Справа № 509/2241/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участі секретаря судового засідання Степанової Н.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Служби у справах дітей Великодолинської селищної ради Головатої В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Великодолинської селищної ради, відділення надання адміністративних послуг № 1 Великодолинської селищної ради Одеського району, про усунення перешкод в розпорядженні майном та наданні дозволу на зміну місця реєстрації дитини без згоди другого законного представника,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Великодолинської селищної ради, відділення надання адміністративних послуг № 1 Великодолинської селищної ради Одеського району про усунення перешкод в розпорядженні майном та наданні дозволу на зміну місця реєстрації дитини без згоди другого законного представника. Позовні вимоги мотивує тим, що він та відповідач перебували у шлюбі, що був зареєстрований 19.10.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції в м.Одесі, актовий запис №1071. У шлюбі народилася донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому, 05.02.2019 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області по справі № 509/4850/18 шлюб між сторонами розірвано, доньку залишено на виховання матері. З жовтня 2018 року сторони проживають окремо, донька залишилася проживати разом з матір`ю, спору з даного приводу у сторін не було. В даний час донька з колишньою дружиною проживають в м.Києві, ОСОБА_4 навчається в шостому класі СЗШ №221 Солом`янського району м.Києва. 18.09.2020 року за результатами розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, Овідіопольським районним судом Одеської області постановлено ухвалу про затвердження мирової угоди. Як зазначає позивач, у відповідності до умов мирової угоди, він передав у приватну власність відповідачу, квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 32, 1 кв м, житловою площею 13,2 кв м. Крім того сплатив відповідачу в якості грошової компенсації 30 000,00 грн. За усною домовленістю після сплати коштів та переоформлення квартири на користь відповідача, сторони домовилися разом звернутися до Центру надання адміністративних послуг та зняти дочку з місця реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 та зареєструвати її за адресою: АДРЕСА_3 . В квітні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 в його інтересах звернулася з заявою до відділу надання адміністративних послуг Великодолинської селищної ради для зміни реєстрації його доньки, однак в задоволенні такої заяви було відмовлено, оскільки відсутня згода інших законних представників. Також позивач зазначає, що після розірвання шлюбу 31.01.2020 року він уклав шлюб з ОСОБА_5 , та ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу у них народилася дитина, син ОСОБА_6 . Крім того, його дружина має двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу, а саме сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач має намір продати однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 51,3 кв м, житловою площею 24,3 кв м, оскільки йому та його родині з п`яти осіб незручно та некомфортно проживати в одній кімнаті. Позивач бажає покращити умови проживання сім`ї, оскільки у дітей та батьків повинні бути відокремлені кімнати, належні умови для навчання, розвитку, а також він хоче щоб і донька ОСОБА_4 , мала свою окрему кімнату і на канікулах приїжджала до нього на відпочинок, спілкувалася та гралася зі своїм молодшим братом.

Намір продажу квартири він підтверджує укладеним довірчим договором №120101401 від 14.10.2020 року з ФОП ОСОБА_10 . Однак, як вказує позивач, його колишня дружина порушує його право на вільне без обмежень володінням, користуванням та розпорядження майном, оскільки не надає згоду на зняття з реєстрації доньки ОСОБА_4 , тому він не має можливості розпоряджатися квартирою, а саме продати її, оскільки в ній зареєстрована їх спільна малолітня донька. Також, для відчуження нерухомого майна необхідно дозвіл органів опіки та піклування, але такий дозвіл позивач також не може отримати. Заяву про надання дозволу на відчуження квартири було направлено до служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації, та до органів опіки та піклування, відповідей на вказані звернення позивач не отримував. Просить надати йому дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_4 , та надати дозвіл на здійснення її реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 без згоди матері ОСОБА_2

19.05.2021 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання.

17.06.2021 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області замінено у цивільній справі третю особу яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Службу у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації на належну третю особу яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Службу у справах дітей Великодолинської селищної ради.

19.07.2021 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області продовжено строк підготовчого провадження по даній справі.

10.08.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач заперечує проти позову, оскільки вважає позовну заяву необґрунтованою та недоведеною, вимоги позивача до суду є нічим іншим, як намаганням позбавити права користування житловим приміщенням малолітньої дитини ОСОБА_4 без надання дитині жодної гарантії збереження її права на житло у випадку зняття її з реєстрації, а тому вважає що є всі підстави для відмови в задоволенні позову. Також, в відзиві зазначила, що під час шлюбу, в зв`язку з погіршенням відносин між подружжям, вона була вимушена в квітні 2018 року, а не в жовтні 2018 року, як зазначає позивач, разом з донькою залишити їх квартиру АДРЕСА_5 , та орендувати житло в смт Авангард. Однак знайти роботу з заробітною платою, яка б дозволяла їй орендувати житло, та забезпечувати усім необхідним дитину в даному населеному пункті вона не змогла. Після розірвання шлюбу, з метою матеріального забезпечення була вимушена з 01.08.2019 року з донькою переїхати в м.Київ, де в той час працювала її мати, та з жовтня 2020 року по цей час вона орендує в м.Києві житло (додано договір оренди). Після розірвання шлюбу, з метою розподілу спільного майна подружжя вона звернулася до суду, та ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області 18.10.2020 року було затверджено мирову угоду між нею та ОСОБА_3 . Відповідно до ухвали суду, у власність ОСОБА_3 перейшли: квартира АДРЕСА_2 , земельна ділянка що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , автомобілі «Toyota», « Mercedes-Benz », грошові кошти у сумі 2801, 48 доларів США, інше рухоме майно загальною вартістю 285 870, 90 грн. взамін на це, ОСОБА_3 придбав колишній дружині квартиру АДРЕСА_7 . Також ОСОБА_3 сплатив їй 30000, 00 грн в якості грошової компенсації для погашення кредиту, який був оформлений на її ім`я, та був оформлений під час шлюбних відносин та для сімейних цілей. Після того, як вона стала власником однокімнатної квартири одразу виписалася із квартири АДРЕСА_2 , та зареєструвала своє місце проживання в новій квартирі. Однак в подальшому, було встановлено що на південній стороні однієї зі стін квартири створилися по всій її ширині декілька глибоких горизонтальних тріщин, в осінньо-зимовий період вона є непридатною для проживання, в ній небезпечно проживати, оскільки волога та мороз проникають всередину квартири. В зв`язку з чим відповідач вказує, що немає ніякого морального прав наражати на небезпеку свою єдину малолітню дитину та сприяти тому, щоб їх малолітня донька була позбавлена права користування квартирою свого батька, шляхом зняття її з реєстрації місця проживання з зазначеної квартири, та надання їй права користування квартирою АДРЕСА_7 , яка є небезпечною для проживання, знаходиться в аварійному стані, потребує капітального ремонту, потребує створення в ній необхідних побутових умов для проживання, що тягне за собою значних грошових коштів, яких у відповідача немає. Відповідач також ставить під сумнів доводи позивача, щодо продажу квартири, та тих документів які він надав до суду на підтвердження такого договору, оскільки він нотаріально не посвідчений, оформлений без зазначення в договорі документа, який підтверджує статус ФОП ОСОБА_10 щодо здійснення ріелторських послуг, вважає що інформація зазначена в ньому є неправдивою. Також зазначила, що факт не проживання дитини у спірній квартирі не є безумовною підставою для зняття її з реєстраційного обліку, оскільки через свій вік донька не може самостійно обирати місце проживання.

09.09.2021 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. В поясненнях зазначила, що позивач планує продати квартиру, щоб покращити свої соціально-побутові умови, а відповідач при цьому користуючись віком дитини перешкоджає йому у цьому. Вважає квартиру, в якій зареєстровано місце проживання матері дитини є придатною для проживання, а крім того дитина на даний час проживає з матір`ю в м.Києві. Також вказала, що згідно акту обстеження квартира в смт Авангард є придатною для проживання.

Відповідач позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в позові. В своїх поясненнях вона підтримала викладене нею в відзиві, також додала, що батько дитини хоче продати квартиру, щоб покращити свої побутові умови, однак при цьому він не зважає на те, що пропонує своїй дитині зареєструватися в квартирі з поганими умовами для проживання. ЖЕК на балансі якого знаходиться квартира, поставлений до відома щодо проблем які є, умов для проживання з дитиною в її квартирі немає.

Представник Служби у справах дітей Великодолинської селищної ради Головата В.І. заперечувала проти задоволення позову, просила суд врахувати насамперед інтереси дитини при вирішенні суті спору.

Представник відділення надання адміністративних послуг № 1 Великодолинської селищної ради Одеського району в судове засідання не з`явився, при цьому на адресу суду представником селищної ради 21.07.2021 року надіслано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Великодолинської селищної ради Одеського району, Одеської області.

Суд, дослідивши письмові докази, вислухавши сторін по справі вважає, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, що був зареєстрований 19.10.2017 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м.Одесі, актовий запис № 1071.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народилася дитина, донька ОСОБА_4 (а.с.15).

05.02.2019 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області шлюб між сторонами розірвано, дитину залишено на виховання матері, змінено прізвище ОСОБА_2 на дошлюбне ОСОБА_2 (а.с. 29).

18.09.2020 року за результатами розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, Овідіопольським районним судом Одеської області постановлено ухвалу про затвердження мирової угоди.

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрований у житловому приміщенні осіб, виданої КП «Великодолинське» 01.12.2020 року № 2959, за адресою: АДРЕСА_4 зареєстрована ОСОБА_4 , 2008 року народження, зареєстрована з 11.03.2015 року.

Відповідно до акту перевірку будинку (квартири) за адресою: АДРЕСА_4 , від 17.03.2021 року, квартира належить ОСОБА_3 , 1985 року народження. В квартирі зареєстрований ОСОБА_3 , проживає не постійно, та зареєстрована але не проживає ОСОБА_4 , 2008 року народження.

Згідно відповіді Великодолинської селищної ради Одеськогоь району Одеської області від 13.04.2021 року за вих № 05/4-935, щодо надання дозволу на посвідчення угоди про відчуження нерухомого майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , селищна рада повідомила, що не створено службу у справах дітей Великодолинської селищна ради, тому рекомендовано було звернутися до служби у справах дітей Одеської районної державної адміністрації

Відповідно до договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 придбав 17.07.2008 року під час шлюбу з гр. ОСОБА_2 (на той час ОСОБА_2 ).

Відповідно до умов мирової угоди затвердженої ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області, вказана квартира перейшла у власність ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_7 , на підставі договору дарування квартири від 10.09.2020 року, житлова площа 13,2 кв.м, загальна площа 32,1 кв.м. Дарувальником вказаної квартири являється її колишній чоловік - відповідач по справі ОСОБА_3 .

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов вказаної квартири від 28 липня 2021 року у квартирі не виявлено видимих слідів плісняви, сирості та іншого пошкодження. В даній квартирі відсутнє місце для навчання, відпочинку, місця для зберігання речей особистого ужитку. Спальнє місце для дитини також відсутнє.

З 01.08.2019 року по день винесення рішення відповідач ОСОБА_2 та її донька малолітня ОСОБА_4 проживають у місті Києві, та з 01 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_2 винаймає житло в АДРЕСА_8 , що підтверджується договором оренди квартири №30/10/20 від 30.10.2020 року та актом прийому-передачі квартири в оренду від 01.11.2020 року.

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до частини третьої ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

В Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року в Принципі 2 зазначено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

За вимогами ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку.

Відповідно до частини шостої статті 7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» зняття із реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року №207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Відповідно до п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016 року №207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа "Байт і Кеннеді проти Німеччини(п.67) "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II, проти Німеччини" (п.45).

В рішенні ЄСПЛ в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, зазначено, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_4 належить до сім`ї свого батька, є зареєстрованою у його житлі.

Через свій вік ОСОБА_4 не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі зумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування житлом, у якому зареєстрований та проживає батько.

Тимчасове не проживання дитини у спірній квартирі зумовлене поважними причинами, зокрема розірванням шлюбу між її батьками, та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Відповідно вона не користується спірною квартирою (не проживає у такій) не за власним бажанням, що виключає застосування норми ст. 405 ЦК України у даній справі та задоволення позову.

Отже, розглядаючи в межах позовних вимог відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд вважає, що при наданні дозволу на зняття з реєстрації місця проживання дитини без згоди матері, без надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди матері за іншою адресою, судом будуть порушенні права малолітньої дитини на житло.

На підставі зазначеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання дитини без згоди матері.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Великодолинської селищної ради, відділення надання адміністративних послуг № 1 Великодолинської селищної ради Одеського району, про усунення перешкод в розпорядженні майном та наданні дозволу на зміну місця реєстрації дитини без згоди другого законного представника, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 29.10.2021 року.

Головуючий: Є. М. Панасенко