печерський районний суд міста києва
Справа № 757/423/21-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацький Є.С.,

при секретарі судових засідань - Самолюк Ю.Ю.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Харчука Р.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про відшкодування шкоди у вигляді недоотриманої пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач, КМУ), у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 51 635,70 грн. компенсації за недоплачену пенсію за період з 01.01.2018 року по 31.12.2019 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова КМУ № 103) було встановлено проводити виплату перерахованих відповідно до п. 1 цієї постанови підвищених пенсій з 01.01.2018 року у таких розмірах: з 01.01.2018 року - 50 відсотків; з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 75 відсотків; з 01.01.2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.

05.03.2019 року набрало законної сили рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 року у справі № 826/3858/18, яким визнано протиправними та нечинними п.п. 1, 2 Постанови КМУ № 103.

Позивач вважає, що своїм протиправним рішенням, яке було визначено в п.п. 1, 2 Постанови КМУ № 103, щодо відсоткового зменшення виплати пенсій, у тому числі і для осіб його категорії, відповідач заподіяв позивачу шкоду, яка полягає у тому, що позивачу як підполковнику Збройних Сил України у відставці за період з 01.01.2018 року по 31.12.2019 року було недоплачено 51 635,70 грн. пенсії.

28.05.2021 року позивач подав до суду заяву про заміну неналежного відповідача та збільшення розміру позовних вимог, у якій просить стягнути на користь позивача з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України за рахунок бюджетної програми 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна, стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» 172 222,95 грн. як відшкодування за недоотриману пенсію у зв`язку з установленням складу грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії військовослужбовцям, без врахування додаткових видів грошового забезпечення та премії, а також відсоткового зменшення виплати перерахованої пенсії з 01.01.2018 року - 50 відсотків та з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, згідно з п.п. 1, 2 Постанови КМУ № 103 та внесених нею змін до п. 5 і додатку 2 Порядку № 45, які рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 року у справі № 826/3858/18 визнано протиправними та нечинними.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.01.2021 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до КМУ про відшкодування шкоди у вигляді недоотриманої пенсії відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 01.04.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12.01.2021 року скасовано, справу направлено до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до КМУ про відшкодування шкоди у вигляді недоотриманої пенсії та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 28.05.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2021 року розгляд справи відкладено на 28.07.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.07.2021 року розгляд справи відкладено на 05.10.2021 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.10.2021 року відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_1 про заміну неналежного відповідача та про витребування доказів у даній цивільній справі.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 26.07.2021 року, відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю.

Відзив обґрунтований тим, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 року у справі № 826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року та постановою Верховного Суду у складі касаційного адміністративного суду від 12.11.2019 року, визнано протиправними та нечинними п.п. 1, 2 Постанови КМУ № 103 та зміни до п. 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою КМУ від 13.02.2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 14.08.2019 року КМУ прийняв постанову № 804 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Проте, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.01.2020 року у справі № 640/19133/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020 року, вказану постанову КМУ визнано протиправною та нечинною повністю. У подальшому, 24.12.2019 року КМУ прийняв постанову № 1088 «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян». Водночас, нормативно-правовий акт в частині, а саме пп 1 та 2 п. 1 постанови КМУ від 24.12.2019 року № 1088 «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян», визнано протиправними та нечинними у судовому порядку у справі № 640/7849/20. Тобто, Урядом було реалізовано свої повноваження щодо врегулювання питань соціального забезпечення. Отже, враховуючи вищевказані судові рішення, саме постанова КМУ від 13.02.2008 року № 45 забезпечує реалізацію права на перерахунок пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262. Основною метою прийняття вказаної постанови є перегляд грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, а також визначення умов, порядку та розмірів перерахунку та виплати пенсій, що призначені згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Отже, КМУ реалізував повноваження, надані йому Конституцією України, Законом України «Про Кабінет Міністрів України», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Посадові особи КМУ не приймали жодних незаконних рішень та не вчиняли будь-яких дій, які в результаті їх реалізації були б направлені на завдання шкоди позивачу. Так, є безпідставними посилання позивача, викладені у позовній заяві, на ст. 1175 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) стосовно відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності. У розумінні п. 1 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України право на звернення до суду та спосіб судового захисту - саме визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень, тобто акт повинен бути визнаний незаконним і скасований. Таким чином, ст. 1175 ЦК України не підлягає застосуванню до цих правовідносин, адже нормативно-правові акти Уряду, на які посилається позивач, постанова Уряду 103, не була скасована в порядку адміністративного судочинства. Враховуючи викладене, Урядом у жодному разі не було завдано збитків позивачу, не було завдано шкоди як такої, оскільки після перерахунку пенсія не виплачувалась йому у нижчому розмірі ніж вона була до перерахунку в силу ч. 4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Таким чином, твердження позивача щодо того, що йому повинна була виплачуватись пенсія у розмірі із власних розрахунків, є суб`єктивним підрахунком своєї пенсії, оскільки порядок, умови та розміри перерахунку пенсії визначаються КМУ відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача Харчук Р.І. в судовому засіданні просив у позові відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч. 2 ст. 16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди.

Так, судом встановлено, що відповідно до постанови КМУ № 103 з 01.03.2018 року набрала чинності постанова КМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова КМУ № 704) та передбачено перерахунок пенсій з 01.01.2018 року.

Пунктом 1 постанови КМУ № 103 було встановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ), (крім пенсій, призначених особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби, що визначені станом на 01.03.2018 року, відповідно до Постанови КМУ № 704.

Пунктом 2 Постанови КМУ № 103 було визначено проводити виплату перерахованих відповідно до п. 1 цієї постанови підвищених пенсій з 01.01.2018 року у таких розмірах: з 01.01.2018 року - 50 відсотків; з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 75 відсотків; з 01.01.2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.

Також, постановою КМУ № 103 внесено зміни до п. 5 та додатку 3 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою КМУ від 13.02.2008 року № 45 (далі - Порядок № 45), згідно з якими встановлено нову форму довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії з урахуванням розміру окладу за посадою, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною посадою.

Таким чином, позивач вважає, що протиправним рішенням, яке було визначено в п.п. 1, 2 Постанови КМУ №103 та в змінах до п. 5 і додатку 2 Порядку № 45, щодо встановлення складу грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, без врахування додаткових видів грошового забезпечення та премії, та щодо встановлення відсоткового зменшення виплати перерахованої пенсії (з 01.01.2018 року - 50 відсотків та з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року), позивачу заподіяно шкоду.

Так, позивач є підполковником у відставці, який з 05.08.1976 року по 06.03.2008 року проходив дійсну військову службу в Збройних Силах, в тому числі з 22.05.2003 року по 06.03.2008 року проходив військову службу в Житомирському зональному відділі Військової служби правопорядку на посаді начальника відділення оперативних чергових - старшого оперативного чергового. Обіймаючи вказану посаду, був звільнений з військової служби в запас за віком згідно з наказом начальника Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку від 06.03.2008 року № 53 та на підставі наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 17.01.2008 року № 16. Отримує пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ з 07.03.2008 року, перебуваючи на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.

На виконання постанови КМУ № 103 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було перераховано пенсію позивача та проведено її виплату у розмірах, визначених п. 2 цієї постанови.

Так, позивач вказує, що відповідно до листа начальника Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку від 20.02.2019 року № 589 станом на 01.01.2019 року військовослужбовцям категорії позивача (підполковник, за посадою - начальник відділення оперативних чергових - старший оперативний черговий) встановлені такі складові грошового забезпечення: оклад за військовим званням - 1 410 грн.; оклад за посадою - 5 360 грн.; надбавка за особливості проходження військової служби - 68,3 %; премія - 35 %.

Згідно з додатком 16 до Постанови КМУ № 704 розмір надбавки позивача за вислугу років (25 і більше) установлено 50 відсотків до посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, що становить 3 385 грн. (5 360 + 1 410) х 50 : 100).

Встановлена позивачу надбавка за особливості проходження військової служби у розмірі 68,3 % від суми посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років становить 6 935,86 грн. (5 360 + 1 410 + 3 385) х 68,3 : 100).

Встановлена позивачу надбавка за роботу в умовах режимних обмежень (за таємність) у розмірі 10 % до посадового окладу становить 536 грн. (5 360 х 10 : 100).

Встановлена позивачу премія у розмірі 35 % до посадового окладу становить 1 876 грн.

86 % суми щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії перерахованої пенсії становить 8 039,15 грн.

Отже, в зв`язку з неврахуванням в складі грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, надбавки за особливості проходження служби, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень (за таємність) та премії, на думку позивача, з 01.01.2018 року йому щомісяця недоплачувалась сума у розмірі 8 039,15 грн., а за період з 01.01.2018 року по 31.03.2019 року (15 місяців) недоплачено 120 587,25 грн. Таким чином, з урахуванням заподіяних позивачу збитків у розмірі 51 635,70 грн. загальний розмір заподіяних позивачу збитків становить 172 222,95 грн.

Так, у ст.ст. 55 та 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом ст. 16 ЦК України, способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Постанова КМУ 704 з відповідними змінами. Цей Акт визначає складові грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу; порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, який здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони та іншими державними органами; встановлює розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та визначає порядок їх обчислення.

У п.1 і п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснено, що відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Як зазначено у ст. 8 Конституції України, вона має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, а відтак суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли правовідносини, що розглядаються судом, законом України не врегульовано.

Відповідальність держави за зобов`язаннями визначено у Главі 11 ЦК України та ст.ст. 1173-1175 ЦК України.

Згідно зі ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Ця норма є спеціальною по відношенню до положення ст. 1173 ЦК України, оскільки для її застосування необхідні певні особливі умови, а саме завдання шкоди в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта та визнання такого нормативно-правового акту незаконним та його скасування.

Визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування врегульовано в ст. 21 ЦК України. У ч. 2 цієї статті зазначено, що суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Зміст ст. 1175 ЦК України дає підстави для висновку про її застосування у випадках, коли нормативно-правовий акт органу державної влади визнається незаконним і скасовується. Визнання Конституційним Судом України окремих положень закону неконституційними не вважається тотожним визнанню нормативно-правового акту незаконним.

Обравши такий спосіб захисту прав, як відшкодування завданої шкоди, позивач не довів складових деліктного правопорушення, що є підставою відповідальності держави, а саме визнання незаконними нормативно-правових актів органу державної влади, згідно з якими здійснювалися вказані соціальні виплати позивачу.

Таким чином, посилання позивача на положення ст. 1175 ЦК України є безпідставним, оскільки вказана норма встановлює, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

У свою чергу, шкода - це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, тому її поділяють на майнову і немайнову. Поряд із поняттям «шкода» законодавець використовує поняття «збитки».

Отже, збитки це грошова оцінка шкоди, яка має місце у разі неможливості відшкодування шкоди в натурі, і ст. 22 ЦК України практично визначає лише такий спосіб захисту, як відшкодування збитків у результаті порушення саме цивільного права особи, тоді як предметом даного спору є відшкодування шкоди у вигляді недоотриманої пенсії.

Разом з цим, такі виплати не можна вважати збитками у розумінні ст. 22 ЦК України.

Суми виплати, заявлені позивачем (недоплачена сума грошового забезпечення), не підпадають під визначення збитків у ст. 22 ЦК України та не можуть бути відшкодовані в порядку ст. 25 Бюджетного кодексу України за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування збитків та виплата недоотриманого грошового забезпечення військовослужбовців відносяться до різних сфер правового регулювання. При цьому, ч. 2 ст. 1 ЦК України встановлює правило, згідно з яким до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. А тому норми ст. 1175 ЦК України навіть за аналогією закону застосуванню не підлягають.

При вирішенні спору суд також враховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц, в якій, крім іншого, зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

Враховуючи викладене, недоотримана позивачем пенсія не може вважатися майновою шкодою в розумінні ст. 1175 ЦК України, а відтак зазначені норми права не застосовуються до спірних правовідносин.

Правовою підставою для позову позивач зазначив ст. 1175 ЦК України. Зазначена норма регулює недоговірні відносини - відносини, підставою виникнення яких є сам факт заподіяння шкоди. При цьому інші підстави виникнення зобов`язань відсутні.

З огляду на вищевикладене, належний розмір грошового забезпечення, не виплачений позивачеві, не є майновою шкодою. У разі недоотримання такої виплати особа може вимагати від відповідного органу звертатися з вимогою про стягнення цієї виплати, а не шкоди.

Аналіз наведених вище норм законодавства та фактично встановлені обставини у справі вказують на те, що підстави для задоволення позову про стягнення на користь позивача шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України шкоди, завданої актом, що визнаний протиправним та скасований, відсутні.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26 із подальшими посиланнями).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 2, 15, 22, 1166, 1173, 1175 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про відшкодування шкоди у вигляді недоотриманої пенсії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, (а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду), а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 12.05.2021 року.

Суддя Є.С. Хайнацький