Справа №359/403/20
Провадження №2/359/380/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі Рожковій Ж.Р.,

за участю

представника позивача Шиленко Я.А. ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Бориспільської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністрації до Бориспільської районної державної адміністрації, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_14 про визнання недійсним розпорядження, державного акту та витребування земельних ділянок з незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020 року Бориспільська місцева прокуратура в інтересах Київської обласної державної адміністрації звернулася до суду з вказаним позовом, яким просить суд: визнати недійсним розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації №72 від 19.01.2010р. на підставі якого ОСОБА_13 відведено у приватну власність земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області; визнати недійсним Державний акт Серія ЯИ №761432, виданий 11.02.2010р. Управлінням Держкомзему у Бориспільському районі Київської області ОСОБА_13 на земельну ділянку з кадастровим номером 0:03:002:0290 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області; витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з чужого незаконного володіння: ОСОБА_15 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0997 площею 0,12 га., ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0998 площею 0,06 га., ОСОБА_5 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0999 площею 0,06 га., ОСОБА_6 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1000 площею 0,06 га., ОСОБА_7 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1005 площею 0,2 га., ОСОБА_8 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1008 площею 0,06 га., ОСОБА_9 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1010 площею 0,06 га., ОСОБА_10 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1011 площею 0,06 га., ОСОБА_11 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1012 площею 0,06 га., ОСОБА_12 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1003 площею 0,06 га, та ОСОБА_13 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:1006, :03:002:1009, :03:002:1017,:03:002:1019,:03:002:0996,:03:002:1001, :03:002:1002,:03:002:1004,:03:002:1007,:03:002:1013, :03:002:1018, :03:002:1020.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Бориспільською місцевою прокуратурою Київської області під час проведення моніторингу даних публічної кадастрової карти України виявлені численні порушення вимог земельного законодавства під час виділення земельних ділянок на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Зокрема, установлено, що розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 19.01.2010 № 72 ОСОБА_13 відведено у приватну власність земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_13 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 761432 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0290 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства.

В подальшому, ОСОБА_13 розділив вказану земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0290 на 25 окремих земельних ділянок та 12 з яких відчужив на користь третіх осіб, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0997 площею 0,12 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №2821 від 23.08.2014 на користь ОСОБА_15 , земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0998 площею 0,06 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки№2275 від 09.12.2014р. на користь ОСОБА_4 ; земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0999 площею 0,06 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №2413 від 29.12.2014 на користь ОСОБА_16 , який в подальшому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №21 від 20.01.20147р. відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_5 , земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1000 площею 0,06 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №19 від 20.01.2017р. на користь ОСОБА_6 ; земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1005 площею 0,2 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №3073 від 16.09.2014р. на користь ОСОБА_7 ; земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1008 площею 0,06 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №2294 від 13.12.2014р. на користь ОСОБА_8 земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1010 площею 0,06 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №191 від 04.04.2017р. на користь ОСОБА_9 ; земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1011 площею 0,06 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №2139 від 22.11.2014р. на користь ОСОБА_10 ; земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1012 площею 0,06 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №2143 від 22.11.2014р. на користь ОСОБА_11 ; земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1014 площею 0,0642 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №189 від 04.04.2017р. на користь ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1003 площею 0,06 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1237 від 07.10.2019р. на користь ОСОБА_12 ; земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:1016 площею 0,06 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №167 від 19.09.2019р. на користь ОСОБА_19 .

Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.12.2019р. за ОСОБА_13 зареєстрована право власності на наступні земельні ділянки з :03:002:1006,:03:002:1009,:03:002:1015,:03:002:1017, :03:002:1019, які були сформовані в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0290.

Також згідно відомостей Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформація щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:02:0996, :03:002:1001, :03:002:1002,:03:002:1004,:03:002:1007,:03:002:1013, :03:002:1018, :03:002:1020 відсутня. Вказані земельні ділянки, які також були сформовані в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0290 не відчужувались ОСОБА_13 на користь третіх осіб та на даний час перебувають у приватній власності останнього.

Бориспільська місцева прокуратура зазначає, що разом з цим Розпорядження Бориспільської РДА від 19.01.2010 № 72 стосовно надання у власність ОСОБА_13 земельної ділянки, а також виданий в подальшому на його підставі державний акт про право власності на земельну ділянку не відповідають вимогам законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин у зв`язку з чим повинні бути визнані судом недійсними, посилаючись на те, що відповідно до інформації КДП «Київгеоінформатика» від 15.09.2017 №01/01/583 та схем накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду станом на 1993 та 2010 роки, виготовленими КДП «Київгеоінформатика», вищезазначені земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0997,:03:002:0998,:03:002:0999,:03:002:1000, :03:002:1001,:03:002:1002,:03:002:1003,:03:002:1004, :03:002:1005,:03:002:1006,:03:002:1007,:03:002:1008, :03:002:1009,:03:002:1010,:03:002:1011,:03:002:1012, :03:002:1013,:03:002:1017;:03:002:1018;:03:002:1019, :03:002:1020 накладаються на землі водного фонду, а саме на 100 метрову прибережну захисну смугу Канівського водосховища на р. Дніпро.

Позивач зазначає, що єдиним органом, який наділений повноваженнями розпоряджатись землями водного фонду на території Бориспільського району у порядку, передбаченому Земельним кодексом України є Київська обласна державна адміністрація. З урахуванням викладеного, вказує, що розпорядження Бориспільської РДА від 19.01.2010 № 73, а також видані на його підставі державні акти на право власності на земельну ділянку суперечать вимогам ст. ст. 58, 60, 61 Земельного кодексу України, ст. ст. 86, 88, 89 Водного кодексу України та підлягають визнанню недійсними, оскільки Бориспільська районна державна адміністрація розпорядилася землями водного фонду та фактично змінила цільове призначення спірних земельних ділянок із земель водного фонду на землі для ведення особистого селянського господарства попри те, що не являлася розпорядником даної категорії земель в розумінні ст. 122 Земельного кодексу України.

Обгрунтовуючи позов, також вказує, що набуття ОСОБА_13 та в подальшому, згідно договорів купівлі-продажу ОСОБА_15 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 права власності на спірні земельні ділянки грубо порушує права та інтереси держави, як власника земель, адже з державної власності протиправно вибули землі водного фонду, розпорядником яких є Київська обласна державна адміністрація, у зв`язку з чим державу в особі компетентного органу позбавлено права власності на землю. При цьому вказує, що Київською обласною державною адміністрацією, як органом, уповноваженим розпоряджатися спірними земельними ділянками, з 2010 року по теперішній час жодних заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави у сфері земельних відносин та повернення незаконно переданих земельних ділянок вжито не було, у зв`язку із чим вказане порушення законодавства на даний час залишається не усунутим. З цих підстав прокурор звертається до суду із даним позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, як органу, уповноваженого державою розпоряджатись спірною земельною ділянкою. При цьому зазначає, що строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом пропущено з поважних причин, оскільки про незаконність розпоряджень райдержадміністрацїї, а також інших порушень вимог закону, наведених в позовній заяві, прокуратурі стало відомо за результатами опрацювання листа КДП «Київгеоінформатика» №01/01/583 від 15.09.2017.

Ухвалою судді від 10 серпня 2020 року було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (т.1, а.с.100-101).

Відповідачем ОСОБА_12 були подані письмові пояснення та клопотання про застосування строків позовної давності, за змістом яких відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні, вважає, що прокуратурою не надано належних, допустимих і достатніх доказів, що містять точні відомості про площу накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду, а також, що спірні земельні ділянки відповідача розташовані в межах прибережної захисною смуги р.Дніпро та існування такої прибережної смуги в межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області, її площі, меж та територіального розташування.

Ухвалою суду від 17 червня 2021 року було задоволено клопотання прокурора про витребування доказів, а саме витребувано у Бориспільської районної державної адміністрації належним чином завірену копію розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації № 72 від 19.01.2010 на підставі якого ОСОБА_13 відведено у приватну власність земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району (т.2, а.с.157-158).

За результатами проведення підготовчого засідання ухвалою суду від 17 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та наполягала на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_12 проти задоволення позову заперечував з наведених у відзиві підстав, а також підтримував клопотання про застосування строків позовної давності.

Представник Бориспільської районної державної адміністрації Київської області до суду не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Інші відповідачі чи їх представники, а також третя особа та її представник в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що оригінал оспорюваного розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 19 січня 2010 року №72 відсутній.

Вжитими судом заходами на ухвалу суду про витребування доказів оспорюване розпорядження виявлене та надане суду не було.

Встановлено, що на підставі вказаного розпорядження ОСОБА_13 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 761432 з кадастровим номером :03:002:0290 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району (а.с.10-11).

Згідно з інформацією державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки станом на 31.08.2018 спірні земельні ділянки належать відповідачам, а саме:

- ОСОБА_15 земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0997 площею 0,12 га;

- ОСОБА_4 земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0998 площею 0,06 га;

- ОСОБА_5 земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0999 площею 0,06 га;

- ОСОБА_6 земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:1000 площею 0,06 га;

- ОСОБА_7 земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:1005 площею 0,2 га;

- ОСОБА_8 земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:1008 площею 0,06 га;

- ОСОБА_9 земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:1010 площею 0,06 га;

- ОСОБА_10 земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:1011 площею 0,06 га;

- ОСОБА_11 земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:1012 площею 0,06 га;

- ОСОБА_12 земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:1003 площею 0,06 га;

Факт відчуження ОСОБА_13 на підставі укладених договорів купівлі продажу вищевказаних земельних ділянок на користь відповідачів не оспорюється та підтверджується як вищевказаною інформацією з Державного земельного кадастру так і інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається зі змісту листа КДП «Київгеоінформатика» від 15 вересня 2017 №01/01/583 на запит Бориспільської місцевої прокуратури повідомлено, що земельні ділянки, в тому числі спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0997, :03:002:0998, :03:002:0999,:03:002:1000,:03:002:1001,:03:002:7000:03:002:1003,:03:002:1004,:03:002:1005,:03:002:1006, :03:002:1007,:03:002:1008,:03:002:1009,:03:002:1010, :03:002:1011,:03:002:1012,:03:002:1013,:03:002:1017; :03:002:1018; :03:002:1019, :03:002:1020 повністю або частково накладаються на землі водного фонду, а саме на 100 метрову прибережну захисну смугу Канівського водосховища на р. Дніпро (а.с.37).

На підтвердження чого додані схеми накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду станом на 1993 та 2010 роки, виготовлені КДП «Київгеоінформатика» (а.с.38,39).

Разом із цим, суд звертає увагу, що будь-яких доказів того, на якій підставі та яким чином КДП «Київгеоінформатика» було визначено межі 100 метрової прибережної захисної смуги Київського водосховища на р.Дніпро, матеріали справи не містять, відповідних доказів сторонами, зокрема позивачем, суду надано не було.

Суд звертає увагу, що згідно з даними, наведеними у схемах накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду станом на 1993 та 2010 роки, виготовлених КДП «Київгеоінформатика», усі спірні земельні ділянки знаходяться фактично на одній лінії по відношенню до зазначеної межі земель водного фонду. Таке розташування відповідає даним, що містяться в Публічній кадастровій карті України та дає підстави суду дійти висновку, що інформація, викладена у відповіді спеціаліста - геодезиста ТОВ «Виробничий центр ДЗК» в рівній мірі стосується і інших, не вказаних у ній спірних земельних ділянок, та спростовує доводи позивача.

Статтею 84 Земельного кодексу України встановлено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Пунктом 4 вказаної статті визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду.

Згідно зі ст. 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Відповідно до ст. 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать земельні ділянки, в тому числі зайняті прибережними захисними смутами.

Статтею 61 Земельного кодексу України та ст.89 Водного кодексу України (чинних на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж тічок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель, садівництво та городництво.

Частинами 7, 8 ст. 88 Водного кодексу України, ч. 3 ст. 60 Земельного кодексу України передбачено, що розміри і межі природоохоронних зон встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Як визнано позивачем, відповідний проект землеустрою щодо встановлення меж природоохоронних зон - прибережної смуги Канівського водосховища в на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області не розроблявся. Доказів протилежного суду надано не було.

Суд звертає увагу, що, не зважаючи на надані роз`яснення щодо порядку призначення та проведення судових експертиз, висновок якої міг би бути належним і допустимим доказом у справі з питань, що потребують спеціальних знань, жодним з учасником справи клопотання щодо призначення у справі земельно-технічної експертизи з метою встановлення дійсних меж Канівського водосховища на р.Дніпро та 100 метрової прибережної захисної смуги, а також повного або часткового накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду, заявлено не було.

Інформацію, викладену у вищевказаному листі КДП «Київгеоінформатика», слід визнати недостатнім та недопустимим доказом, оскільки відсутні будь-які дані, на підставі яких у вказаному листі та доданих до нього схемах визначено межі 100 метрової прибережної захисної смуги Канівського водосховища на р. Дніпро, зважаючи на та, що проект землеустрою щодо встановлення меж природоохоронних зон не розроблявся, а згідно з даними Міжрегіонального офісу захисних масивів дніпровських водосховищ на Схемі розташування земельних ділянок , що знаходяться в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району, розташований штучний лиман, який був створений після будівництва Канівського водосховища і дана водойма відділена гідротехнічною спорудою - дамбою.

Таким чином, доводи позивача стосовно того, що спірні земельні ділянки накладаються на 100 метрову прибережну захисну смугу Канівського водосховища на р. Дніпро, а також ту обставину, що спірні земельні ділянки знаходяться на землях водного фонду, слід визнати необґрунтованими та недоведеними.

Таким чином, позивачем не доведено, що оспорюване розпорядження від 19.01.2010 №72 прийняте Бориспільською районної державною адміністрацією Київської області в порушення чинного Земельного законодавства та перевищенням наданих їй повноважень, оскільки на момент ухвалення розпорядження в силу вимог ст.ст.17,33,118 Земельного кодексу України до повноважень Бориспільської районної державної адміністрації належало розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом, в тому числі приймати рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, зокрема розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення та передачу їх у власність громадянами для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектарів, тобто у межах, визначених ст.121 Земельного кодексу України.

Належних, допустимих і достатніх доказів, які б спростовували ці висновки суду, позивачем суду надано не було.

Таким чином, відповідач ОСОБА_13 набув право власності в порядку, визначеному ст.ст.116,118 Земельного кодексу України, а інші відповідачі, що сторонами не оспорюється, за відплатними цивільно-правовими угодами та є добросовісними набувачами.

В силу ст.41 Конституції України право власності є непорушним, і відповідачі не можуть бути позбавлені права власності інакше, як у випадках та в порядку, визначеному законом.

Позивачем не доведено, що право власності на спірні земельні ділянки набуто позивачами з порушенням вимог чинного земельного, водного або цивільного законодавства.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені Бориспільською місцевою прокуратурою вимоги щодо визнання недійсними оспорюваних розпорядження та державного акту на право власності на земельну ділянку, а також витребування спірних земельних ділянок у відповідачів на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації, задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідачів, що позивачем Бориспільською місцевою прокуратурою пропущено строк позовної давності без поважних причин, у зв`язку з чим відповідачами подані заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, може бути підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, земельні ділянки вибули з державної власності у 2010 році, про що були внесені відповідні відомості до Державного земельного кадастру та, відповідно, Публічної кадастрової карти України.

Крім того, з досліджених доказів встановлено, що оспорюване розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області №72 від 19.01.2010, на підставі якого відповідач ОСОБА_13 набув право власності на земельну ділянку загальною площею 2,0 га, поділ якої в подальшому здійснив та відчужив частину утворених в результаті поділу земельних ділянок, було вилучено слідчим ОВС Дніпровської екологічної прокуратури Волік О.І. на підставі протоколу виїмки від 05.10.2012 року (а.с.28-29).

Отже, про можливе порушення державних інтересів органам прокуратури могло стати відомо з моменту вилучення оспорюваного розпорядження. Проте, протягом всього часу до моменту подачі позову прокуратура в особі своїх уповноважених органів, в тому числі Бориспільської місцевої прокуратури, не вживала заходів для захисту державних інтересів та скасування освоюваного розпорядження, виданих на його підставі державних актів та витребування земельних ділянок на користь держави.

Слід зазначити, що відповідно до Закону України від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» відповідність актів, які видаються всіма органами та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам, була предметом прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів.

Таким чином, державі, в особі органу прокуратури, було і об`єктивно могло бути відомо про порушення права власності держави на землю з часу вчинення цього порушення. Разом із тим, ці уповноважені державою органи не вчинили покладених на них законом обов`язків щодо усунення цих порушень протягом строку позовної давності, а тому право держави, як власника землі не підлягає судовому захисту.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (рішення від 24 червня 2003 року, заява №44277/98, п.37) зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду при здійсненні будь-якого втручання у право власності особи має забезпечуватися «справедливий баланс» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи, вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі статті 1 Першого протоколу, отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» (рішення від 01 червня 2006 року, заява №25921/02, пункти 28, 29).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Волков О.Ф. проти України» (заява №21722/11, п.137) зазначив, що Суд неодноразово ухвалював рішення про те, що строки давності слугують декільком важливим цілям, а саме: забезпечують правову визначеність та остаточність, захищають потенційних відповідачів від застарілих скарг, яким може бути важко протидіяти, і запобігають будь-якій несправедливості, якщо б така виникла, коли б суди змушені були розглядати справи щодо подій, котрі відбувалися у віддаленому минулому, на основі доказів, які могли стати недостовірними та неповними зі спливом часу. У вказаній справі Суд дійшов висновку, що мало місце порушення п.1 ст.6 Конвенції щодо заявника, оскільки держава заявила вимоги до заявника після спливу значного часу з моменту подій, що були підставою для цих вимог.

Для забезпечення верховенства права відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» органи державної влади та суди зобов`язані дотримуватись встановлених ЦК України строків позовної давності та застосовувати передбачені цим Кодексом наслідки пропуску позовної давності.

Наведене свідчить, що підстави для поновлення строку позовної давності відсутні.

Порушення позивачем строку позовної давності також свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, хоч у даній справі суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову по суті заявлених вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати за рахунок відповідачів відшкодуванню не підлягають. Інші судові витрати по справі не значаться.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89,128, 141, 223, 258, 259, 263-265, 266, 280 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги керівника Бориспільської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністрації до Бориспільської районної державної адміністрації, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_14 про визнання недійсним розпорядження, державного акту та витребування земельних ділянок з незаконного володіння залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 жовтня 2021 року.

Суддя Чирка С.С.