ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: №22-ц/819/1707/21 Доповідач Кутурланова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар судового засідання Давиденко І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Ус О.В. від 05 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонського міжшкільного навчально-виробничого комбінату Херсонської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Херсонського міжшкільного навчально-виробничого комбінату Херсонської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 13.12.2013 року по 01.08.2019 року, з перервою у роботі з 15.02.2017 року по 06.09.2017 року він працював у Херсонському міжшкільному навчально-виробничому комбінаті Херсонської міської ради.

В період часу з 28.03.2017 року по 06.09.2017 року він перебував на лікарняному. Після його звільнення з посади, станом на 01.08.2019 року та до часу звернення до суду відповідач не провів фактичного розрахунку у зв`язку з його тимчасовою втратою працездатності відповідно до ст.116 КЗпП України, у зв`язку з чим він був змушений звернутися до суду з позовом.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 21.09.2020 року відповідача зобов`язано провести нарахування і виплату йому допомоги по тимчасовій втраті працездатності за період з 28.03.2019 року по 11.07.2019 року.

Посилаючись на те, що при звільненні з ним не провели повного розрахунку, просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 74063,00 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 05 липня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Херсонського міжшкільного навчально-виробничого комбінату Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 20000,00 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Херсонський міжшкільний навчально-виробничий комбінат Херсонської міської ради вимоги апеляційної скарги вважав необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, у зв`язку із чим просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст.117 КЗпП України і, встановивши, що при звільненні позивача з ним не проведено остаточного повного розрахунку, невиплаченою залишилася оспорювана підприємством сума виплат, щодо якої між сторонами існував спір, нарахування та виплата якої відбулася після касаційного перегляду судового рішення, яким відповідача зобов`язано провести нарахування і виплату позивачу допомоги по тимчасовій втраті працездатності за період з 28.03.2019 року по 11.07.2019 року, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд застосував принцип співмірності, прийняв до уваги, що ОСОБА_1 за наявності спору з роботодавцем щодо виплати допомоги з непрацездатності тривалий час не звертався до суду, зважив на незначну суму простроченої роботодавцем заборгованості, яка підлягала виплаті, а також те, що відшкодування повинно бути достатнім для задоволення потреб позивача та не призводити до його збагачення, у зв`язку із чим вважав можливим зменшити суму компенсації до загальної суми заборгованості, що підлягала виплаті з відповідача та ФСНВ.

Суд також вказав, що вимога про стягнення суми індексації середнього заробітку нарахованого за час затримки розрахунку суперечить порядку проведення виплат встановленого Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», оскільки індексація проводиться тільки із виплат, які законодавчо визначені, як об`єкти виплат, що підлягають індексації.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють правовідносини, що склались між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом №81-К від 04.09.2017 року ОСОБА_1 призначено на посаду сторожа у Херсонському міжшкільному навчально-виробничому комбінаті Херсонської міської ради з 06.09.2017 року (а.с.41).

Наказом Херсонського міжшкільного навчально-виробничого комбінату Херсонської міської ради №53-К від 31.07.2019 року позивача звільнено з посади сторожа 01.08.2019 року згідно ст.36 КЗпП України (за згодою сторін), наказано виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 06.09.2018 р. по 01.09.2019 року за 22 календарних дні та провести відповідні розрахунки ОСОБА_1 в серпні 2019 року (а.с.43).

У період часу з 28.03.2019 року по 11.07.2019 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

З пояснень сторін та їх представників вбачається, що оскільки при наданні позивачем копії лікарняного листка відповідач з`ясував, що там зазначено іншого роботодавця, а отже позивач працював у відповідача за сумісництвом, хоча при оформленні на роботу була надана трудова книжка і він був оформлений як на основне місце роботи, між сторонами виник спір щодо обсягу документів та їх належного посвідчення, задля чого відповідач звертався за відповідними роз`ясненнями до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Херсонській області та Головного управління Держпраці в Херсонській області.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 21.09.2020 року Херсонський міжшкільний навчально-виробничий комбінат Херсонської міської ради зобов`язано провести нарахування і виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 за період з 28.03.2019 року по 11.07.2019 року, стягнуто з Херсонського міжшкільного навчально-виробничого комбінату Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Рішення суду переглядалося судами апеляційної і касаційної інстанції, набрало законної сили 25.11.2020 року (а.с.5-10).

01.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до директора Херсонського міжшкільного навчально-виробничого комбінату Херсонської міської ради із заявою про надання розрахунку нарахованої йому допомоги по тимчасовій втраті працездатності за період з 28.03.2019 р. по 11.07.2019 року за рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 21.09.2020 року (а.с.65).

Листом від 04.03.2021 р. вих. №47/03-31 Херсонським міжшкільним навчально-виробничим комбінатом Херсонської міської ради повідомлено ОСОБА_1 , що розрахунок допомоги по тимчасовій втраті працездатності за період з 28.03.2019 р. по 11.07.2019р. надано старшому державному виконавцю ОСОБА_3 (а.с 66-67).

05.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до директора Херсонського міжшкільного навчально-виробничого комбінату Херсонської міської ради із зверненням у якому, зокрема просив повторно провести нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплат з їх вини (а.с.68).

Згідно з довідкою від 11.06.2021 р. №106/03-13 виданою Херсонським міжшкільним навчально-виробничим комбінатом Херсонської міської ради, за період з 02 серпня 2019 року по 28 січня 2021 року ОСОБА_1 мав би відпрацювати 364 робочих дні, 3107 робочих годин. 29 січня 2021р. з ОСОБА_1 проведений повний розрахунок стосовно коштів установи (а.с.91).

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 за відпрацьований час за червень-липень 2019 року нараховано 2931,08 грн, середньоденна заробітна плата складає 209,36 грн., середньогодинна заробітна плата 24,84 грн. (а.с 92).

31.03.2021 р. Херсонським міжшкільним навчально-виробничим комбінатом Херсонської міської ради подано заяву-розрахунок, щодо здійснення фінансування на суму 5795,31 грн. (а.с. 107).

Відповідно до платіжних доручень №66, №68 №67 від 29.03.2021 р. Херсонським МНВК перераховано 12734,81 грн. на п/картку лікарняних за 01.2021 р. за рахунок ФСС з ТВП, утримано військовий збір з лікарняних за 01.2021 р. в сумі 237,29 грн за рахунок ФСС з ТВП, утримано ПДФО з лікарняних за 01.2021 р. в сумі 2847,53 грн. за рахунок ФСС з ТВП (арк. справи 111-113).

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з вимогами статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, відповідно до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність ст.117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Крім того, у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в день звільнення позивачу ОСОБА_1 відповідач не виплатив всіх належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, внаслідок чого виникла заборгованість, та, відповідно, він має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів також вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що днем фактичного та остаточного розрахунку відповідача з позивачем є 30.03.2020 року, а тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2018 року по 30.03.2021 року.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяця роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, вищезазначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Вказана позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 щодо застосування статті 117 КЗпП України.

Як вбачається з пояснень відповідача та не заперечується позивачем, питання щодо нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 було предметом розгляду у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції. Після отримання поштою копії ухвали Верховного Суду від 18 січня 2021 року, якою залишено буз змін постанову Херсонського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року та рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 вересня 2020 року, якими зобов`язано Херсонський міжшкільний навчально-виробничий комбінат Херсонської міської ради провести нарахування і виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 за період з 28.03.2019 року по 11.07.2019 року та стягнуто з Херсонського міжшкільного навчально-виробничого комбінату Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. відповідачем одразу подано заяву-розрахунок до Фонду соціального страхування України щодо нарахування страхових виплат позивачу.

З огляду на викладене, а також враховуючи ті обставини, що за наявності спору з роботодавцем щодо виплати допомоги з непрацездатності ОСОБА_1 тривалий час не звертався до суду, а також суму простроченої роботодавцем заборгованості, яка є значно меншою за суму, яку просить стягнути позивач, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності врахування позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц та враховуючи принцип співмірності зменшити суму компенсації за порушення строків виплати належних ОСОБА_1 коштів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що визначена сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні є неспівмірною зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, та погоджується з визначеним розміром відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 20 000 грн.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена згідно п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту постанови 22.10.2021 року

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В. Орловська