І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Лозова Харківської області
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - Харабадзе К.Ш.,
за участю секретаря - Фалькової І.М.,
Справа № 629/3600/21
Номер провадження 2/629/1131/21
позивач Комунальне підприємство «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, утримання будинків та прибудинкових територій, управління багатоквартирним будинком
16.08.2021 року провадження у справі було відкрито, призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач виклав письмово такі заяви по суті, заяви, клопотання: позовну заяву з додатками № 3311 від 05.07.2021, клопотання про перенесення справи № 4829 від 16.09.2021, відповідь на відзив з додатками № 5340 від 11.10.2021, заява про долучення документів від 27.10.2021, які надійшли до суду.
Стаття 49 ЦПК України надає позивачу право збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Законодавець встановив що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Відповідь на відзив повинна відповідати вимогам ст. 179 ЦПК України, до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу.
Законом не передбачено право зменшення позивачем позовних вимог шляхом подання відповіді на відзив. В порядку та строки, встановлені ст. 49 ЦПК України, позивач з відповідними заявами до суду не звертався, а тому суд приймає заяву по суті «відповідь на відзив», подану представником позивача 12.10.2021, в частині викладення представником позивача своїх пояснень, міркувань і аргументів щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.
Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в наданому суду відзиві на позовну заяву просив застосувати позовну давність, відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачем ОСОБА_2 було визнано заборгованість за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, управління багатоквартирним будинком за період з 01.07.2005 по 30.04.2021 та сплачено на користь позивача 8350,54 гривень. Також зазначив, що позивач не надавав та не має фізичної можливості надавати послуги централізованого опалення, оскільки у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 відсутні радіатори опалення, теплові стояки теплоізольовані, що підтверджується актом КП «Теплові мережі» від 20.10.2011. Приміщення за адресою: АДРЕСА_1 опалюється електричними радіаторами та кондиціонером. Згідно інформації ПрАТ «Харківобленерго» про споживання електричної енергії від 16.09.2021 було складено графік споживання електроенергії за період з грудня 2018 по серпень 2021, з якого вбачається збільшення споживання електричної енергії у холодні місяці року (значне зниження кривої споживання електроенергії у літні місяці не відбувається за рахунок користування кондиціонером для охолодження повітря). Враховуючи, що мешканці приміщення за адресою: АДРЕСА_1 не отримують послуги з централізованого опалення, тому відсутні підстави для укладення Договору про надання послуг теплопостачання з КП «ЖУК», або будь-яким іншим підприємством. Також, позивачем не надано до суду жодних документів щодо делегування підприємством (постачальником послуг централізованого опалення) права представляти в суді інтереси та стягувати заборгованість. Крім того, позивачем не дотримано строків позовної давності.
Представник позивача ОСОБА_4 в наданій суду відповіді на відзив підтвердила, що 10 вересня 2021 року відповідачами було сплачено існуючу заборгованість за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій й управління багатоквартирним будинком у розмірі 8350,54 грн. Також вказала, що Комунальне підприємство «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради дійсно не є надавачами послуг з централізованого опалення. Надавачем послуг з централізованого опалення в м. Лозова Харківської області є комунальне підприємство «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області. Між Комунальним підприємством «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області та Комунальним підприємством «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області 25 травня 2021 року укладено договір №112 про надання послуг за кодом ДК 021:2015 - 79110000-8 Послуги з юридичного консультування та представництва (послуги з ведення претензійно-позовної роботи з боржниками). Згідно п.п.4.5.2 п.4.5 Договору № 112 Виконавець, а саме Комунальне підприємство «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області уповноважено на подання до місцевих судів загальної юрисдикції від власного імені позовних заяв про стягнення заборгованості за оплату послуг з централізованого опалення. Представник відповідачів по справі наголошує на тому, що факт відсутності укладених договорів між споживачем та виконавцем послуг на надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від оплати житлово-комунальних послуг. Зауважила, що до відзиву на позовну заяву відповідачем додано копію Акту від 20.10.2011 року щодо обстеження режиму теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зазначено, що дозвільні документи на від`єднання квартири від централізованого опалення у ОСОБА_2 відсутні. У вересні 2019 року втратив чинність «Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж: централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року № 4. Згідно п. 1.1, 1.2, 2.1, 2.2 Порядку ( в редакції від 09.06.2008 року, що діяла до 17.09.2019 року) він визначив процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (далі ЦО та ГВП) житлового будинку при відмові споживачів від послуг ЦО і ГВП. Для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг ЦО і ГВП орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішення постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП (надалі - Комісія), призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії. Для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник (власники) будинку зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку. Рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у 10-тиденний строк надається заявникові. Самовільне відключення від системи централізованого теплопостачання не є підставою для звільнення від плати за послуги. Таким чином, до 17.09.2019 року відключення від системи централізованого теплопостачання було можливе лише за рішенням постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП.
Відповідач ОСОБА_2 в наданих запереченнях на відповідь на відзив зазначив, що законодавством не передбачено можливості щодо передачі однією юридичною особою іншій права представляти свої інтереси в суді лише на підставі договору про надання послуг. Позивач ухиляється від проведення обстеження стану теплової системи квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира не відключена від системи централізованого теплопостачання, при цьому технічно, за рахунок відсутності радіаторів теплопостачання та теплоізоляції стояків, обмежена можливість отримання теплової енергії. Відповідачі не вчиняли жодних дій щодо пошкодження теплового обладнання, радіатори вийшли з ладу шляхом природного зносу.
Відповідачка ОСОБА_1 просила розглянути справу у її відсутність, позов не визнала.
Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснили, що на час розгляду справи ОСОБА_2 сплатив 10.09.2021 за послуги з утримання багатоквартирних будинків 8350,54 грн., 26.10.2021 за послуги з теплопостачання за період з 2001 року по жовтень 2010 року 1434 грн., проти задоволення в іншій частині позовних вимог заперечували, вказували на їх безпідставність, підтримали свої доводи, викладенні у відзиві, запереченнях на відповідь на відзив.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить до такого.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є власниками приватизованої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 12 квітня 1996 року /а.с. 26/, Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 серпня 2020 року /а.с. 27-29/, та одночасно є абонентами комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо).
Позивачем в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача заборгованості з утримання будинків та прибудинкових територій, управління багатоквартирним будинком за період з 01.07.2005 по 30.04.2021 у розмірі 8350,54 грн. надано розрахунок заборгованості з утримання будинків та прибудинкових територій, управління багатоквартирним будинком за період з 01.07.2005 по 30.04.2021, з якого убачається що заборгованість з утримання будинків та прибудинкових територій, управління багатоквартирним будинком у розмірі 8350,54 грн. утворилася за період з 01.07.2005 року по 31.03.2017 року.
Згідно відповіді КП «Житлова управляюча компанія» від 14.09.2021 з 01.04.2017 будинок в управлінні КП «Житлова управляюча компанія» не перебуває, а тому суд відмовляє у позові в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості з утримання будинків та прибудинкових територій, управління багатоквартирним будинком за період з 01.04.2017 по 30.04.2021.
ОСОБА_2 згідно дублікату чеку TS201919 від 30.09.2021 сплатив 10.09.2021 за послуги з утримання багатоквартирних будинків 8350,54 грн., що визнається позивачем.
ОСОБА_2 згідно квитанції № N1FAL4537M про здійснення касової операції 26.10.2021 сплатив 1434 грн. згідно його заяви, наданої суду 27.10.2021, як оплату за послуги з теплопостачання за період з 2001 року по жовтень 2010 року. Представник позивача визнав дану обставину.
З розрахунку заборгованості з централізованого опалення, наданого позивачем як додаток до позову, убачається, що заборгованість у розмірі 1433,11 грн утворилася з 01.04.2004 року по 31.10.2010 року.
З огляду на те що на час розгляду справи між сторонами спірні питання в частині щодо стягнення заборгованості з утримання будинків та прибудинкових територій, управління багатоквартирним будинком за період з 01.07.2005 року по 31.03.2017 року в сумі 8350,54 грн. та за послуги з централізованого опалення за період з 01.04.2004 року по 31.10.2010 року в сумі 1433,11 грн. врегульовано самими сторонами, то суд враховує висновки, викладені в Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21), в яких суд вказав, що закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
З огляду на викладене, відсутність предмета спору в частині вимог щодо стягнення заборгованості з утримання будинків та прибудинкових територій, управління багатоквартирним будинком за період з 01.07.2005 року по 31.03.2017 року в сумі 8350,54 грн. та за послуги з централізованого опалення за період з 01.04.2004 року по 31.10.2010 року в сумі 1433,11 грн. унеможливлює вирішення справи по суті, а тому в цій частині вимог провадження підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Щодо іншої частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2010 по 30.04.2021, то суд зазначає таке.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України законодавцем встановлено, що власність зобов`язує.
Таким чином, на відповідачів, як на власників майна, покладено обов`язок по його утриманню та оплаті житлово-комунальних послуг, в тому числі і послуг з централізованого опалення, які надавались до квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Щодо посилань відповідача ОСОБА_2 про те, що він не є споживачем послуг, оскільки відключений від централізованої мережі теплопостачання та в квартирі відсутні радіатори опалення, теплові стояки теплоізольовані, суд зазначає на таке.
Квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходиться в багатоквартирному житловому будинку, який введений в експлуатацію з комплексом загальнобудинкового інженерного обладнання (в тому числі із централізованим опалення), яке виконане за схемою, що збалансована в цілому по будинку.
Згідно пункту 6.3.4. ДБН В.2.5- 67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування», опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, у тому числі теплоти, що регулярно надходить у приміщення від трубопроводів».
Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньо будинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах. При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення.
Зазначене підтверджується вимогами статті 1 Закону України «Про теплопостачання» згідно якої місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.
Пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (надалі - Правила) передбачено, що споживачі можуть відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відповідно до п.25 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Згідно п. 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.
Відповідно до п. 27 Правил витрати, пов`язані з відключенням від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, а також встановлення індивідуальних (автономних) систем опалення, відшкодовуються споживачами відповідно до калькуляції, складеної виконавцем.
Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджено Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, чинного на час виникнення правовідносин.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 19 серпня 2019 року, викладеної в справі № 226/1437/16-ц згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.
Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни до Порядку відключення від 22 листопада 2005 року № 4, які унеможливили відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють відключення лише будинку в цілому.
Таким чином, відключення споживачів від мережі централізованого опалення могло відбутися лише на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання від 22.11.2005 № 4 процедури (Постанова Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 908/1349/19).
В матеріалах справи відсутні докази відключення квартири відповідачів від мереж централізованого опалення з дотриманням вищевказаних норм законодавства.
Долучений відповідачем ОСОБА_2 акт від 20.10.2011 та фотокартки квартири не підтверджують законність відключення від системи централізованого опалення.
Доводи відповідача ОСОБА_2 , що послуги з теплопостачання не надавались та не отримувались у зв`язку з відсутністю радіаторів опалення у квартирі, не спростовують факт надання послуг з теплопостачання.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплопостачання.
Таким чином суд дійшов висновку, що оскільки відповідачами не дотримано порядку щодо відключення квартири від централізованого опалення, тому не можна вважати, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не отримували послуги з централізованого опалення, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість.
Щодо посилань відповідача ОСОБА_2 на відсутність з позивачем правочинів у письмовій формі і відсутності договірних відносин між сторонами, то пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Таким чином, згідно із зазначеною нормою закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідачів обов`язку оплачувати надані їм послуги.
Обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з положення частини 1 ст. 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України та статей 6, 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Про факт надання послуг позивачем і згоду на їх отримання відповідачами свідчать вчинені сторонами дії: відкриття на відповідача особового рахунку, надання послуг виконавцем послуг - позивачем і фактичне використання цих послуг споживачем відповідачами до самовільного відключення від опалення та відсутність законності відключення квартири від системи централізованого опалення.
Оскільки відповідачі в квартирі АДРЕСА_2 , не сплачували в повному обсязі за надані послуги, та згідно відомостей нарахування та сплати за ними виникла заборгованість .
Дані про те, що послуги з теплопостачання позивачем відповідачам надавались неналежної якості, в справі відсутні.
В справі відсутні відомості щодо наявності скарг від відповідачів щодо неналежної якості надання послуг з теплопостачання, рішень щодо надання дозволу на відключення від теплопостачання у відношенні цих абонентів до підприємства також в справі немає.
Щодо аргументів відповідача ОСОБА_2 про відсутність у КП «Житлова управляюча компанія» права вимагати стягнення боргу, достатньої цивільної процесуальної дієздатності, то суд вказує на те, що квартирі АДРЕСА_2 є приватною власністю, відповідачі є абонентами КП «Житлова управляюча компанія», на ОСОБА_5 відкрито особовий рахунок. Як вбачається з договору № 112 від 25.05.2021 про надання послуг, КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області надає КП «Теплоенерго» послуги з юридичного консультування та юридичного представництва (послуги з ведення претензійно-позовної роботи з боржниками), КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради уповноважена на подання до місцевих судів загальної юрисдикції від власного імені позовних заяв про стягнення заборгованості за оплату послуг з централізованого опалення; отримання та зарахування на власний розрахунковий рахунок коштів, що стягнені з боржників в судовому порядку або під час примусового виконання виконавчих документів за послуги з централізованого опалення, або добровільно сплачені ними.
Отже, доводи позивача щодо виникнення у відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2010 по 30.04.2021 знайшли своє підтвердження при розгляді справи.
Разом з тим, відповідачі просять відмовити у позові, у справі заявлено про застосування позовної давності.
У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Дослідивши матеріали справи, було встановлено, що позивач 05.07.2021 звернувся з вимогами про стягнення боргу з боржників, щодо яких пройшов строк, який перевищує загальну позовну давність, тобто більше трьох років.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові /частина четверта статті 267 ЦК України/.
Отже, суд відмовляє у задоволенні позову КП «Житлова управляюча компанія» про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, яка нарахована за період з 01.11.2010 по 05.07.2018, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
При цьому щодо періоду з 05.07.2018 по 30.09.2018 року суд керується тим фактом, що в цих місяцях нарахування не відбувалося, оскільки опалювальний період розпочався з жовтня 2018 року, а тому відмовляє у задоволенні позовної заяви щодо цієї частини вимог.
При цьому, вирішуючи питання про визначення частки кожного відповідача з розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, суд зазначає, що відповідно до ст.322 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (ч.1 ст.355 ЦК) та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч.2 ст.355 цього кодексу). При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст.355 цього кодексу). Відповідно до ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизовані житлові приміщення передавались у спільну часткову або спільну сумісну власність, а утримання приватизованих житлових приміщень здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів, незалежно від форм власності на них. Суд враховує висновок Верховного Суду України, викладений у Постанові від 4.11.2015 у справі №6-734цс15, за яким правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК, які регулюють правовідносини з права власності. Положення стст.160 та 162 ЖК УРСР поряд з положеннями гл.58 ЦК регулюють правовідносини з найму житлового приміщення, тобто речові права на чуже майно, а тому зазначені норми права не підлягають застосуванню до правовідносин з утримання власниками належного їм на праві приватної власності майна, зокрема щодо сплати комунальних послуг.
Суд бере до уваги, що квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.04.1996 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.08.2012 належить: 1/3 частки - ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності, 2/3 частки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. Оскільки Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» не визначено умов, за яких один із членів сім`ї матиме більшу або меншу частку в приватизованому житлі, то частка кожного є рівною.
Правовідносини між співвласниками майна як суб`єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами. Таких договорів суду надано не було.
Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України, за якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 259, 264, 265,268 ЦПК України, суд
Прийняти ухвалу, якою закрити провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 з централізованого опалення, утримання будинків та прибудинкових територій, управління багатоквартирним будинком в частині вимог щодо стягнення заборгованості з утримання будинків та прибудинкових територій, управління багатоквартирним будинком за період з 01.07.2005 року по 31.03.2017 року в сумі 8350,54 грн. та в частині вимог щодо стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.04.2004 року по 31.10.2010 року в сумі 1433,11 грн.
Позовні вимоги Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 з централізованого опалення, утримання будинків та прибудинкових територій, управління багатоквартирним будинком задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1
відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3
Суддя: Карина ХАРАБАДЗЕ