ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

20 жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 615/1333/20

провадження № 22-ц/818/5669/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди посадовою особою, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 08 липня 2021 року, постановлене в складі судді Товстолужського О.В.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року до ОСОБА_1 звернувся з позовом до голови Сидоренківської сільської ради Валківського району Харківської області Дригайла С.Ф. про відшкодування шкоди посадовою особою.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що у грудні 2009 року, звернувся до голови Сидоренківської сільської ради Валківського району Харківської області Дригайла С.Ф. із заявою про видачу йому нового Свідоцтва на право власності на майновий пай члена КСП «Заповіти Ілліча» реорганізованого в СВК «Надія». На підставі угод, відповідно до п.13 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року №177 Сидоренківська сільська рада Валківського району в особі голови Дригайла С.Ф. зобов`язана була видати йому Свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП «Заповіти Ілліча», реорганізованого в СВК «Надія». Проте, сільський голова Дригайло С.Ф., всупереч п. 13 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року №177 вніс до порядку денного Сесії Сидоренківської сільської ради 10 серпня 2010 року розгляд його заяви щодо видачі нового свідоцтва. Сидоренківська сільська рада, розглянувши вказану заяву, відмовила йому видати нове свідоцтво на право на майновий пай у зв`язку із виділенням майна в натурі групі осіб уповноваженої ОСОБА_1 . Вважає, що рішення прийняте Сидоренківською сільською радою від 10 жовтня 2010 року, яким відмовлено видати йому нове Свідоцтво, - прийняте на підставі обману сільським головою ОСОБА_2 є нікчемне, не відповідає дійсності, розгляд питання щодо порядку видачі Свідоцтва особі до компетенції сільської ради не віднесено та визнається ч.2 ст. 203 ЦК України недійсне, (нікчемне), за відсутністю повноважень та наявності обману сільського голови ОСОБА_2 . Отже, внаслідок цього, як вказує ОСОБА_1 заподіяно йому матеріальну шкоду на суму вилучених, анульованих Свідоцтв 579 722грн. з вини сільського голови ОСОБА_2 , який, відповідно ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування» несе персональну відповідальність за незаконне рішення Сидоренківської сільської ради від 08 жовтня 2010 року, прийняте за його поданням. Вважає, що сільський голова ОСОБА_2 свідомо вчинив протиправну бездіяльність, не забезпечив виконання повноважень визначених п.13 постанови № 177 щодо видачі Свідоцтва, вилучив та анулював його договори і оригінали Свідоцтва продавців паю. Внаслідок чого, користувався його правом на набутий майновий пай на протязі одинадцять років, чим заподіяв йому майнову шкоду. Враховуючи викладене, просив стягнути із голови Сидоренківської сільської ради Дригайла С.Ф. на свою користь вартість заподіяної шкоди в сумі 1 217 416,20грн, що складається із: вартості набутого майнового паю в розмірі 579722 грн. та упущеної вигоди (з розрахунку 10% від вартості паю за один рік користування) 637694,20грн.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 08 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що судом не прийнято до уваги, що у позові є нові вимоги до відповідача та нові доповнені докази і факти, що не збігаються з попередніми. Суд, у своєму рішенні посилається на попередні судові рішення, якими відмовлялось у задоволенні позовних вимог, проте, вважає, що ці рішення є сумнівними, не вирішено справи по суті позовних вимог, не закриті, отже він має право на судовий захист. Вказує, що заявив позов до голови Сидоренківської сільської ради, який на протязі 11 років не видавав йому нове свідоцтво на право на майновий пай, вилучив договори і оригінали свідоцтва продавців паю, анулював не повернув, чим заподіяв матеріальну шкоду.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням ХХХV сесії Сидоренківської сільської ради V скликання від 10.08.2010 року №326-V, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі нового свідоцтва на майновий пай у зв`язку із виділенням майна в натурі групі осіб та анульовано свідоцтва на майновий пай згідно Наказу Міністерства аграрної політики України №79 від 13.03.2001 року, відповідно до якого, одночасно з підписанням акту приймання-передачі майна, майнові свідоцтва вилучаються.

В матеріалах цивільної справи міститься список групи власників майнових паїв члена КСП «Заповіти Ілліча» реорганізованого в СВК «Надія» с. Сидоренкове Валківського району Харківської області, що, продали майновий пай співвласнику майнових паїв ОСОБА_1 . У вказаному списку зазначено, що 36 осіб продали свої майнові паї ОСОБА_1 на загальну суму 579722 грн.

На підтвердження факту продажу паїв, ОСОБА_1 надав договір купівлі продажу майнового паю від 10.10.2009 року укладений між ним та ОСОБА_3 на суму 9503 грн. 00 коп. та свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ХА №010046 від 15.06.2001 року виданого на ім`я ОСОБА_3 .

Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У позовній заяві ОСОБА_1 , як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, посилається на те, що що йому як уповноваженій особі власників групи пайовиків КСП «Заповіти Ілліча» Сидоренківською сільською радою не було видано Свідоцтва на право на майновий пай та взагалі в порушення законодавства прийнято рішення про відмову у видачі такого Свідоцтва.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Відповідно до частини п`ятої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Згідно статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Згідно з частиною першою статті 77 зазначеного Закону шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Судом встановлено та не спростовано сторонами, що в провадженні Валківського районного суду Харківської області перебувала цивільна справа №2006/1999/12 за позовом ОСОБА_1 до Сидоренківської сільської ради Валківського району Харківської області про визнання незаконним рішення Сидоренківської сільської ради та відшкодування шкоди, в якому просить скасувати рішення сесії Сидоренківської сільської ради від 10 серпня 2010 року №326-У про відмову йому в видачі нового свідоцтва на майновий пай і зобов`язати її видати йому таке свідоцтво та стягти на його користь з місцевого бюджету Сидоренківської сільської ради вартість майнової шкоди в сумі 579722 грн.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 01 лютого 2013 року по справі №2006/1999/12, яке ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2015 року залишено без змін, позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Під час розгляду вказаної справи було встановлено, що ОСОБА_1 надав суду фотокопії договорів купівлі-продажу майнових свідоцтв від 10 жовтня 2009 року, у яких вказано, що він купив майнові паї у співвласників майнових паїв колишнього колгоспу «Заповіти Ілліча».

Також суду надані списки колишніх співвласників майна колгоспу «Заповіти Ілліча» і копії договорів купівлі-продажу свідоцтв на майнові частки. З додатку до протоколу №2 загальних зборів від 16 травня 2009 року вбачається, що співвласникам виділене майно в натурі і частина його одержана спілкою співвласників « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». З протоколу загальних зборів співвласників від 16 травня 2009 року вбачається, яке конкретно майно виділене групам співвласників або конкретному співвласнику. За таких обставин сесія Сидоренківської сільської ради правильно відмовила позивачу в задоволенні його заяви. При цьому, позивач не позбавлений права укласти договори купівлі-продажу виділеного співвласникам майна після належного оформлення права власності на це майно і після його реєстрації у встановленому порядку.

Також, в провадженні Валківського районного суду Харківської області перебувала цивільна справа №615/1856/15-ц за позовом ОСОБА_1 до голови Сидоренківської сільської ради Валківського району Харківської області Дригайло С.Ф., Сидоренківської сільської ради Валківського району Харківської області про визнання рішення недійсним та відшкодування завданої шкоди посадовою особою сільської ради, в якій, з урахування останніх уточнень ОСОБА_1 просив визнати рішення Сидоренківської сільської ради від 10 серпня 2010 року №326-У недійсним та скасувати його, стягнути з голови Сидоренківської сільської ради Дригайла С.Ф. матеріальну шкоди на суму 579 722грн. або зобов`язати видати йому нове Свідоцтво на право на майновий пай на підставі вилучених договорів купівлі-продажу майнових паїв і оригіналів Свідоцтв продавців.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 13 червня 2016 року по справі №615/1856/15-ц в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання рішення Сидоренківської сільської ради від 10 серпня 2010 року №326-У - недійсним та скасування його, стягнення з голови Сидоренківської сільської ради ОСОБА_2 матеріальної шкоди на суму 579 722грн. відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року по справі №615/1856/15-ц рішення Валківського районного суду Харківської області від 13 червня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі №615/1856/15-ц рішення Валківського районного суду Харківської області від 13 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року - залишено без змін.

Із змісту вказаних рішень вбачається, що на час звернення позивача до суду співвласники майнових паїв, на яких у позові посилався ОСОБА_1 , отримали майно з пайового фонду в натурі і розпорядилися їм на свій розсуд, а тому підстави для видачі нового свідоцтва про право власності на майнові паї відсутні. Крім того, що позивачем не доведено протиправності дій сільської ради, а також того, що сільський голова Дригайло С.Ф. при винесенні рішення колегіальним органом - Сидоренківською сільською радою Валківського району Харківської області від 10 серпня 2010 року діяв з порушенням вимог Закону України «Про місцеве самоврядування» чи інших нормативно-правових актів, а також не надано доказів на обґрунтування факту нанесення і розміру майнової шкоди.

Крім того, в провадженні Валківського районного суду Харківської області знаходилась справа №615/1170/19 за позовом ОСОБА_1 до голови Сидоренківської сільської ради Валківського району Харківської області Дригайла Сергія Федоровича про відшкодування шкоди, заподіяної посадовою особою сільської ради, в якосу просив відшкодувати йому шкоди шляхом стягнення з голови Сидоренківської сільської ради Валківського району Харківської області ОСОБА_2 суми 579 722 грн. 00 коп.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказав, що на його думку, дії сільського голови Дригайла С.Ф. щодо внесення до порядку денного сесії ради питання про розгляд його заяви вчинені без належних повноважень, а рішення Сидоренківської сільської ради і дії є нікчемним.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області по справі №615/1170/19 від 25 лютого 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування шкоди шляхом стягнення з голови Сидоренківської сільської ради Валківського району Харківської області Дригайла С.Ф. суми 579 722грн., - відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного суду від 13 травня 2020 року по справі №615/1170/19 рішення Валківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04 листопада 2020 року №615/1170/19 рішення Валківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 травня 2020 року було залишено без змін.

Під час розгляду вказаної позивачем не було доведено, що рішення Сидоренківської сільської ради Валківського району Харківської області від 10 серпня 2010 року №326-V, яким відмовлено ОСОБА_1 у видачі нового свідоцтва про право власності на майнові паї, винесено всупереч Постанові Кабінету Міністрів України №177 в частині неналежних повноважень органу, що видав рішення.

Вищезазначене рішення Сидоренківської сільської ради є чинним та враховуючи відсутність неправомірних дії голови сільради підстав вважати його нікчемним відповідно до положень ч. 2 ст.203 та ч. 1, 2 ст.215 ЦК України - не вбачається.

Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що судовими рішеннями по справах №615/1856/15-ц, 615/1170/19 не було встановлено, що рішення Сидоренківської сільської ради Валківського району Харківської області від 10 серпня 2010 року №326-V, яким відмовлено ОСОБА_1 у видачі нового свідоцтва про право власності на майнові паї, винесено всупереч Постанові Кабінету Міністрів України №177 в частині неналежних повноважень органу, що видав рішення, як і не доведено, обставин того, що головою сільської ради його було введено в оману, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення вартості набутого майнового паю в розмірі 579722грн.

Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості та позивачем не надано доказів, що ОСОБА_2 вилучив у нього та безпідставно користувався його правом на набутий майновий пай, тому підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення із ОСОБА_2 упущеної вигоди за 11 років в сумі 637694,20 грн. також відсутні.

З урахування викладеного суд не вбачає підстав для скасування рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Фактично, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновком суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення на рішення Валківського районного суду Харківської області від 08 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2021 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова