Справа № 758/3915/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2021 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Калашніковій Л.Д., Горбані О.В.,

Мариненко Я.С., Гальчинській А.О., Волошиній А.М.,

за участю: представників позивача - ОСОБА_1 та адвоката Балицького О.Р.,

представника третьої особи - Єрошенко Р.І.,

відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

представників відповідачів - адвокатів Лошакова Д.С. та Краснопільського М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року позивач ОСОБА_4 , інтереси якої представлені ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_6 , матеріальну шкоду в розмірі 24 626,23 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000,0 грн., заподіяну залиттям квартири позивача, яке відбулося 22.11.2015 р. за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено про те, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 (надалі з текстом - квартира АДРЕСА_3 ) на підставі договору дарування посвідченого 11-ю Київською державною нотаріальною конторою 16.07.2008 року № 6-2077, право власності на яку зареєстровано 28.05.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в м. Києві. В квартирі АДРЕСА_3 мешкають син позивача - ОСОБА_7 , мати позивача ОСОБА_1 та батько позивача ОСОБА_8 . При цьому, Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23.11.2011 року по справі № 2-261/11 було припинено право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_3 та будинок був поділений в натурі, виділено позивачу та ОСОБА_5 частину домоволодіння, ОСОБА_6 також частину домоволодіння. 22 листопада 2015 року квартиру позивача було залито водою, на думку останньої, з вини відповідача ОСОБА_6 - власника сусідньої квартири АДРЕСА_4 і розташована в другій половині приватного будинку (надалі за текстом - квартира АДРЕСА_5 ), в результаті чого частина стіни великої кімнати площею 21,1кв.м. та частина стіни спальні площею 12,8 кв.м. залиті водою зі сторони ванної кімнати площею 2,6 кв.м. та кухні відповідача площею 20,8 кв.м. При цьому, 25.11.2015 року комісією ЖЕД складений Акт обстеження квартири АДРЕСА_3 , та встановлено факт того, що в ній 22 листопада 2015 року трапилося залиття частини стіни великої кімнати та частини стіни спальні водою зі сторони квартири АДРЕСА_5 . Актом також встановлено, що ймовірною причиною замокання стін у квартирі АДРЕСА_3 від сантехнічного обладнання у побудованій ванній кімнаті у сусідній квартирі АДРЕСА_5 , при цьому, мешканці квартири АДРЕСА_5 не надали доступу до свого помешкання, чим перешкодили встановленню точної причини залиття стін у квартирі АДРЕСА_3 . 16 грудня 2015 року «Центр експертної оцінки» надав звіт № 189/15 та висновок про визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт пошкоджених стін у квартирі АДРЕСА_3 , у відповідності до якого вартість ремонтно- відновлювальних робіт оздоблення пошкоджених стін у житлових кімнатах внаслідок залиття водою у квартирі АДРЕСА_3 , становить - 24326,23 грн. При цьому, як зазначено в позові, позивачу також завдана моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 20 тис. грн. Відповідач не визнає обов`язку по відшкодуванню шкоди, що змусило позивача звернутись за захистом свого права до суду.

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 18.04.2016 року позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 13.06.2016 року, після усунення недоліків, відкрито провадження у справі з призначенням справи до судового розгляду.

В липні 2016 року представником відповідача подано письмові заперечення на позовну заяву, в яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що про огляди квартир відповідач не повідомлявся належним чином, а відтак не міг забезпечити такий доступ, при цьому, при самостійному огляді труб та водяного обладнання - пошкоджень не виявлено. При цьому, звіт № 189/15 не може бути прийнятий судом до уваги, на думку сторони відповідача, адже експерт не є фахівцем в галузі будівництва.

Ухвалою суду від 21 липня 2016 року клопотання представника відповідача про залучення про залучення третьої особи - задоволено; залучено ОСОБА_5 до участі в справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача.

В серпні 2016 р. представником позивача та третьої особи надано письмові пояснення по запереченням відповідача, в яких зазначено на належність наданих письмових доказів.

Ухвалою суду від 29.09.2016 р. провадження у справі зупинено на підставі ст.201 ч.1 п.1 ЦПК України (2004 р.) до залучення до участі у справі правонаступника після смерті відповідача у справі ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 23.05.2017 р. поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду 22.06.2017 р. до участі в справі як правонаступників відповідача ОСОБА_6 залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В липні 2017 р. позивачем уточнені позовні вимоги, згідно ОСОБА_9 просила стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь заподіяну їй матеріальну шкоду внаслідок залиття кімнат у квартирі у розмірі 24326,23грн. в рівних частинах з кожного; моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., а також 1300,00 грн. за проведення оцінки ремонтно-відновлювальних робіт та визначення розміру шкоди - в рівних частинах з кожного, та судові витрати.

Ухвалою суду від 11.10.2017 р. за клопотанням представника відповідачів - адвоката Лошакова Д.С. було закрито провадження у справі в частині вимог про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.205 ч.1 п.6 ЦПК України (2004 р.) в зв`язку з тим, що дані правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 12.07.2019 р. за клопотанням представника відповідачів про справі призначена судова будівельно-технічна експертиза із зупиненням провадження у справі.

Ухвалою від 30.04.2020 р. провадження у справі поновлено.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позові та у уточненій позовній заяві.

В судовому засіданні представник третьої особи проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила позов задовольнити, та стягнути матеріальну шкоду, завдану відповідачами внаслідок залиття квартири АДРЕСА_3 .

Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, з огляду на те, що їх вини в заподіянні матеріальної шкоди не вбачається. Після оголошення перерви в судове засідання повторно не з`явились, в зв`язку з чим суд закінчив розгляд за їх відсутності.

Представники відповідачів просили відмовити у задоволенні позовних вимог, заявлених до відповідачів, у зв`язку із їх необґрунтованістю та недоведеністю. Після оголошення перерви в судове засідання повторно не з`явились, в зв`язку з чим суд закінчив розгляд за їх відсутності.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Заслухавши пояснення представників сторін, учасників та дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено таке.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_6 , що підтверджується Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 23.11.2011 р. у справі №2-261/11, Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16.02.2012 р., та відомостями про зареєстровані права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому, згідно умовних обозначень позивачу та третій особі належить квартира АДРЕСА_3 , а відповідачам квартира АДРЕСА_5 у вказаному будинку.

22.11.2015 року сталося залиття належної позивачу квартири АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась до ЖЕД з відповідною заявою (т. 1, а.с. 29).

25.11.2015 року комісією працівників ЖЕД приватного сектора проведено обстеження квартири АДРЕСА_3 , про що складено відповідний акт, затверджений начальником ЖЕД приватного сектора 27.11.2015 р. (т. 1 а.с. 30).

Відповідно до вищезазначеного акту, залиття квартири АДРЕСА_3 сталося в житловій кімнаті площею 21,1 кв.м., стіна якої спільна з квартирою АДРЕСА_5 , виявлені сліди замокання від підлоги до стелі, площа замокання складає біля 8-ми кв.м., внаслідок чого необхідно виконувати ремонт штукатурки стіни та заміну шпалер кімнати. Причиною замокання стіни виникає від побудованої ванної кінати в квартирі АДРЕСА_5 , власником якої є сусід ОСОБА_6 , якому рекомендовано виявити затікання стіни в квартирі АДРЕСА_3 та ліквідувати причину.

07.12.2015 р. ОСОБА_1 звернулась до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» щодо виявлення додаткових слідів замокання у квартирі АДРЕСА_3 (том 1 а.с. 31)

09.12.2015 року був складений Акт комісії, до складу якої входили інженер- кошторисник відділу ремонтів та нагляду за безпечною експлуатацією будівель ОСОБА_10 , майстрами ЖЕД приватного сектору Подільського району ОСОБА_19 та ОСОБА_11 , акт був затверджений директором КП Крикун А.Є. (том 1 а.с. 32-33).

Актом встановлено, що ймовірною причиною замокання стін у квартирі № З від сантехнічного обладнання у побудованій ванній кімнаті у сусідній квартирі АДРЕСА_5 , власником якої є ОСОБА_6 . Під час обстеження мешканці квартири АДРЕСА_5 не надали доступу до свого помешкання, чим перешкодили встановленню точної причини залиття стін у квартирі АДРЕСА_3 . При таких обставинах, з підстав викладених вище випливає, що власник квартири АДРЕСА_5 відмовляється підписувати Акт.

Згідно Рішення Подільського районного суду м. Києва від 23.11.2011 року по справі № 2-261/11 було припинено право спільної часткової власності ОСОБА_6 (частка 53/100) та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (загальна частка 47/100) на домоволодінння АДРЕСА_6 .

Суд розподілив домоволодіння АДРЕСА_6 в натурі.

Суд виділив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у власність частину домолодіння, а саме: вітальня (3-1) площею 21,1 кв.м., коридор (3-2) площею 4,3 кв.м., кухня (3-3) площею 9,1 кв.м., ванна кімната (3-4) площею 3,5 кв.м., вбиральня (3-5) площею 2,1 кв.м., житлова кімната (3-6) площею 21,1 кв.м., житлова кімната (3-7) площею 12,8 кв.м., житлова кімната (3-8) площею 12,7 кв.м.. житлова кімната (3-9) площею 12 кв.м., тамбур (3-1) площею 5,3 кв.м., гараж "В", 1/2 частина паркану №1, паркан №2, погріб з входом, загальною вартістю 117 219 грн.

Суд виділив ОСОБА_6 у власність частину домолодіння, а саме: кухня (1-1) площею 20,8 кв.м., коридор (1-2) площею 2,2 кв.м., санвузол (1-3) площею 3,7 кв.м., комора (1-4) площею 0,9 кв.м., житлова кімната (1-5) площею 25,9 кв.м., веранда (2-1) площею 10,2 кв.м., сходи (2-2) площею 3,9 кв.м., кухня (2-3) площею 6,3 кв.м., коридор (2-4) площею 1 кв.м., вбиральня (2-5) площею 1,4 кв.м., ванна кімната (2-6) площею 2,6 кв.м., сходи (2-8) площею 6,7 кв.м., житлова кімната (2-9) площею 24,7 кв.м., житлова кімната (2-10) площею 20,2 кв.м., тамбур (2-1) площею 7,1 кв.м., сарай-гараж "Б", сарай "Г", 1/2 частина паркану №1, загальною вартістю 137 960 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Суд стягнув з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1/2 частину витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 900 грн. 48 коп.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 16.02.2012 р. апеляційну скаргу ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_6 відхилено; Рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2011 року залишено без змін (том 1, а.с. 15-20).

Раніше договором від 01.06.1995 року засвідченого державним нотаріусом 14-ї Київської державної нотаріальної контори, між ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , був встановлений конкретний порядок користування будинком АДРЕСА_6 , а саме: 1. В користуванні ОСОБА_8 знаходяться: коридор -4,3 кв.м., кухня - 9,1 кв.м., санвузол - 3,5 кв.м., комора - 2,1 кв.м., житлові кімнати - 21,1 кв.м., 12,8 кв.м. та 12,7 кв.м., половина передпокоїв - 21,1 кв.м., половина тамбура - 5,3 кв.м., (в кв. № 3), гараж під літерою «В»; 2. В користуванні ОСОБА_6 знаходяться: кухня - 26,8 кв.м., коридор - 2,2 кв.м., санвузол - 3,7 кв.м., комора - 0,9 кв.м., житлова кімната -25,9 кв.м., (в кв. № 1), веранда - 10,2 кв.м., сходова клітка - 3,9 кв.м., кухня - 6,3 кв.м., коридор - 1,0 кв.м., вбиральня - 1,4 кв.м., ванна - 2,6 кв.м., сходова клітка - 6,7 кв.м., житлові кімнати - 24,7 кв.м., та 20,2кв.м., коридор - 6,6 кв.м., комора - 1,3кв.м., (кв. № 2), сарай під літерою «Б», сарай під літерою «Г»; 3. В користуванні ОСОБА_5 знаходяться: житлова кімната - 12,0 кв.м., половина передпокою - 21,1 кв.м., половина тамбура -5,3 кв.м. (том 1, а.с. 21).

З заявою про огляд квартири АДРЕСА_5 , ОСОБА_1 зверталась до управління поліції в Подільському районі ГУ НП міста Києва (том 1, а.с. 64), матеріали по якій були списані з огляду на відсутність складу злочину (том 1, а.с. 65).

Згідно звіту № 189/15 (визначення розміру матеріальних збитків), складеного «Центром експертної оцінки» фізичною особою - підприємцем « ОСОБА_13 » від 16.12.2015 р. - розмір матеріального збитку, який завдано в результаті залиття квартири АДРЕСА_2 станом на момент складання даного звіту становить 24 326, 00 (том 1 а.с. 35-62).

Допитаний ва судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що працює в комунальному підприємстві інженером-кошторисником, та саме вона складала акт про обстеження щодо залиття квартири АДРЕСА_3 від 09.12.2015 р., комісія по акту була створена на підставі звернення ОСОБА_1 . Під час огляду квартири АДРЕСА_3 виявлено тріщину та ознаки залиття, відповідач двері у квартиру АДРЕСА_5 не відкрив, або вдома його не було. Підтвердила всі обставини, викладені в акті.

Свідок ОСОБА_14 показала, що є сусідкою по будинках зі сторонами, буває у гостях позивача приблизно 3 рази на рік, вказала, що мешкає в будинку по тій самій вулиці та ближче до озера, та жодного разу її будинок не страждав від підвищеної вологості, тим паче з ознаками затоплення. При відвіданні квартири АДРЕСА_3 , після залиття, та бачила велику вологу пляму на стіні від сусідства з квартирою АДРЕСА_5 .

Свідок ОСОБА_15 показала, що є сусідкою сторін, при цьому була присутня під час оформлення актів, на яких проставляла підпис, зазначила, що обставини, викладені в актах відповідають дійсності, та в квартирі АДРЕСА_3 дійсно малась велика волога пляма на стіні з перетину з сусідською квартири АДРЕСА_5 .

Свідок ОСОБА_16 показала, що є знайомою відповідача біля 8 років, і не бачила жодних вологих плям з ознаками залиття в квартирі АДРЕСА_5 відповідача, при цьому з листопада 2015 року вона не бачила, щоб відповідач щось ремонтував.

Допитана в судовому засіданні 13.09.2016 р. як свідок ОСОБА_17 показала, що є сусідкою сторонам, та їй відомо про залиття квартири АДРЕСА_3 .

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Частинами першою, другою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із частиною першою статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди" роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 76, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за N 927/11207 передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт згідно додатку 4 до пункту 2.3.6 Правил.

На підтвердження розподілу житлового будинку АДРЕСА_6 стороною позивача надано акт КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м.Києва» від 29.07.2016 р. (том 1 а.с. 182), згідно якого, вказаний будинок складається з 3-х квартир.

При цьому, суду відомо, що Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» створене на підставі рішення Київської міської ради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва».

Згідно із ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої бути протиправними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина особи.

Факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок - залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи.

З наведеного вбачається, що на підтвердження позовних вимог позивач повинен надати в розпорядження суду належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття квартири, зокрема комісійний акт, яким би було зафіксовано, зокрема, сам факт залиття, а також причини залиття та завдані пошкодження, висновок відповідної експертизи щодо встановлення причин залиття.

З вказаних підстав, суд приймає як належний та допустимий доказ акт від 25.11.2015 року, затверджений начальником ЖЕД приватного сектору (т. 1 а.с. 30), та акт від 09.12.2015 року, складений та підписаний представниками КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» (т. 1 а.с. 32-33).

Судом встановлено та вбачається із вказаного вище акту від 25.11.2015 р., що причиною залиття належної позивачу квартири АДРЕСА_3 , є побудова ванної кімнати в квартирі АДРЕСА_5 , власником якого є відповідач.

Форма такого акту, що встановлена наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» (надалі - Правила), збережена, а саме, в акті наявні: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття.

Тобто наданий позивачем акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані.

А відтак, факт залиття квартири АДРЕСА_3 , власником якої є позивач, з вини відповідача підтверджується актом від 25.11.2015 року, який відповідає вимогам додатку 4. до пункту 2.3.6 вищезазначених Правил.

При цьому, суд критично оцінює наданий відповідачем акт від 12.12.2015 р. про відсутність слідів протікання та пошкодження труб в квартирі АДРЕСА_5 (том 1 а.с. 111) та акт від 08.08.2016 р. (том 1, а.с. 213-218), оскільки такі акти підписані зацікавленими особами зі сторони відповідача, що не є представниками ЖЕД чи іншої організації, уповноваженою на складання відповідних актів.

Надані стороною відповідача фотокартки (том 1, а.с. 113-155, 214-218) не містять дати та часу їх виготовлення, та в розумінні ЦПК України, не можуть слугувати доказом відсутності причини залиття квартири АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні 21.07.2016 представником відповідача висловлена думку щодо можливості в майбутньому призначення судової експертизи на визначення причинно-наслідкового зв`язку та суми матеріальних збитків.

В судовому засіданні від 12.07.2019 р. представник відповідачів подав клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою суду від 12.07.2019 р. клопотання представника відповідачів - адвоката Краснопільського М.І. про призначення будівельно-технічної експертизи - задоволено; екперту поставлені відповідні питання.

02.03.2020 р. на адресу суду надійшло клопотання експерта про надання експерту технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , складений за станом на даний час; акти виконаних робіт на ремонтно-будівельні роботи, які проводились позивачами в квартирі АДРЕСА_3 , а також рахунки № НОМЕР_1 , 511 від 20.02.2020 р. щодо оплати послуг експерта у розмірі 5 720, 40 грн.

Учасники в судовому засіданні підтвердили отримання клопотання експерта разом з рахунками.

22.04.2020 р. матеріали справи були повернуті експертною установою до суду, а Ухвала суду від 12.07.2019 р. без виконання, з огляду на відсутність попередньої оплати експертизи.

При цьому, на питання суду в судовому засіданні, сторона відповідача не змогла дати відповідь на питання причини не оплати послуг експерта, адже саме за їх клопотанням була призначена така експертиза та витрати у зв`язку з її проведенням покладені Ухвалою суду саме на сторону відповідача.

А відтак, матеріали справи не містять належного та допустимого спростування доказів позивача про залиття її квартири АДРЕСА_3 саме з вини відповідачів. Тим паче, суд всіляко сприяв у зібранні належних документів, призначаючи будівельно-технічну експертизу, проведенням якої сторона відповідача не скористалась.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Стаття 322 ЦК України зобов`язує власника утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Аналіз наявних у справі доказів у своїй сукупності надає підстави для висновку суду про те, що залиття належної позивачу квартири АДРЕСА_3 сталося внаслідок побудови відповідачами ванної кімнати у межуючій квартирі АДРЕСА_5 .

Свою вину у завданні шкоди позивачу відповідачі не спростували, належних та допустимих доказів на підтвердження зворотнього - суду не представили, призначену судом експертизу за клопотанням сторони відповідача - не оплатили.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного суду від 03.10.2018 року у справі № 668/7511/15-ц, шкода, завдана залиттям квартири, повинна бути відшкодована особою, у власності якої перебуває квартира та елемент системи водопостачання, який став причиною такого затоплення. Так, у статті 151 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, а згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, саме власник квартири зобов`язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обслуговування.

За вказаних обставин, суд бере до уваги звіт № 189/15 (т. 1 а.с. 35-62), наданий позивачем, оскільки зі змісту останнього вбачається, що ціллю оцінки було визначення розміру матеріальних збитків, завданих ОСОБА_4 в результаті залиття квартири АДРЕСА_3 , що складає 24 326,00 грн.

При цьому, за проведений висновок експерта, позивач сплатила 1300 грн., що підтверджується товарним чеком (том 1, а.с. 62).

За вказаних обставин, суд надходить до висновку про те, що в ході судового розгляду доведено розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири АДРЕСА_3 позивача, відтак завдана позивачу шкода у розмірі 24 326,00 грн. та витрати за проведення висновку у розмірі 1300 грн. підлягають відшкодуванню відповідачами.

Крім того, покази свідків в частині відсутності ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_5 на день залиття, не спростовані відповідачами будь-якими доказами, а не підписання актів, представлених позивачем, відповідачами не впливає на їх правильність, оскільки зворотного останні не довели.

Доказами є будь які дані, які встановлюються засобами, зокрема письмовими доказами, тобто відомості про факти доводяться аргументами, актами, довідками, листуванням службового або особистого характеру, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи, що узгоджується з вимогами частин першої, другої статті 76 ЦПК України.

З урахуванням вищевикладеного, акт від 25.11.2015 року суд вважає належним і допустимим доказом у справі.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року N 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно зі статтею 151 ЖК Української РСР та абз. 5 пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N?572 від 8 жовтня 1992 року, власник зобов`язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.

Згідно із частиною першою статті 177 Житлового кодексу Української УРСР громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Відповідно до статті 179 Житлового кодексу Української УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Отже, обов`язок з утримання квартири, санітарно-технічних приладів, що розміщені у квартирі у належному стані покладено саме на власника квартири.

Таким чином, відповідачі, як власники квартири АДРЕСА_5 зобов`язані утримувати належне їм майно, у тому числі здійснювати контроль за станом сантехнічного обладнання у квартирі та його використанням.

Внаслідок неналежного виконання відповідачами зазначених обов`язків щодо утримання свого майна позивачу, як власнику квартири АДРЕСА_6 заподіяно матеріальну шкоду.

Вина відповідача у заподіянні матеріальної шкоди позивачу внаслідок залиття в судовому засіданні не спростована відповідачами.

Зважаючи на встановлені судом під час розгляду справи обставини суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стороною відповідачів не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження заперечень на позовні вимоги.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що стороною позивача належними та допустимими доказами доведено заподіяння матеріальної шкоди з вини первісного відповідача ОСОБА_6 матеріальної шкоди в у розмірі 24 326,23 грн., витрати, понесені позивачем на оцінку шкоди, в розмірі 1 300,0 грн., а всього - 25 626,23 грн.

Відповідно до ст.1231 ч.1 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

Отже, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як правонаступників первісного відповідача ОСОБА_6 , підлягає стягнення вказана сума на користь позивача в солідарному порядку.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на те, що відповідач не спростував належними, допустимими та достатніми доказами у справі заявлені позивачами вимоги, приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити.

Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено при подачі позову судовий збір в розмірі 551,2 грн. та сплачено витрат на правову допомогу в розмірі 8 100,0 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (т.1 арк.спр.1, т.2 арк.спр.113-118).

Отже, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в розмірі 8 651,2 грн. (551,2 + 8 100,0), тобто по 4 326,6 грн. з кожного.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.15, 22, 382, 385, 1166, 1231 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 25 626,23 грн. (двадцять п`ять тисяч шістсот двадцять шість грн. 23 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі по 4 326,6 грн. (чотири тисячі триста двадцять шість грн. 60 коп.) з кожного.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

Третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач-1 - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач-2 - ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).

Суддя Н. М. Ларіонова