У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1203/18

25 жовтня 2021 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Нагорняк Г.М.,

з участю представника відповідача, адвоката - Капака В.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

15.06.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.08.2020 року замінено по даній справі позивача - ПАТ "УКРСОЦБАНК" на його правонаступника АТ "Альфа-Банк".

Свою позовну заяву мотивували тим, що 13.08.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту №357/25-010, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплачувати відсотки за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Зазначили, що у порушення умов договору, позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 24.05.2018 року має заборгованість за кредитом -1205,29 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 31435,81 грн., за відсотками 1590,32 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає -41477,98 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Просить суд, ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 2795,61 дол. США заборгованості, а саме: за кредитом -1205,29 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 31435,81 грн., за відсотками 1590,32 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає -41477,98 грн. Крім того, просить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн.

20.07.2018 року представником відповідача ОСОБА_1 , адвокатом Капаком В.М. подано відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості в якому просив провадження по даній справі закрити, так як позивач по справі втратив своє право на пред`явлення даного позову, оскільки 07.05.2009 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області було видано судовий наказ по справі №2н-166/09 про стягнення з відповідача в користь Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 26205,78 грн.

Представником позивача ПАТ «УКРСОЦБАНК» 06.08.2018 року подано відповідь на відзив, в якому зазначали, що розмір та підстави вимог за судовим наказом відрізняються від предмету та підстав позову у справі №348/1203/18. У зв`язку з чим просять позов задоволити в повному обсязі.

В судове засідання представник позивача АТ «Альфа-Банк» не прибув, натомість подав заяву в якій просив розгляд справи проводити без участі їхнього представника.

Представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Капак В.М. в судовому засіданні позов не визнав та просив провадження по даній справі закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки є судовий наказ №2н-166/09 від 07.05.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по договору кредиту №357/25-010 від 13.08.2008 року в сумі 36205 грн. 78 коп., яка була повністю стягнута, що підтверджується довідкою НГВУ «Надвірнанафтогаз» від 20.01.2015 року.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1статті 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що 13.08.2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №357/25-010, відповідно до умов якого кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання зі сплатою 21% річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними Тарифами на послуги по наданню кредитів які містяться в Додатку 1 до договору з кінцевим терміном повернення 12.02.2010 року (а.с.4-8).

З`ясовано також, що відповідач ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору і у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу.

07.05.2009 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області винесено судовий наказ (справа №2н-166/09) про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по договору кредиту №357/25-010 від 13.08.2008 року в сумі 36205 грн. 78 коп. Судовий наказ набрав чинності 28.05.2009 року і як вбачається з відмітки про його виконання 12.08.2010 року, утримання завершилось повністю. Заборгованості не має (а.с.42).

Вказані обставини підтверджуються також довідкою №7-27/194 від 20.01.2015 року, виданою НГВУ «Надвірнанафтогаз», згідно якої останні повертають ВДВ Надвірнянського РУЮ судовий наказ від 07.05.2009 року на ОСОБА_1 про стягнення на користь УКБ «Укрсоцбанк» 36430 грн. 55 коп. заборгованості по договору та повідомляють, що утримання було проведено повністю та перераховано у повному обсязі. Заборгованості немає (а.с.58).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Судом встановлено, що позивач скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до відповідача про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав.

Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору.

У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) висловлено правову позицію про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку, що при зверненні позивача з позовом до Надвірнянського районного суду та за результатами розгляду справи отримання судового наказу від 07.05.2009 року про стягнення з відповідача боргу у вигляді тіла кредиту, відсотків за користування ним пені, штрафних санкцій, позивач втратив право на стягнення відсотків за користування кредитом, визначених умовами кредитного договору, так як кредитодовець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним, та після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором, а сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту, що свідчить про відсутність підстав для стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Відповідно ч. 1 ст. 44 ЦПК, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно п. 3. ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 335/12790/16-ц, від 29.11.2019 року у справі № 3761/10016/15-ц.

Тобто, позивачем до того самого відповідача у справі № 348/1203/18 заявлено ту ж саму позовну вимогу що і у справі №2н-166/09, яка вже вирішена судом і ґрунтується на ідентичних обставинах.

Таким чином, у обох справах є тотожні предмет позову, їх сторони та підстави позову.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд прийшов до висновку про наявність підстав для закриття провадження по справі, оскільки на даний час є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами, що згідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, є обов`язком суду закрити провадження по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи викладене вище, провадження по даній цивільній справі слід закрити.

На підставі наведеного, п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України та керуючись ст.ст.256, 258, 260, 261 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовомАкціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

повний текст ухвали

виготовлено 29.10.2021 року.