УХВАЛА

Справа № 495/2551/19

Номер провадження 2/495/720/2021

25 жовтня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово - судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Бучка В.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання адвоката Царенко Олександра Олександровича, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 про застосування відносно позивачки ОСОБА_2 заходів процессуального примусу по об`єднаній цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності та поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває об`єднана цивільна справа №495/2551/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності та поділ майна подружжя.

15 квітня 2021 року на адресу суду від адвоката Царенко Олександра Олександровича, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 надійшло на адресу суду клопотання про застосування відносно позивачки ОСОБА_2 заходів процесуального примусу.

Своє клопотання адвокат Царенко О.О., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 18.10.2019 року він подав до суду відзив на позовну заяву позивачки з відповідними доказами відправки відзиву на адресу позивачки ОСОБА_2 . У зазначеному вище відзиві, представником відповідача ОСОБА_1 у порядку ст.93 ЦПК України, було поставлено позивачці ОСОБА_2 4 (чотири) запитання, які мають суттєве значення для повного та всебічного розгляду справи. Однак, вже на протязі більш ніж 1,5 року позивачкою ОСОБА_2 не було надано відповіді на зазначені у відзиві питання, тому представник відповідача просить винести ухвалу, якою зобов`язати позивачку ОСОБА_2 надати відповідь на кожне питання по суті, зазначене у відзиві представника відповідача та застосувати до позивачки ОСОБА_2 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу.

В судовому засіданні адвокат Царенко О.О., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 своє клопотання підтримав, просив його задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримав заявлене його представником клопотання.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення заявленого стороною захисту відповідача ОСОБА_1 клопотання, оскільки вона не отримувала відзив на позовну заяву та не розписувалася за його отримання, підпис у розписці про отримання відзиву проставлений іншою особою.

В судовому засіданні адвокат Бережна Т.Г., яка діє в інтересах позивачки ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення зазначеного вище клопотання, оскільки вона представляє інтереси позивачки за ордером лише з 03.03.2020 року та про наявність відзиву вона не могла знати з об`єктивним причини.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд приходить до наступних висновків.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.04.2019 року було відкрито загальне позовне провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

18 жовтня 2019 року на адресу суду від адвоката Царенко О.О., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив, в якому в порядку ст.93 ЦПК України було задано чотири питання до позивачки ОСОБА_2 , які мають значення для справи. В матеріалах справи міститься квитанція про відправку ОСОБА_2 даного відзиву.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Царенко О.О. продемонстрував поштове повідомлення про вручення зазначеного вище відзиву позивачці ОСОБА_2 , однак вона заперечила його отримання та повідомила, що підпис у даному повідомленні не її.

Суд звертає увагу, що до відзиву не додано опису вкладення поштового відправлення, яке було відправлено на адресу позивачки ОСОБА_2 , що унеможливлює достовірно встановити, що саме було відправлено на адресу позивачки.

Відповідно до положень частин 1-3 ст.93 ЦПК України учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи, що ним подається до суду, не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи. Учасник справи, якому поставлено питання позивачем, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті. На запитання до учасника справи, який є юридичною особою, відповіді надає її керівник або інша посадова особа за його дорученням. Відповіді на запитання подаються до суду учасником справи - фізичною особою, керівником або іншою посадовою особою юридичної особи у формі заяви свідка не пізніш як за п`ять днів до підготовчого засідання, а у справі, що розглядається в порядку спрощеного провадження, - до першого судового засідання. Копія такої заяви свідка у той самий строк надсилається учаснику справи, який поставив письмові запитання.

Згідно ч.7 ст. 93 ЦПК України, за наявності підстав для відмови від відповіді учасник справи повинен повідомити про відмову іншого учасника та суд у строк для надання відповіді на запитання. Суд за клопотанням іншого учасника справи може визнати підстави для відмови відсутніми та зобов`язати учасника справи надати відповідь.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, в т.ч. виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Як передбачено правилами ч.ч. 2,3 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Отже, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України заходи процесуального примусу застосовуються з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Такими заходами є: попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід; штраф (ч. 1ст. 144 ЦПК України).

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

У статті 17 Конвенції про захист прав людини і основних свобод зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав і свобод, визнаних у конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено нею.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (Рішення від 02 грудня 2010 у справі "Шульга проти України"). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі завдання саме державних органів.

Разом з цим, хоча наведений у Цивільному процесуальномукодексі України перелік дій, які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням правами чи обов`язками, не є вичерпними, проте конкретизовано, що такі дії мають здійснювати протиправне перешкоджання у здійсненні судочинства.

Заходи процесуального примусу не можна розглядати як вид відповідальності, а тим паче - як покарання, оскільки вони покликані забезпечити виконання правил цивільного судочинства, а не покарати особу. Тобто вони повинні спонукати особу припинити протиправні дії, спрямовані особою на перешкоджання судочинства.

Натомість, матеріали справи не містять беззаперечних відомостей про те, що дії позивачки ОСОБА_2 свідчать про неповагу до суду, зловживання своїми правами або створення протиправних перешкод у здійсненні судочинства та невиконання покладених на неї діючим цивільно-процесуальних законодавством процесуальних обов`язків.

Таким чином суд дійшов висновку, щодо відсутності обґрунтованих підстав для застосування заходів процесуального примусу до позивачки ОСОБА_2 та накладення на неї стягнення.

У свою чергу, суд вважає за необхідне попередити учасників справи про недопустимість зловживання своїми процесуальними правами та необхідності дотримання загальних принципів та засад цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 43, 44, 93, 143, 148, 263, 257 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката Царенко Олександра Олександровича, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 про застосування відносно позивачки ОСОБА_2 заходів процессуального примусу по об`єднаній цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності та поділ майна подружжя відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст даної ухвали складено та проголошено 29.10.2021 року об 10 годині 30 хвилин.

Суддя