Справа № 509/1710/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Жижки О.В.

секретар Майорова Ю.С.

учасники процесу не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в смт Овідіополь, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

13 квітня 2021 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 16.03.2018 року у розмірі 16903,93 грн., станом на 17.03.2021 року, яка складається з наступного: 11770,43 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту, 11770,43 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 5133,50 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 0,00 грн. нарахована пеня, 0,00 грн. нарахованої комісії, та судові витрати у розмірі 2270,00 грн.

Разом з позовною заявою представник позивача АТ КБ «Приватбанк» надав клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих доказів, позов підтримує повністю.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 16.03.2018 року ОСОБА_1 підписала заяву б/н від 16.03.2018 року з метою отримання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду не те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які розміщені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Договору, відповідач зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за використання. Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області суду від 22.04.2021 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 04.06.2021 року.

Учасники процесу у судове засідання 04.06.2021 року не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином про день, час та місце проведення судового засідання, повідомлення про сповіщення відповідача до суду не надійшло, зважаючи на наведене, розгляд справи було відкладено на 13.07.2021 року.

30.06.2021 року до суду надійшла заява відповідача, в якій вона зазначає, що випадково дізналася від знайомих, що на сайті Овідіопольського суду є інформація про те, що АТКБ «Приватбанк» подало до суду позов, а справа призначена до розгляду на 13.07.2021 р. З урахуванням того, що вона не отримувала позовну заяву з додатками, а також того, що вона в липні - вересні 2021 р. буде знаходиться за межами України, не зможе бути присутньою на засіданні, просила суд відкласти розгляд справи. З позовом вона не ознайомлена, а тому після отримання нею відповідних документів, просить суд надати строк для написання відзиву на позов. До відома суду, зазначає, що будь - яких заяв та договорів з банком на сплату процентів тощо вона не підписувала. Не замовляла у банку кредит. Їй надали кредитну картку без її заяви на певну суму ( на яку вона не пам`ятає, так як пройшло майже 3-и роки) в одноособовому порядку та списували кошти автоматично, як це було б вірно, у тіло наданих коштів, а не у сплату процентів, а тому сума заборгованості, як вбачається із інформації на сайті суду, дуже завищена. З нарахованими та списаними процентами в одноособовому порядку за час користування карткою вона не згодна. Розгляд справи просила відкласти на осінь та надіслати на її адресу позов.

У судове засідання 13.07.2021 року учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання відповідач був повідомлений, що вбачається з заяви від 30.06.2021 року, однак зважаючи на клопотання відповідача про відкладення, розгляд справи було відкладено на 01.10.2021 року.

14.09.2021 року до суду надійшло клопотання відповідача, в якій вона просить суд надати їй час для написання відзиву.

01.10.21 року до суду надійшла заява відповідача, в якій вона просить суд продовжити строк для написання відзиву та вказує, що не може бути присутня у судовому засіданні 01.10.2021 року за станом здоров`я.

У судове засідання 01.10.2021 року учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, зважаючи на наявні заяви відповідача, розгляд справи було відкладено на 03.11.2021 року.

02.11.2021 року до суду надійшов відгук на позовну заяву, в якій відповідач просить суд долучити відгук на позовну заяву до матеріалів цивільної справи та заявлені позовні вимоги залишити без задоволення, оскільки вважає, що вимоги позивача надумані і не відповідають закону з підстав, що підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 16.03.2018 р. не обґрунтовує заборгованості відповідача, не обґрунтовує право позивача на нарахування процентів, комісій, інших штрафних санкцій, не містить суттєвих умов кредитного договору, а до того не є додатком до Умов та правил про банківські послуги, які відповідачу не надавалися а ні для ознайомлення, а ні для підписання. В анкеті - заяві, що підписана відповідачем 16.03.2018 р. відсутнє посилання на веб-сайт, відповідно до якого відповідач зобов`язувався знайти посилку та приєднатися до умов та правил банку, тобто укласти публічний договір. Позивач має хибні висновки щодо наявності укладеного кредитного договору між сторонами б/н від 16.03.2018 року, а до того, позивачем не враховано, що 23.05.2018 року картковий рахунок, за яким була підписана анкета - заява від 16.03.2018 р був закритий банком, а нових документів під відкриття нового кредитного рахунку від 23.05.2018 року відповідачці на підпис не надавалися, а тому посилки банком на анкету - заяву від 16.03.2018 р., яка фактично існувала до 23.05.2018 року в обґрунтування укладеного публічного договору, за яким банком стягується у цієї справі борг за іншим картковим рахунком, не мають юридичного обґрунтування. Відповідач не зверталася до банку з заявою укласти кредитний договір. Жодного клопотання щодо надання кредиту та зобов`язань його сплачувати з процентами не існувала, що вбачається саме із банківських документів в справі суду. Єдиним документом для отриманні картки відповідачці було потрібно лише заповнити анкету - заяву, інших вимог та зобов`язань, попереджень про наявність веб-сайтів, інструкцій про приєднання до умов та правил, що розташовані в інтернет- джерелах тощо, відповідачу не надавалося. Позивач посилається на Розділ 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на його веб-сайті, який, на його думку, має назву кредитний договір про надання банківських послуг № б/н від 16.03.2018 року. Однак, навіть, в анкеті - заяві, яка втратила свою чинність у зв`язку з отриманням 23.05.2018 року нової картки з іншим кредитним лімітом, не вказані реквізити веб-сайтів до яких був залучений відповідач, а тому приєднатися до договору в автоматичному режимі, як фактично на цьому наполягає банк, не вбачалося можливим. Банком надані до суду відомості про розрахунок заборгованості із яких не вбачається жодного підсумку щодо сплаченого тіла кредиту та сплачених, нарахованих процентів та комісій за двома картками. Банком надана до суду Довідка про видані картки: НОМЕР_1 (видана 16.03.2021 р.) та картка НОМЕР_2 (видана 23.05.2018 р.). Як вже пояснювалося відповідачкою, саме під першу картку була підписана та хибна заява анкета, на якої ґрунтується весь позов банку. Однак, будь-яких претензій по першій картці, при її закритті у зв`язку з тим, що вона була загублена відповідачкою до суду претензій не надано. Усі обґрунтування позивач складає із заборгованості за новою карткою, однак, жодного доказу щодо укладання договору між сторонами від 23.05.2018 року до суду не надано, що є підставою для відмови в позову у повному обсязі. Банком надана до суду довідка про зміни умов кредитування витяг із протоколу № 4 від 25.1.2018 р., однак з цим документом відповідачка не ознайомлена взагалі, та, як вбачається цей документ банку вже існував станом на 16.03.2018 року, не несе за собою жодного інформативного ресурсу, а тому також є неналежним доказом у справі. Витяг із тарифів не є належним доказом розрахунку заборгованості, так як будь-яких угод з банком щодо зобов`язань відповідачці дотримуватися тарифів або інструкцій, як розраховувати ці тарифи у житті та в які строки, у справі відсутні. Банком в одноособовому порядку також періодично зменшувався кредитний ліміт, що є відповідно до ст. 1050 ЦК України вимогою дострокового погашення кредиту. Інших доказів, які стосуються предмету спору, позивачем суду не надано. Позивач надає необґрунтований та некоректний розрахунок заборгованості. Позивач жодного разу а ні в позові, а ні в таблицях не зазначає, який кредит був наданий відповідачу, на яких підставах був наданий цей кредит, хто його замовляв цей кредит, скільки було сплачено коштів за тілом кредиту за весь період, скільки процентів було стягнуто банком в одноособову порядку, так як відповідачка була не обізнана скільки процентів стягується та з яких підстав. Розрахунок не оформлений належним чином, оскільки в ньому не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 17 квітня 2003 року. У заяві - анкеті від 16.03.2018 року , підписана відповідачкою, відсутні встановлений строк повернення кредитних коштів та відповідальності за його порушення, тобто між сторонами не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, а до того, при наданні кредитного ліміту від 23.05.2018 року, взагалі будь - яких документів не підписувалося. Відсутня можливість встановлення процентної ставки, перевірення наданого «ПриватБанк» розрахунку заборгованості щодо нарахованих відсотків за відсутності досягнення домовленості між сторонами, строку виконання зобов`язання. У заяві, підписаній сторонами, відсутні встановлений строк повернення кредитних коштів та відповідальності за його порушення, між сторонами не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору.

У судове засідання 03.11.2021 року учасники процесу не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином про день, час та місце його проведення, а відповідач і на офіційному сайті суду, і електронною поштою, у зв`язку з чим суд, враховуючи клопотання позивача про розгляд справи за його відсутністю, вирішив провести розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судом встановлено, що 16.03.2018 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладено кредитний договір, без номера, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач відкрив відповідачу кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку та встановлено кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитні картки НОМЕР_3 від 16.03.2018 та НОМЕР_2 від 23.05.2018, що вбачається з відповідної довідки банку.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що наведені картки видані за кредитним договором від 16.03.2018 року б/н.

Відповідач взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки, визначені кредитним договором, не виконував.

Доказом отримання грошових коштів, користування відповідачем кредитними коштами є Виписка про рух коштів на картковому рахунку, з якої вбачається, що за час дії договору, відповідач користувався банківським продуктом - картками із встановленим кредитним лімітом, знімаючи готівку та здійснюючи розрахунки.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за зазначеним Договором станом на 17.03.2021 року становить 16903,93 грн., з яких 11770,43 заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту, 11770,43 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 5133,50 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 0,00 грн. заборгованість по пені, 0,00 грн. заборгованість по комісії.

Відтак, на переконання суду, укладений між сторонами Договір від 16.03.2018 року є правомірним відповідно до положень ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За приписом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Статтею 525 ЦК заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин 16.03.2018 року до моменту звернення до суду із вказаним позовом 13.04.2021 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В анкеті-заяві від 16.03.2018 року, підписаній позичальником, не зазначено розміру відсотків та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», відповідно до яких передбачена сплата відсотків за користування кредитом, відповідач також не підписував.

Отже, судом встановлено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків, та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч.1,3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Крім цього, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду, відобразивши її у постанові у справі №342/180/17 від 03.07.2019.

Однак, будь-яких доказів, які б свідчили про неправомірність укладеного між сторонами правочину, матеріали справи не містять і відповідач не надав їх суду та не звернувся з вимогами про визнання його недійсним.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів на спростування заборгованості щодо суми кредиту за цим правочином. Відповідачем не було надано до суду і контр розрахунку заборгованості за тілом кредиту.

Таким чином, на переконання суду, враховуючи вищезазначене, позовні вимоги обґрунтовані в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11770,43 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11770,43 грн. та судові витрати у розмірі 2270,00 грн., відповідно до ст. 141 ЦПК України

Керуючись ст.ст. 76-81, 258, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , МФО 305299 р/р № НОМЕР_5 ,) заборгованість за кредитним договором від 16.03.2018 року, без номера, у розмірі 11770 (одинадцять тисяч сімсот сімдесят) грн. 43 коп., та сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 03.11.2021 року.

Суддя О. В. Жижка