Справа № 409/312/21
Провадження № 22-ц/810/754/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Залюшного О.Г.,

учасники справи: стягувач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», боржник ОСОБА_1 , державний виконавець Лутугинського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Майборода Ірина Анатоліївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2

на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 червня 2021 року, постановлену Білокуракинським районним судом Луганської області у складі: судді Титова А.О. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Лутугинського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Майбороди Ірини Анатоліївни,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною скаргою, яку згодом уточнив, щодо винесення головним державним виконавцем Лутугинського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Майбородою Іриною Анатоліївною постанови про накладення арешту, в обґрунтування якої вказала, що заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 21 листопада 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 , який є солідарним боржником з ОСОБА_3 , на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», у ФЛОУ АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 338_035 від 31.01.2014, станом на 02.06.2016 року у сумі 252909,00 грн, в тому числі: борг за кредитом з 31.01.2014 по 01.06.2016 року в розмірі 166216,95 грн, відсотки за кредитом з 01.08.2014 по 01.06.2016 року в розмірі 59904,69 грн, інфляційні нарахування за прострочення сплати кредиту та відсотків з 01.08.2014 по 30.04.2016 року в розмірі 23972,86 грн, 3 відсотки річних за прострочення сплати кредиту та відсотків з 01.08.2014 по 01.06.2016 року в розмірі 2 814,50 грн.

На примусовому виконанні у Лутугинському РВ ДВС СМУ Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавчий лист № 409/1768/16-ц, виданий 18.12.2018 року Білокуракинським районним судом Луганської області (ВП № 63267656 від 20.10.2020 р.). В ході виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржника - ОСОБА_1 , від 20.10.2020 року, відповідно до якої постановлено накласти арешт на усе належне боржникові майно. Постановою від 01.12.2020 року було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках. На виконання вказаної постанови було накладене арешт на рахунки ОСОБА_1 , у т.ч. пенсійний.

09 січня 2021 року скаржник ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернувся до державного виконавця з приводу зняття арешту, проте отримав відмову.

У зв`язку з цим, скаржник просив суд визнати неправомірними дії начальника відділу Лутугинського РВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Майбороди І.А. та зобов`язати скасувати постанову по виконавчому провадженню № 63267656 від 01.12.2020 про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , що перебувають на відкритому рахунку № НОМЕР_1 у філії Харківському обласному управлінню АТ «Ощадбанк».

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 червня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Лутугинського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Майбороди Ірини Анатоліївни відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області ухвалою від 23 червня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Лутугинського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Майбороди Ірини Анатоліївни, посилаючись на порушення норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що розмір відрахувань із пенсії обмежений 50 відсотками, натомість ОСОБА_1 відсторонили від користування пенсійними виплатами і ОСОБА_1 людина пенсійного віку, окрім пенсійних виплат нічого не отримує тобто державний виконавець скаржника поставив у скрутне становище.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2021 року визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Назарову М.В., склад колегії суддів Кострицького В.В., Коновалової В.А. Апеляційне провадження по справі відкрито 13.09.2021 року. Ухвалою суду від 17.09.2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 26.10.2021 року о 16-й год. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2021 вилученню суддю Коновалову В.А. зі складу суду у зв`язку із перебуванням у відпустці, новий суддя у складі суду Лозко Ю.П.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу від 23 червня 2021 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Лутугинського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Майбороди Ірини Анатоліївни, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надав доказів щодо подання державному виконавцю документів, підтверджуючих, що на кошти, які знаходяться на вказаному рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із законом, тому державний виконавець Лутугинського РВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Майборода І.А. діяла в межах повноважень та у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначене конституційне положення відображено і у статті 18 ЦПК України, відповідно до частини першої якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обов`язкове, судове рішення залишалося невиконаним (рішення у справах "Іммобільяре Саффі" проти Італії", 22774/93, 28.07.1999, § 63; Горнсбі проти Греції від 19.03.1997, § 40., а також "Півень проти України", "Жовнір проти України", "ОСОБА_4 проти України", "Шмалько проти України", "Ромашов проти України").

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно з частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні Лутугинського РВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавчий лист по справі № 409/1768/16-ц, виданий 18.12.2018 року Білокуракинським районним судом Луганської області за позовом Державного ощадного банку України в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит (а.с. 13).

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі виконавчого листа № 409/1768/16-ц, виданого 18.12.2018 року Білокуракинським районним судом Луганської області за позовом Державного ощадного банку України в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит у розмірі 252909,00, судового збору 3793,64 грн, витрати по оголошенню у сумі 840,00 грн (а.с. 13), головним державним виконавцем Лутугинського РВДВС Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків) Майбородою І.А. 20 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження №63267656 (а.с. 14) та накладено арешт на все майно боржника (а.с. 15).

Із матеріалів справи вбачається, що 01 грудня 2020 року головним державним виконавцем Лутугинського РВДВС Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків) Майбородою І.А. в рамках ВП №63267656 та на підставі положень ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення, що підтверджується постановою про арешт коштів боржника у вказаному виконавчому провадженні (а.с. 17).

Отже в постанові про арешт коштів боржника від 01.12.2020, дії по винесенню якої є предметом оскарження по теперішній справі, 01.12.2020 державним виконавцем визначено банківським установам порядок виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику.

Згідно отриманої під час розгляду справи судом інформації з АТ «державний ощадний банк України» боржнику ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок в АТ «Державний ощадний банк України», на який надходять пенсійні виплати.

У зв`язку з винесенням постанови головним державним виконавцем Лутугинського РВДВС Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків) Майбородою І.А. про арешт коштів боржника від 01.12.2020 у виконавчому провадженні №63267656, арештовано кошти, що знаходяться на рахунку, відкритому в акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_1 .

Права та обов`язки державного виконавця визначені у частинах другій та третій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час виникнення правовідносин, передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ч. 2,3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому, стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) сформульовано висновок про те, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладені вище обставини колегія суддів вважає, що державний виконавець в межах наданих йому повноважень, з метою забезпечення реального виконання рішення суду, вжив заходів щодо його виконання, зокрема, на підставі статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», яка не містить будь-яких обмежень у вчиненні таких дій, обґрунтовано прийняв постанову про арешт коштів, що містяться на відкритих ОСОБА_1 рахунках або будуть нею відкрити після винесення постанови, за винятком коштів, на які законом заборонено накладати арешт, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, тощо.

Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в якому відкрито рахунок на ім`я ОСОБА_1 та на яке нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладено обов`язок визначити статус рахунку та можливість накладення арешту на кошти на ньому, виконав постанову головного державного виконавця Лутугинського РВДВС Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків) Майбороди І.А. арешт коштів боржника від 01 грудня 2020 року у виконавчому провадженні №63267656 та здійснив арешт суми на рахунку. Отже банк не визнав рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Враховуючи викладені вище обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстав вважати неправомірними дії державного виконавця щодо накладення арешту на грошові кошти, які містяться на рахунку ОСОБА_1 відкритому в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», не має, оскільки дії державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника відповідають вимогам закону, є правомірними та такими, що здійснені у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом та відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Окрім того, абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не надав доказів того, що звертався до державного виконавця із заявою та надавав достатні документи на підтвердження того, що до державного виконавця від АТ «Державний ощадний банк України», в якому відкрито відповідний рахунок, надходила інформація, що його рахунок, на який було накладено арешт, має спеціальний режим використання.

Слід зазначити, що судом першої інстанції враховано висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 24 червня 2015 року в справі № 6-535цс15, згідно якого кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Посилання скаржника на положення п. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Стаття 70 Закону України «Про виконавче провадження» міститься у Розділі IX Закону України «Про виконавче провадження», яким регулюється порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Частинами першою, третьою статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Головним державним виконавцем Лутугинського РВДВС Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків) Майбородою І.А в рамках ВП № 63267656 виносилась постанова про арешт коштів боржника, яка оскаржується ОСОБА_1 .

В матеріалах справи відсутні відомості про винесення державним виконавцем постанови про звернення стягнення на пенсію та інші доходи боржника.

Таким чином, посилання скаржника на положення п. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» у даній справі є помилковим.

Як відсутні і відомості про бездіяльність державного виконавця щодо невжиття ним в межах своїх повноважень заходів по зняттю арешту з рахунку скаржника, щодо якого визначено спеціальний режим.

Крім того, скасування постанови про арешт коштів боржника від 01.12.2020 в цілому не відповідає змісту статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», адже вказана постанова стосується не лише певного рахунку ОСОБА_1 в АТ «Державний ощадний банк України», а й теоретично всіх інших можливих його рахунків.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.

Помилкове зазначення скаржником про оскарження дій ОСОБА_5 як начальника відділу Лутугинського РВДВС Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків) не вплинуло на правильність вирішення заяви боржника, оскільки зі змісту заяви йдеться саме про оскарження дій ОСОБА_5 як головного державного виконавця під час виконання ним виконавчого провадження, а не під час виконання обов`язків начальника відділу в межах своїх повноважень.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 29 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді: