Справа № 694/1681/21
провадження № 2/694/465/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

22.10.2021 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі головуючого судді Сакун Д.І. з участю секретаря судового засідання Матвієнко А.А., розглянувши в приміщенні суду, в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ( зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( зареєстрованої : АДРЕСА_1 , засоби зв`язку невідомі ), про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

22.09.2021 до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням (будинком) за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову позивач зазначає, що він, ОСОБА_1 , власник будинку АДРЕСА_1 . Даний будинок належить йому на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія ЧК №6,

видана 28.08.2017 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, яка

зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №212 від 12.09.2017 року.На момент пред`явлення позовної заяви згідно довідки виконкому Ватутінської міської ради №20-05/405 від 20.09.2021 року про зареєстрованих осіб в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , крім мене, зареєстровані такі громадяни: Дружина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована з року; Син - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 08.05.2018 року; 3. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 10.07.2018 року, але не проживає. Відповідачка вселилась у будинок та зареєстрована за моєю згодою і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. З ОСОБА_2 у родинних відносинах він не перебуває і ніколи не перебував, відповідачка спільним побутом з нимне пов`язана, а в них була домовленість про те, що вона до 01 січня 2020 року зніметься з реєстрації добровільно, проте з 08 березня 2019 року відповідачка фактично не проживає, не з`являється за своїм зареєстрованим місцем проживанням, в утриманні житла участі не бере, витрати по його утриманню не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчиняла, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться, тобто свідома поведінка останньої свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення, що створює йому перешкоди в розпорядженні його власним майном, так як він позбавлений можливості оформити договір дарування будинку сину, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи за місцем реєстрації, а також відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст.128 ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

12.10.2021 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача. Зазначила, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.09.2021 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення.

У суді встановлено, що ОСОБА_1 , є власником будинку АДРЕСА_1 . Даний будинок належить йому на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія ЧК №6, видана 28.08.2017 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №212 від 12.09.2017 року, що стверджується витягом з Реєстру від 15.09.2017року.

Згідно довідки виконкому Ватутінської міської ради №20-05/405 від 20.09.2021 року про зареєстрованих осіб в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , крім мене, зареєстровані такі громадяни: Дружина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована з року; Син - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 08.05.2018 року; 3. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 10.07.2018 року, але не проживає.

Відповідно до Акта про не проживання особи за місцем реєстрації від 16.09.2021,вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , алефактично не проживає з 2019 року.

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін.

Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Житловим Кодексом.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім`ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2ст. 64 Житлового Кодексу УРСР).

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.379 ЦК України).

Згідно Правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року № 6- Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з цього, необхідно зазначити наступне: оскільки вказаний будинок не є місцем проживання відповідача ОСОБА_2 1994 р.н., що встановлено судом, тому її можливо визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи викладене суд вважає, позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 , 1994 р.н., такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим в позовній заяві не міститься клопотання позивача про стягнення судових витрат з відповідача. Відтак, судовий збір з останнього не стягується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 71-72 ЖК України, ст. ст. 4, 12, 81, 141, 223, 258-260, 274-279 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ( зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( зареєстрованої : АДРЕСА_1 , засоби зв`язку невідомі ), про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням (будинком) за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення підписане 22.10.2021.

Суддя Д.І. Сакун