанції на 18 листопада 2020 року, коли судом було ухвалено оскаржене рішення по суті спору, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування такого рішення суду.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до порушення норм матеріального і процесуального права, доводи скарги частково спростовують висновки суду, у даному випадку наявні підстави, які визначені п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України для зміни по суті оскаржене рішення та задоволення позову частково.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Оскільки визначені у п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України безумовні підстави для скасування рішення, з урахуванням наявності згаданих у п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України правових підстав для зміни рішення по суті, - за своїми правовими наслідками у дані справі мають формальний характер для остаточного розв`язання спору, - то суд апеляційної інстанції відповідно до принципу верховенства права та пропорційності, які не допускають надмірного правого (юридичного) формалізму та для забезпечення виконання зазначеного у ст. 2 ЦПК України завдання цивільного судочинства у даному випадку вважає за необхідне застосувати норми п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та змінити рішення по суті спору.

Питання про розподіл судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 18 листопада 2020 року - змінити.

Зменшити розмір стягнення заборгованості та стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (), заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.04.2017 у розмірі 53053 (п`ятдесят три тисячі п`ятдесят три) гривні 52 копійки.

В іншій частині у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 498 (чотириста дев`яносто вісім) гривень 17 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 27 жовтня 2021 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.