Дата документу 02.11.2021 Справа № 554/9574/20
Провадження № 2/554/2507/2021
02.11.2021 року м. Полтава
Октябрський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого судді - Материнко М.О.,
за участю секретаря судового засідання - Тімофєєвої Я.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення,
15.10.2020 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, відповідно до якого прохав суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , та висилити ОСОБА_2 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; виселити ОСОБА_3 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивач разом із третьою особою по справі є співвласниками будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Проживання відповідачів у будинку створює перешкоди позивачеві у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки відповідачі займають житлову площу, яка потрібна позивачеві при цьому жодних підстав на проживання не мають.
За погодженням з іншим співвласником позивач користується у будинку житловою площею 26,2 кв.м., що фактично складається з 2 житлових кімнат. Відповідачі по справі займають одну кімнату площею 16,2 кв.м. Позивач з донькою змушений проживати разом в одній кімнаті площею 10 кв.м.
Порушення своїх прав позивач обґрунтовує наступним: Житловий будинок необхідний позивачеві для власного проживання та проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користуються комунальними послугами в будинку не сплачуючи за них, що призводить до збільшення матеріальних витрат позивача, який самостійно несе витрати на їх оплату. Також відповідачі користуючись будинком не дбають про нього та прибудинкову територію. Окрім наведеного, ОСОБА_2 , порушуючи норми ЖК УРСР, без згоди позивача надав доступ та вселив до будинку невідому позивачеві особу - ОСОБА_3 .
Позивач вважає, що ОСОБА_2 жодної правової підстави на проживання в будинку не має оскільки: законодавством не передбачене збереження права користування житлом за особою, яка хоч і правомірно вселилась у будинок, але на час розгляду справи перестала бути членом сім`ї власника; власники будинку не укладали договору оренди будинку з відповідачем;відповідач не пов`язаний родинними та сімейними відносинами з позивачем та іншим співвласником будинку; відповідач також не може бути визнаний членом сім`ї з підстав наведених в ст. 156 ЖК України, оскільки він ніколи не приймав участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг та ніколи не вів спільне господарство з позивачем.
Щодо ОСОБА_3 , то позивач вказує, що він ніколи не надавав своєї згоди на її вселення до житлового будинку. ОСОБА_3 не пов`язана родинними та сімейними відносинами з позивачем та іншим співвласником будинку. Відповідачка також не може бути визнана членом сім`ї позивача з підстав наведених в ст. 156 ЖК України, оскільки вона ніколи не була пов`язана з позивачем спільним господарством. При цьому, позивач жодної угоди з ОСОБА_3 щодо права користування житловим будинком не укладав.
ОСОБА_3 отримала доступ до будинку від ОСОБА_2 та всупереч бажанню позивача проживає у його будинку. Враховуючи відсутність правових підстав у ОСОБА_3 на проживання у житловому будинку вона має буди виселена з нього як особа, що самоправно зайняла жиле приміщення.
19.10.2020 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Позивач, в особі свого адвоката року надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, прохали суд позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомляли; відзив на позов, а також будь-які заяви чи клопотання на адресу суду від останніх не надходили.
Третя особа по справі ОСОБА_4 , який є співвласником жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , подав клопотання яким підтверджує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дійсно постійно проживають у даному будинку, а саме в частині якою користується ОСОБА_1 . Зазначив, що між сторонами часто виникають конфлікти з питань користування будинком. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 жодної участі в утриманні будинку не приймають. При цьому, підтримав позов ОСОБА_1 та не заперечував проти визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням та його виселення з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також виселення ОСОБА_3 з даного житлового будинку. Просив справу розглядати за його відсутності.
За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення у справі, про що постановлено ухвалу.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що спірний будинок належить позивачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.05.2005 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.05.2005р. та третій особі - ОСОБА_4 , що підтверджується дублікатом Договору купівлі-продажу від 05.03.2014 року, що посвідчений за реєстровим № 787.
Довідкою від 26.08.2020р. за № 2091 КП «ЖЕО № 2» ПМР доводиться, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання таких осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 (дочка позивача), ОСОБА_1 (позивач). Місце проживання ОСОБА_3 в будинку згідно довідки не зареєстроване.
ОСОБА_2 , був зареєстрований та вселився до будинку як син ОСОБА_6 , колишньої дружини позивача, яка була зареєстрована та проживала у будинку до 06.03.2018 року. Родинні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_7 ) доводяться Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .Шлюб між Позивачем та ОСОБА_8 розірвано рішенням Октябрського районного суду м.Полтава від 13.12.2016р. у справі № 554/7378/16-ц. ОСОБА_6 померла - ІНФОРМАЦІЯ_2 , що доводиться Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 06.03.2018року.
Особові рахунки на оплату електричної енергії, газопостачання, водопостачання та водовідведення, оформлено на Позивача. Позивач оплачує комунальні послуги, що доводиться оригіналами квитанцій про оплату.
Щодо права ОСОБА_3 на користування будинком, то суд зазначає наступне: Нормами ст. 150 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Нормами ч.2 ст. 156 ЖК УРСР встановлено, що виключно за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. Згода власника не потрібна лише у єдиному випадку - вселення до батьків їх неповнолітніх дітей.
В матеріалах справи відсутні докази, які вказують, що ОСОБА_3 пов`язана родинними та сімейними відносинами з позивачем та іншим співвласником будинку чи веде з ними спільне господарство. Не подано до суду доказів укладення між власниками будинку угоди з ОСОБА_3 щодо права користування житловим будинком.
Оскільки ОСОБА_3 самоправно зайняла жиле приміщення, то вона має буди виселена з нього. Частиною 3 ст. 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Місцем проживання, згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання особи є фіксацією фактичного місця її проживання. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
З викладеного слідує, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно зі змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Реєстрація відповідача чинить перешкоди позивачу, як власнику у користуванні майном, а саме позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, не може вільно розпоряджатись майном.
За таких обставин, суд вважає, що права позивача як власника вказаного нерухомого майна є порушеними, що полягає у певних перешкодах у користуванні власністю, у зв`язку з чим підлягають захисту.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Отже, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є підставою для зняття її з реєстраційного обліку.
Разом з цим, позивач прохає стягнути з відповідачів витрати понесені ним на професійну правничу допомогу у сумі 3500 грн.
Відповідно до п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу підтверджується копією договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Ткаченко С.Б. від 13.10.2020 року, розрахунком витрат на правову допомогу, квитанцією № 95 від 14.10.2020 року про оплату гонорару.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правову допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Згідно ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Ураховуючи вищевикладене та ту обставину, що позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, суд приходить до висновку про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правову допомогу у сумі 3500 грн. та документально підтверджену сплачену суму судового збору у розмірі 1681,60 грн.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 29, 317, 319, 321, 391, ч. 2 ст. 405, ЦК України, ст. ст. 150, ЖК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 2-5, 10, 76-89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, задовольнити у повному обсязі.
Визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , та висилити ОСОБА_2 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Виселити відповідача ОСОБА_3 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 3500 грн. та судовий збір у розмірі 1681,60грн.
Сторони по справі:
Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .
Третя особа - ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасником справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, зазначених вище, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.О. Материнко