Ухвала

27 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 161/2782/20

провадження № 61-15472ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 20 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Волинського обласного центру занятості про скасування наказу, визначення підстави звільнення, сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вихідної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Волинського обласного центру занятості про скасування наказу, визначення підстави звільнення, сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вихідної допомоги.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 04 червня 2019 року, яке залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року, її поновлено на посаді директора Луцького районного центру зайнятості. Рішення суду виконане 12 червня 2019 року, про що був виданий наказ від 12 червня 2019 року № 344-к та внесений відповідний запис у трудову книжку. 13 червня 2019 року ОСОБА_1 у зв`язку із реорганізацією установи, у якій була поновлена на роботі, подала до Волинського обласного центру зайнятості заяву про переведення її з посади директора Луцького районного центру зайнятості на посаду директора Луцької районної філії Волинського обласного центру зайнятості з 19 червня 2019 року. Однак, згоду на переведення відповідач не дав.

Крім того позивачка зазначала, що з часу поновлення на роботі за рішенням суду, відповідач не забезпечив їй належні умови праці, не облаштував технічними засобами необхідними для роботи її робоче місце, відмовив їй у підвищенні посадового окладу, наданні чергової щорічної відпустки та одноразових допомог на оздоровлення і для вирішення соціально-побутових потреб.

Зважаючи на вказані обставини, 20 листопада 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про звільнення її з 21 листопада 2019 року на підставі частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Також позивач зазначала, що 21 листопада 2019 року була на роботі та зверталась до роботодавця з проханням видати їй наказ про звільнення та трудову книжку, проте їй у цьому було відмовлено. Вважаючи себе звільненою, більше на роботу не виходила і у зв`язку із сімейними обставинами перебувала за кордоном.

09 січня 2020 року адміністрація роботодавця повідомила її про необхідність надання письмового пояснення щодо відсутності на роботі з 22 листопада 2019 року по 08 січня 2020 року і про запрошення на засідання комісії, яке мало відбутись з цього приводу 15 січня 2020 року. Свої пояснення на засідання комісії вона надала у електронному листі, який відправила відповідачу 14 січня 2020 року.

Наказом від 23 січня 2020 року № 54-к заступника директора Волинського обласного центру зайнятості її було звільнено із займаної посади за прогул без поважних причин з 22 листопада 2019 року по 22 січня 2020 року відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Про звільнення відповідач повідомив у телефонному режимі.

За наведених обставин, вважаючи дії відповідача неправомірними та уточнивши позовні вимоги позивач просила суд скасувати наказ від 23 січня 2020 року № 54-к про її звільнення. Визначити підставу її звільнення частина третя статті 38 КЗпП України та зобов`язати Волинський обласний центр зайнятості внести запис у трудову книжку: «Звільнена з посади директора Луцького районного центру зайнятості у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю відповідно до ч. 3 статті 38 КЗпП». Стягнути з відповідача середній заробіток, за час вимушеного прогулу у сумі 90 556,80 грн. Зобов`язати роботодавця виплатити їй вихідну допомогу в розмірі трьохмісячного середнього заробітку - 97 348,77 грн та судові витрати за надану їй правову допомогу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Наказ Волинського обласного центру зайнятості від 23 січня 2020 року № 54-к про звільнення ОСОБА_1 визнано протиправним та скасовано. Ухвалено визначити підставу звільнення ОСОБА_1 за частиною третьою статті 38 КЗпП та зобов`язано Волинський обласний центр зайнятості внести відповідний запис у її трудову книжку серії НОМЕР_1 . Стягнуто з Волинського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 90 556,80 грн. Зобов`язано Волинський обласний центр зайнятості виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі трьохмісячного середнього заробітку - 97 348,77 грн.

Постановою Волинського апеляційного суду від 20 липня 2021 року апеляційну скаргу Волинського обласного центру зайнятості задоволено. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Волинського обласного центру занятості про скасування наказу, визначення підстави звільнення, сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вихідної допомоги відмовлено.

ОСОБА_1 16 вересня 2021 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Волинського апеляційного суду від 20 липня 2021 року у вищевказаній справі, в якій просить її скасувати, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської областізалишити в силі.

Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків, а саме надання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та сплати судового збору у розмірі 3 758,12 грн.

У строк, визначений в ухвалі, ОСОБА_1 надано матеріали на усунення недоліків, зокрема клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови та квитанцію про сплату судового збору у розмірі 3 758,12 грн.

Клопотання обґрунтовано тим, що повний текст постанови суду апеляційної інстанції отримала засобами поштового зв`язку 17 серпня 2021 року, докази, що підтверджують зазначену обставину вона додала до касаційної скарги.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та надані заявником докази, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені ОСОБА_1 доводи є поважними підставами пропуску строку .

Як підставу касаційного оскарження заявниця зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 761/18805/17, від 19 лютого 2020 року у справі № 405/1526/17, від 29 січня 2020 року у справі № 742/532/18, від 29 січня 2020 року у справі № 761/41149/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 161/20810/18, від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав для залишення касаційної скарги без руху, відмови у відкритті касаційного провадження чи повернення касаційної скарги, зважаючи на те, що доводи касаційної скарги містять посилання на передбачені законом підстави касаційного оскарження судових рішень, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, та витребування матеріалів указаної вище справи.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Волинського апеляційного суду від 20 липня 2021 року.

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Волинського обласного центру занятості про скасування наказу, визначення підстави звільнення, сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вихідної допомоги, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 20 липня 2021 року.

Витребувати із Луцького міськрайонного суду Волинської області матеріали вищезазначеної цивільної справи № 161/2782/20.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик