УХВАЛА

20 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 128/1634/16-ц

провадження № 61-3047св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Вороновицька селищна рада Вінницького району Вінницької області, Вінницька районна державна адміністрація у Вінницькій області, Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ Міністерства оборони України м. Вінниці, Голова Житлово-будівельного кооперативу «Мрія Вороновиці» Васильєва Ірина Василівна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргуОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на постанову Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2020 року у складі колегії суддів: Оніщука В. В., Денишенко Т. О., Копаничук С. Г.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Вороновицька селищна рада Вінницького району Вінницької області, Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці, голова Житлово-будівельного кооперативу «Мрія Вороновиці» (далі ЖБК «Мрія Вороновиці») Васильєва І. В., Вінницька районна державна адміністрація

у Вінницькій області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Позовна заява мотивована тим, що у 1993 році Житлово-будівельним кооперативом «Мрія» (далі ЖБК «Мрія»), створеним 17 грудня 1992 року при Вороновицькій державній швейній фабриці, розпочато будівництво багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 .
13 серпня 2004 року між ЖБК «Мрія» та Приватним підприємством «Юта-А» (далі ПП «Юта-А») укладено договір купівлі-продажу недобудованого будинку.
28 липня 2005 року між ПП «Юта-А» та Міністерством оборони України укладено договір на дольову участь в будівництві даного будинку.
30 січня 2006 року виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області Міністерству оборони України видано свідоцтво про право власності на багатоквартирний житловий будинок, який розташований за адресою: будинок АДРЕСА_1 .
Протоколом засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України № 54 від 21 березня 2012 року квартира

АДРЕСА_2 розподілена для постійного проживання ОСОБА_1 із зняттям з квартирного обліку. На підставі рішення виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району позивачу 22 березня 2012 року видано ордер № 24 на право зайняття вищевказаного жилого приміщення. На підставі цього ордеру родина ОСОБА_1 вселилася у вказану квартиру та зареєструвалась у ній.
Він не приватизував зазначене житло та належним чином не оформив своє та членів своєї сім`ї право власності на це жиле приміщення, хоча бажає цього.
Наприкінці 2014 року він дізнався про те, що відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області видав ОСОБА_2 свідоцтво на право власності серії НОМЕР_1 від 30 липня 2014 року на квартиру АДРЕСА_2 .
Відповідач набув право власності на вказану квартиру у протиправний спосіб, чим порушує його права, передбачені статтею 9 ЖК Української РСР.
ОСОБА_1 просив визнати недійсним та таким, що не може бути підставою для реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 свідоцтво про право власності

НОМЕР_1 від 30 липня 2014 року на квартиру АДРЕСА_2 , видане Відділом державної реєстрації речових прав; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на цю квартиру.
Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12 липня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Міністерство оборони України, будучи власником будинку АДРЕСА_1 на момент виділення позивачу спірної квартири, діяло в межах закону. Але на підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області від 21 травня 2014 року Міністерство оборони України позбулось права власності на цей будинок. Позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, оскільки заявлені вимоги та обставини, наведені в позовній заяві, не містять ознак порушення прав позивача на спірну квартиру у розумінні статті 9 ЖК Української РСР.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2019 року у справі

№ 128/1634/16-ц (провадження № 61-32689св18) ухвалу апеляційного суду від

12 липня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Суд касаційної інстанції виходив із того, що суд апеляційної інстанції зробив висновок, що позивач обрав невірний спосіб захисту свого порушеного права, без урахування тієї обставини, що позивач набув права користування спірною квартирою у передбачений законом спосіб, його право ніким не оскаржене, рішення виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області № 54 від 21 березня 2012 року та ордер № 24 від 22 березня 2012 року на право зайняття вказаного жилого приміщення не скасовані та недійсним не визнавались. Як випливає із суті позовних вимог, позивач вважає, що його право як користування, так і набуття права власності шляхом приватизації житловим приміщенням не визнається. Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб`єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Таким чином, у разі установлення у визначеному законодавством порядку судом обставин, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, у тому числі й щодо правомірності набуття права користування позивачем спірної квартири та наявності цього права, ОСОБА_1 набуває суб`єктивне право на їх задоволення. Суд апеляційної інстанції належним чином не навів даних про встановлені судом обставини, що мають значення для вирішення спору, не дослідив їх, не надав оцінку доказам та юридичну оцінку спірним правовідносинам.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2020 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Вороновицька селищна рада Вінницького району Вінницької області, Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці, голова ЖБК «Мрія Вороновиці» Васильєва І. В., Вінницька районна державна адміністрація у Вінницькій області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно задоволено.
Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 , серії НОМЕР_1 , видане 30 липня 2014 року відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області на ім`я ОСОБА_4 .
Скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , проведену на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , видане 30 липня 2014 року відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області на ім`я ОСОБА_4 .
Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 2 128,76 грн судових витрат.
Апеляційний суд виходив із того, що згідно протоколу загальних зборів ЖБК « ОСОБА_5 прийнятий в члени ЖБК «Мрія Вороновиці» 27 червня

2014 року, а спірна квартира розподілена ОСОБА_6 29 липня 2014 року, тобто через 9 років після введення в експлуатацію житлового будинку, що відповідно

є порушенням пункту 1.4 Статуту ЖБК «Мрія Вороновиці». ОСОБА_7 та ЖБК «Мрія Вороновиці» не надали доказів, які б підтверджували сплату відповідачем вступного та пайового внеску на відповідний рахунок кооперативу в установі банку. Також суду не надано доказів, що ОСОБА_6 відмовлено у видачі ордера і така відмова оскаржувалася в судовому порядку. Отже, ЖБК «Мрія Вороновиці» розподілило ОСОБА_6 спірну квартиру з порушенням порядку розподілу квартир, передбаченого статутом цього кооперативу, і відповідно реєстрація права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру здійснена з порушенням положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Спірна квартира на момент її розподілу ОСОБА_6 та реєстрації за ним права власності фактично була зайнята на законних підставах іншою особою.

ОСОБА_1 , вселившись у спірну квартиру разом із членами своєї сім`ї на підставі виданого ордера, набув право користування нею, постійно в квартирі проживав, зареєструвавши своє місце проживання в установленому законом порядку, тому не можна вважати їх проживання у квартирі незаконним. Позивач набув права користування спірною квартирою у передбачений законом спосіб, його право ніким не оскаржене, рішення виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області № 54 від 21 березня 2012 року та ордер

№ 24 від 22 березня 2012 року на право зайняття вказаного жилого приміщення не скасовані та недійсним не визнавались.
Посилання відповідача на те, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ЖБК «Мрія» та ПП «Юта-А» від 13 серпня 2004 року та скасовано свідоцтво про право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яке було видано Міністерству оборони України, є безпідставними, оскільки не спростовують факту законності користування ОСОБА_1 спірною квартирою відповідно до виданого ордеру, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Не заслуговують на увагу посилання відповідача на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 квітня 2019 року у справі № 128/12/19 та відчуження спірної квартири іншій особі, оскільки вказані обставини не існували на час пред`явлення позову й ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі. Крім цього, це рішення суду першої інстанції від 26 квітня

2019 року ухвалено в справі за участі інших сторін та в силу частини сьомої статті 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Аргументи учасників справи
14 лютого 2020 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,

в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити

в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційним судом не взято до уваги обставину, що судом першої інстанції допущена помилка при визначенні відповідача у справі. Позивач, звертаючись до суду за захистом свого порушеного право на житло шляхом скасування свідоцтва про право власності на квартиру та скасування державної реєстрації такого права, позовні вимоги спрямував до ОСОБА_4 та не врахував, що він не видавав такого свідоцтва та не проводив його державної реєстрації. Відповідачами у справі можуть бути органи, які здійснили такі правочини, а ОСОБА_7 може бути залучений у справі в якості третьої особи зі сторони відповідача.
Постановою Верховного суду від 03 квітня 2018 року у справі № 917/927/17 визначено, що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у субєкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Правовстановлюючим документом у цьому випадку є недійсне рішення відповідного органу, на підставі якого видано відповідне свідоцтво та дійсність якого може бути підтверджене (не підтверджене) судом при вирішенні спору щодо дійсності рішення відповідного органу, на підставі якого було видано оскаржуване заявником свідоцтво. Ухвалене апеляційним судом рішення про скасування свідоцтва про право власності на спірну квартиру не припиняє право власності відповідача на неї, оскільки рішення загальних зборів ЖВК «Мрія Вороновиці» від 27 червня 2014 року, яким ОСОБА_6 надана у власність спірна квартира, ніким не оскаржувалося та не скасоване. Стаття 16 ЦК України не передбачає такого способу захисту майнового права як скасування документа, яким оформлюється відповідне право.

Посилаючись на частину висновків Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у даній справі, апеляційний суд не взяв до уваги іншу їх частину, зокрема, що підставою для скасування рішення апеляційного суду від 12 липня 2017 року стало невстановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційним судом не надано оцінку фактичним обставинам, які існували на час подання позову позивачем в 2016 році, не враховано, що рішеннями судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій ще

в 2014 році скасовано право власності Міністерства оборони України на будинок по АДРЕСА_1 ,

в якому розташована спірна квартира. Будь-які дії Вороновицької селищної ради про надання права користування квартирами шляхом видачі ордерів за листом начальника Вінницького гарнізону не можуть вважатись прийнятими

у встановленому законодавством порядку на час розгляду позову ОСОБА_1 . Також не враховано, що незважаючи на підставність чи безпідставність отримання в користування ОСОБА_1 спірної квартири у 2012 році, він за рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 квітня 2019 року позбавлений права користування цією квартирою, а також знятий з реєстрації

в ній. Рішення ОСОБА_1 не оскаржувалось, набрало законної сили і станом на 15 січня 2020 року виконане.
Висновок суду, що рішення Вінницького районного суду Вінницької області від

26 квітня 2019 року ухвалено у справі за участю інших сторін, є безпідставним.

У зазначеній справі ОСОБА_1 був одним із відповідачів; його позбавлено права користування спірною квартирою. В судовому засіданні представником відповідача надано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої право власності на спірну квартиру зареєстровано за

ОСОБА_8 . Тому скасування державної реєстрації права власності на квартиру ОСОБА_2 без скасування такої реєстрації права ОСОБА_9 не породжує для позивача жодних правових наслідків і відповідно до статті 16 ЦПК України

є неналежним способом захисту його цивільного права.
Апеляційний суд задовольнив позовні вимоги, які позивачем не заявлялись. Він ухвалив скасувати свідоцтво про право власності на квартиру, в той час як

ОСОБА_1 з такими позовними вимогами до суду не звертався.
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
УхвалоюВерховного Суду від 30 червня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначено, щонаведені

у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені пунктом 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права та застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі № 917/927/17).

Згідно з пунктами 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку: якщо суд апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбаченихпунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини
Суди встановили, що рішенням виконавчого комітету Вороновицької селищної ради народних депутатів № 31 від 05 липня 1990 року виділена земельна ділянка площею 0,40 га із земель державного фонду на АДРЕСА_1 .

29 квітня 1993 року між ЖБК «Мрія» та Управлінням капітального будівництва Вінницької обласної державної адміністрації укладений договір на проектування та будівництво житлового будинку.
ОСОБА_1 з 1996 року перебував на квартирному обліку як військовослужбовець.
13 серпня 2004 року між ЖБК «Мрія» та ПП «Юта-А» укладений договір купівлі-продажу недобудованого житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2 650 кв. м.

28 липня 2005 року між ПП «Юта-А» як забудовником та Міністерством оборони України як пайовиком укладено договір на пайову участь у будівництві житла.
Розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області від 30 грудня 2005 року № 1400 затверджено акт державної приймальної комісії по прийомці до експлуатації житлового будинку по АДРЕСА_1 та введено його в експлуатацію.
30 січня 2006 року виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області на ім`я держави в особі Міністерства оборони України видане свідоцтво про право власності на 66/100 вказаного житлового будинку.
Відповідно до довідки Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці від

06 вересня 2006 року ОСОБА_1 розподілена квартира АДРЕСА_2 , згідно із рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_2 (а. с. 7, т. 1).
На підставі рішення виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 21 березня 2012 року № 54

ОСОБА_1 22 березня 2012 року виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області видано ордер № 24 на право зайняття жилого приміщення у зазначеній квартирі (а. с. 8, т. 1).
Відповідно до довідки Вороновицької селищної ради Вінницького району № 341 від 22 березня 2012 року ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 і до складу його сім`ї входить його донька ОСОБА_10 (а. с. 9, 20, т. 1).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 11 лютого

2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між будівельним кооперативом «Мрія» та ПП «Юта-А» від 13 серпня 2004 року. Скасовано свідоцтво про право власності на житловий будинок загальною площею 3 043,6 кв. м, житловою площею 1 376,4 кв. м, який розташований на АДРЕСА_1 та області, яке було видано 30 січня 2006 року виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради на ім`я Міністерства оборони України.
Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21 травня 2014 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2014 року

в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 13 серпня 2004 року, укладеного між ЖБК «Мрія» та ПП «Юта-А» скасовано. У позові в цій частині відмовлено. В решті рішення залишено без змін. Скасовуючи рішення місцевого суду в частині, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки договір по своїй суті

є нікчемним.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 09 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції від

11 лютого 2014 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду від

21 травня 2014 року залишено без змін.
Відповідно до пункту 2.2 Статуту ЖБК «Мрія Вороновиці» у новій редакції, прийнятого Загальними зборами членів ЖБК «Мрія», протокол № 1 від 17 грудня 1992 року, затвердженого протоколом № 5 Загальних зборів членів ЖБК «Мрія» від 04 лютого 2013 року та зареєстрованого 15 березня 2013 року, до членів кооперативу приймаються громадяни, які постійно мешкають в даному населеному пункті та перебувають на обліку бажаючих вступити до житлово-будівельного кооперативу, а також громадяни, зазначені в пункті 5.8 і абзаці першому пункту 5.18 цього Статуту.
Згідно з пунктом 1.4 Статуту ЖБК «Мрія Вороновиці» розподіл квартир кооперативу провадиться перед здачею жилого будинку в експлуатацію. Крім того, згідно пункту 4.2 Статуту ЖБК «Мрія Вороновиці» вступні внески вносяться членами житлово-будівельного кооперативу, які вступили до кооперативу до здачі будинку (будинків) в експлуатацію, вступні та пайові внески члени житлово-будівельного кооперативу вносять на рахунок кооперативу в установі банку.
Відповідно до пункту 5.2 Статуту ЖБК «Мрія Вороновиці» заселення квартир

у будинку житлово-будівельного кооперативу відбувається за ордерами, які видаються виконкомом Вороновицької селищної ради. Відмова у видачі ордера може бути оскаржена у судовому порядку.
ОСОБА_6 виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради ордер на вселення в спірну квартиру не видавався.
Відповідно до довідки від 29 липня 2014 року № 10 ЖБК «Мрія Вороновиці»

ОСОБА_2 є членом ЖБК «Мрія Вороновиці», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на 29 липня 2014 року він повністю сплатив вступний та пайовий внесок в ЖБК «Мрія Вороновиця» в розмірі

160 836,60 грн на зазначену квартиру та має право на отримання свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_3 .
Рішенням державного реєстратора Кривоус О. А. 30 липня 2014 року прийнято рішення № 14811693 про державну реєстрацію права власності на квартиру

АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , а також йому видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії

НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки від 28 листопада 2014 року КЕВ м. Вінниця не заперечує проти приватизації ОСОБА_1 займаної ним квартири.
Позиція Верховного Суду
У пункті 5 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений

у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Аналіз пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не

є подібними, то касаційне провадження закривається.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі (є аналогічними) предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (див. постанови Великої палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц (провадження № 14-285цс18), від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).
У справі, що переглядається, предметом позову є визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Підстави позову: порушення права позивача, передбаченого статтею 9 ЖК УРСР. Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що ОСОБА_7 отримав право власності на спірну квартиру з порушенням порядку розподілу квартир, передбаченого статутом ЖБК «Мрія Вороновиці», і відповідно реєстрація права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру здійснена з порушенням положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Спірна квартира на момент такого розподілу фактично була зайнята на законних підставах позивачем.
У справі № 917/927/17предметом позову є визнання недійсними рішення виконавчого комітету сільради про оформлення права приватної власності, свідоцтв на право власності, скасування державної реєстрації права власності на приміщення. Підстави позову: факт підробки сільським головою оскаржуваного акта та послідуюче незаконне переоформлення права власності на спірні об`єкти, що встановлено після винесення судом вироку у кримінальному провадженні.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 квітня 2018 року у наведеній справі зазначено, що «свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Отже, правовстановлюючим документом у цьому випадку є недійсне рішення Остап`ївської сільради від 17.09.2008 № 12 "Про оформлення права приватної власності", на підставі якого видані відповідні свідоцтва від 13.10.2008 серії САВ/310925 та серії САВ/310924 та дійсність яких може бути підтверджена (не підтверджена) судом при вирішенні спору щодо дійсності рішення відповідного органу, на підставі якого було видано оскаржуване заявником свідоцтво. Оскільки рішення про оформлення права власності правомірно визнано недійсним, то й документи, якими оформлюється відповідне право мають бути визнані недійсними також, що й було здійснено судами попередніх інстанцій».

Таким чином, висновки щодо застосування норм права, які викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від

03 квітня 2018 року у справі № 917/927/17 та на які містяться посилання

у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пунктів 1 частини другої статті 389 ЦПК УкраїниВерховним Судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від

03 квітня 2018 року у справі № 917/927/17,на яку посилався ОСОБА_2

у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження з цієї підстави. Оскільки суд касаційної інстанції зробив висновок про закриття касаційного провадження

з підстав, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, то відсутні підстави для висновку про те, що судом порушено норми процесуального права (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Керуючись статтями 260, 396, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2020 року у справі № 128/1634/16-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук