Єдиний унікальний номер справи 235/4647/21
Номер провадження 2/235/1616/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 жовтня 2021 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді: Клікунової А. С.,

за участю секретаря судового засідання: Нагорної К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконкому Сіверської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій ОСОБА_1 просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон (у країни: Єгипет, Туреччину) без дозволу (без згоди) батька та супроводу батька дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк 12 місяців (з 01.10.2021 року по 30.09.2022 року).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. З 02.07.2011 року по 20.12.2017 року ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 від шлюбу народилась дитина - донька ОСОБА_2 20.12.2017 року на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. З моменту розлучення та по теперішній час відповідач ОСОБА_2 з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки свідомо не приймає. Дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , позивачем у справі. Позивач самостійно несе усі витрати по утриманню доньки, при цьому неодноразово в усній формі зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їх спільної дитини, однак звернення позивача залишено відповідачем без задоволення, оскільки він проживає на території тимчасово непідконтрольній українській владі. ОСОБА_1 має намір забезпечити повноцінний відпочинок доньці ОСОБА_3 за кордон (в країни Єгипет та Туреччина), для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку. Позивач неодноразово намагалась вийти на зв`язок з відповідачем з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, але дані спроби були марні. За таких обставин, - позивач звернулась до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 , в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги (а.с. 42).

Відповідач ОСОБА_2 , в порядку ст. 190 ЦПК України, відзив не подав. Судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Інформацію про судові засідання для відповідача проживання якого є тимчасово непідконтрольна територія ( АДРЕСА_1 ), - розміщено на сторінці Красноармійського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (здійснити повідомлення поштою за місцезнаходженням, шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв`язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення не видалося можливим). Повідомлення учасника процесу про судовий розгляд у наведений спосіб слід вважати належним в контексті статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» та ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Згідно інформації Міністерства соціальної політики України (наданої на запит суду) - в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, станом на 25.08.2021 року, інформація про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутня (а.с. 46).

Представником третьої особи Служба у справах дітей виконкому Сіверської міської ради, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До матеріалів справи долучено висновок щодо виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків стосовно її малолітньої дитини ОСОБА_3 (а.с. 38-39).

З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України, наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши в судовому засіданні докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.

Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка м. Сіверськ Артемівського району Донецької області, громадянка України, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 (відомості підтверджено копією паспорта та карткою платника податків - а.с. 6-8, 9) адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 (підтверджено копією довідки про взяття на облік ВПО - а.с. 10).

Відповідач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Роза Люксембург, Новоазовського району Донецької області, громадянин України, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 (відомості підтверджено копією паспорта та карткою платника податків - а.с. 26-29, 30)

З 02.07.2011 року ОСОБА_1 перебувала в зареєстровану шлюбі з ОСОБА_2 .

Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 (відомості підтверджено копією свідоцтва про народження, картки латника податків - а.с. 12, 13); адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 (підтверджено копією довідки про взяття на облік ВПО - а.с. 14).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.12.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 11).

До матеріалів справи позивачем ОСОБА_1 долучено побутову характеристику, видану Сіверською міською радо Бахмутського району Донецької області № 393 від 19.07.2021 року, згідно якої, ОСОБА_1 дійсно фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . За час проживання зарекомендувала себе з позитивного боку. У зловживанні спиртних напоїв не помічена. У громадському житті міста приймає активну участь. Скарг від громадян не надходило (а.с. 31).

Також до матеріалів справи долучено Висновок служби у справах дітей виконкому Сіверської міської ради щодо виконання громадянкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських обов`язків стосовно її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.07.2021 року № 241/01-42. Згідно якого було розглянуто протокол комісії захисту прав дітей та встановлено, що ОСОБА_1 батьківські обов`язки виконує у повній мірі, піклується про стан здоров`я дитини, її фізичний стан а розумовий розвиток, про що свідчить психолого-педагогічна характеристика з місця навчання дитини № 192 від 28.07.2021 року. ОСОБА_1 зарекомендувала себе з позитивного боку, у зловживанні спиртних напоїв не помічена. У громадському житті міста приймає активну участь. Скарг від громадян не надходило, про що свідчить побутова характеристика № 393 від 19.07.2021 року. ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , квартира належить її батькам. Житлово-побутові норми відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Створені всі умови для нормального проживання та виховання дитини. Служба у справах дітей виконкому Сіверської міської ради вважає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у повній мірі виконує свої батьківські обов`язки стосовно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 38-39).

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається потреба в наданні дозволу на виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_3 за кордон, а саме в країни Єгипет та Туреччина, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 .

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом надано оцінку поданих ОСОБА_1 доказів і прийнято висновок про слушність поданих аргументів, наведених в позовній заяві та наявність підстав для задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 270 ЦК України фізична особа має право, зокрема, на свободу пересування.

Згідно ч. 2 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ст. 12 Закону № 1382-IV від 11.12.2003 року свободу пересування відповідно до закону може бути обмежено, зокрема на тимчасово окупованих територіях.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

В матеріалах справи міститься повідомлення відповідача ОСОБА_2 разом з копіями його паспорту, РНОКПП, адресоване на електронну адресу позивача ОСОБА_1 , в якому відповідач зазначає, що не має ні можливості, ні бажанням виїхати на підконтрольні територію українській владі, для надання нотаріально посвідченого дозволу на виїзд дитини ОСОБА_3 за кордон (а.с. 25-30).

Відповідно до пунктів 3-5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, на підставі: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не має можливості отримати згоду ОСОБА_2 на виїзд дитини за кордон, а саме в країни Єгипет та Туреччину, оскільки відповідач проживає окремо від дитини, на тимчасово непідконтрольній території українській владі, та ухиляється від оформлення дозволу на виїзд дитини.

Чинним законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на перетин державного кордону, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати багаторазовий характер з визначенням відповідного часового проміжку перебування.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами - першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Так, з позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 має намір разом з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батька ОСОБА_2 , виїхати за кордон для відпочинку, для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, а саме в країни Єгипет та Туреччину

З урахуванням таких обставин, позивач ОСОБА_1 як мати безсумнівно має право на отримання дозволу на підставі рішення суду на виїзд малолітньої дитини за кордон.

Дозвіл на тимчасові виїзди за кордон з дати набрання рішенням законної сила у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 712/10623/17 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України), в якому зазначено, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею; у такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини; кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини; тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Оскільки у позивача ОСОБА_1 є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України, керуючись інтересами дитини, - суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон без згоди батька ОСОБА_2 , до країн Єгипет та Туреччина, з визначенням його початку й закінчення - протягом одного року з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Вимог про відшкодування витрат за рахунок відповідача не заявлено.

На підставі ч. 2, 3 ст. 313 ЦК України, ст. ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїду з України і в`їзду в Україну громадян України», керуючись ст. ст. 13, 141, 263-265, 268, 273, 280, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконкому Сіверської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька - задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон (у країни: Єгипет, Туреччину) без дозволу (без згоди) батька та супроводу батька дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на один рік з дня набрання рішенням суду законної сили.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, відповідно до ст. 273 ЦПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 354, 355 ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином; суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення; суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Заочне рішення може бути переглянуте Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення суду - 29.10.2021 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ;

- третя особа: Служба у справах дітей виконкому Сіверської міської ради, , адреса місцезнаходження: Донецька область, Бахмутський район, м. Сіверськ, вул. Центральна, буд 8.

Суддя: А.С. Клікунова