ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» листопада 2021 року

м. Харків

справа № 643/15049/17

провадження № 22ц/818/4681/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря Колосовської А.Р.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач ОСОБА_1 , представниця відповідача ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2018 року в складі судді Сиротникова Р.Є.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення.

Позовна заява мотивована тим, що 13 березня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 9, відповідно до умов якого товариство надав позичальнику кредит у розмірі 113 220,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом.

У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та ОСОБА_3 укладено договір застави транспортного засобу № 9 від 13 березня 2008 року, за яким позичальник передав у заставу транспортний засіб марки «HYUNDAI», модель «TUCSON», 2008 року випуску, колір - сірий, державний номер НОМЕР_1 , тип - легковий універсал - В (свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_2 , видане 13 березня 2008 року).

Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредит у зазначеному розмірі.

Вказав, що 18 травня 2012 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким право вимоги суми заборгованості за кредитним договором № 9 від 13 березня 2008 року перейшло до нього.

У порушення умов кредитного договору позичальник свої зобов`язання з повернення коштів не виконав, у зв`язку з чим станом на 04 травня 2017 року у нього утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 91 180,42 грн, за відсотками - 77 788,91 грн, за комісією - 10 721,93 грн.

Зазначив, що йому стало відомо, що транспортний засіб, який є предметом застави, зареєстровано за ОСОБА_1 .

Враховуючи, що транспортний засіб, який переданий у заставу в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, перейшов у власність відповідача без припинення обтяження, застава зберігає силу і для нового власника цього майна, яким є відповідач.

Вказав, що відповідачу та третій особі направлена вимога про усунення порушення, яка на дату подання позовної заяви так і не виконана.

Зазначив, що, зважаючи на невиконання боржником зобов`язання з повернення кредиту, він вправі вимагати стягнення заборгованості за кредитом, відсотками і комісіями за рахунок предмету застави від нового власника, оскільки застава зберігає силу для нього.

Просив звернути стягнення на предмет застави, а саме: транспортний засіб марки «HYUNDAI», модель «TUCSON», 2008 року випуску, колір - сірий, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_3 , тип - легковий універсал - В (свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_2 , видане 13 березня 2008 року ВРЕР №1 ГУМВСУ Харків) на його користь в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 9 від 13 березня 2008 року, що становить 179 691,26 грн, а саме: за кредитом 91 180,42 грн; за відсотками 77 788, 91 грн; за комісією 10 721,93 грн шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету застави на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна, вирішити питання щодо судових витрат.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2018 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - задоволено; звернуто стягнення на предмет застави, а саме: транспортний засіб марки «HYUNDAI», модель «TUCSON», 2008 року випуску, колір - сірий, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_3 , тип - легковий універсал - В (свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_2 , видане 13 березня 2008 року ВРЕР №1 ГУМВСУ Харків) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 9 від 13 березня 2008 року, що становить 179 691,26 грн, а саме: за кредитом 91 180,42 грн; за відсотками 77 788, 91 грн; за комісією 10 721,93 грн шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету застави на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства за обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» витрати зі сплати судового збору у сумі 2695,37 грн.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_1 подав заяву про його перегляд.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

На вказане заочне рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення порушив норми процесуального права, а саме, не повідомив його про розгляд цієї справи. Він не є належним відповідачем, оскільки не був власником транспортного засобу марки «HYUNDAI», модель «TUCSON», 2008 року випуску на час подання позову та постановлення судового рішення. На його ім`я транспортний засіб не зареєстровано. 05 серпня 2014 року спірний автомобіль перейшов у власність ОСОБА_4 . Станом на момент подання позову його зареєстровано за ОСОБА_5 , а на момент ухвалення рішення за ОСОБА_6 . Рішенням суду у справі № 640/5977/14-ц відмовлено у задоволенні позову товариства до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому вимоги у цій справі, що випливають з кредитних правовідносин, також не можуть бути задоволені. Посилався на сплив строку позовної давності. Вказав, що останній платіж за кредитним договором вчинено 09 липня 2009 року. Крім того, отримано повідомлення про збільшення відсоткової ставки та попередження про дострокове стягнення у розмірі 98 883,22 грн до 31 січня 2009 року. Позов подано у квітні 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, заочне рішення суду скасувати.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи, тому ОСОБА_1 , який є власником спірного транспортного засобу, є боржником та повинен відповідати перед банком цим заставним майном за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_3 та банком.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 березня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 9, відповідно до умов якого товариство надав позичальнику кредит у розмірі 113 220,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом для придбання автомобіля марки «HYUNDAI», модель «TUCSON», 2008 року випуску. Встановлено графік платежів, згідно якого останній платіж ОСОБА_3 повинен здійснити 03 жовтня 2013 року.

У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та ОСОБА_3 укладено договір застави транспортного засобу № 9 від 13 березня 2008 року, за яким позичальник передав у заставу цей транспортний засіб. З 19 березня 2008 року спірний автомобіль знаходиться під обтяженням. 30 липня 2014 року без згоди банку його перереєстровано на ОСОБА_1

18 травня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким право вимоги суми заборгованості за кредитним договором № 9 від 13 березня 2008 року перейшло до товариства.

Матеріали справи свідчать про те, що станом на 04 травня 2017 року у боржника перед банком утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 91 180,42 грн, за відсотками - 77 788,91 грн, за комісією - 10 721,93 грн.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для того, щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Звертаючись до суду з позовом щодо звернення стягнення на предмет застави, позивач зазначив відповідачем ОСОБА_1 , як власника транспортного засобу, якому боржник ОСОБА_3 продав цей транспортний засіб.

Однак, матеріали справи свідчать про те, що на момент звернення банку до суду з цим позовом власником заставного майна був ОСОБА_5 , який 18 січня 2018 року продав спірний транспортний засіб ОСОБА_6 (а. с. 143, 144).

Суд першої інстанції, ухвалюючи заочне рішення, не перевірив зазначені обставини справи та дійшов помилкового висновку, що в цій справі відповідачем є ОСОБА_1 .

Таким чином, заявлені позивачем вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з особою, яка не залучена до участі у справі та яка в такій ситуації має бути залучена відповідачем, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення належного відповідача позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктивний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.

Враховуючи відсутність належного суб`єктного складу, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Разом з тим вказане не позбавляє банк права повторно звернутися до суду із позовними вимогами, вірно визначивши суб`єктний склад та вказавши належних відповідачів.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 4044,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 4044,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 03 листопада 2021 року.