22-ц/804/2230/21

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
„21 жовтня 2021 року місто Маріуполь Донецької області
Номер провадження 22-ц/804/2230/21
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Биліни Т.І., Пономарьової О.М.,
за участю секретаря: Вороніної М.М.
учасники справи :
відповідачі СТ «Коксохімовець», ОСОБА_2 , Маріупольська міська рада
третя особа Головне управління Держгеокадастру в місті Маріуполі Донецької області
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 червня 2021 року головуючого судді Шатілової Л.Г. зі складанням повного тексту судового рішення 29 червня 2021 року по цивільній справі про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів садівничого товариства «Коксохімовець», скасування рішення Маріупольської міської ради про передачу у власність земельної ділянки та реєстрації земельної ділянки,-
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до садівницького товариства «Коксохімовець» (далі СТ «Коксохімовець»), ОСОБА_2 , Маріупольської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів СТ «Коксохімовець», скасування рішення Маріупольської міської ради про передачу у власність земельної ділянки та реєстрації земельної ділянки.
Позов мотивований тим, що з січня 2004 року вона є членом СТ «Коксохімовець» та користувачем земельної ділянки № НОМЕР_1 .
У 2015 - 2016 роках вона не сплатила членських внесків у зв`язку із важким матеріальним становищем, оскільки є багатодітною матір`ю, при цьому продовжувала користуватись земельною ділянкою.
11 квітня 2017 року вона звернулась до бухгалтера СТ «Коксохімовець» ОСОБА_3 з питання оплати заборгованості за членськими внесками за 2015-2016 роки та сплати внесків за 2017 рік. Однак, головний бухгалтер відмовилась приймати членські внески і пояснила, що її було виключено із членів садівничого товариства.
Вона продовжила користуватись земельною ділянкою до кінця липня 2017 року, після чого невідомі особи зняли залізний паркан на її ділянці, розібрали садовий будиночок, перекопали ділянку. З цього приводу вона зверталась до правоохоронних органів, які рекомендували звернутись до суду.
04 січня 2018 року вона звернулась до суду із позовом про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів СТ «Коксохімовець» про виключення її з членів товариства. В ході розгляду зазначеної справи № 263/2544/18 представник відповідача долучила до матеріалів справи копію протоколу № 5 засідання членів правління СТ «Коксохімовець» від 13 травня 2017 року, статут товариства від 19 березня 2017 року, протокол загальних зборів садівників СТ «Коксохімовець» від 19 березня 2017 року. Із зазначеними документами вона вперше ознайомилась у суді, та оскільки рішення правління про виключення її з членів товариства не було затверджено загальними зборами, вона змінила позовні вимоги та просила усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 квітня 2019 року її позовну заяву було задоволено, зобов`язано забезпечити їй доступ до земельної ділянки.
Під час примусового виконання зазначеного рішення суду голова СТ «Коксохімовець» надав копію протоколу засідання членів правління від 02 березня 2019 року та протоколу загальних зборів товариства від 17 березня 2019 року, згідно яких її було виключено з членів товариства. Крім цього, вона дізналась що її земельна ділянка була приватизована відповідачем ОСОБА_2 на підставі рішення Маріупольської міської ради від 25 жовтня 2017 року та було здійснено реєстрацію такого права 19 грудня 2017 року, тобто до часу прийняття рішення про виключення її з членів товариства 17 березня 2019 року.
Крім цього, зазначала, що на загальні збори членів СТ «Коксохімовець» 17 березня 2019 року її не запрошували, про час та місце проведення її не повідомляли. На той час вона перебувала у пологовому будинку та до винесення рішення суду від 09 квітня 2019 року не мала доступу до своєї земельної ділянки та відповідно не могла бачити оголошення про скликання загальних зборів членів товариства на дошці оголошення.
Вважає рішення загальних зборів про її виключення з числа членів товариства незаконним, оскільки таке рішення приймалось у її відсутність, крім цього, заборгованість з членських внесків на час прийняття такого рішення відсутня.
Також, вважає , що рішення Маріупольської міської ради від 25 жовтня 2017 року та державна реєстрація права власності на земельну ділянку від 19 грудня 2017 року є незаконними, оскільки вони були прийняті без законних на то підстав, оскільки на той час вона все ще була членом товариства.
Просила визнати недійсним та скасувати рішення загальних зборів СТ «Коксохімовець» від 17 березня 2019 року в частині її виключення з членів садівничого товариства, визнати недійсним та скасувати рішення Маріупольської міської ради від 25 жовтня 2017 року № 7/22-2135 про передачу ОСОБА_2 , як члену СТ «Коксохімовець» у власність земельної ділянки № НОМЕР_1 та скасувати реєстрацію даної земельної ділянки від 19 грудня 2017 року, здійснену юридичним департаментом Маріупольської міської ради Донецької області.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до СТ «Коксохімовець», ОСОБА_2 , Маріупольської міської ради, третя особа: Головне управління Держгеокадастру в місті Маріуполі Донецької області, про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів СТ «Коксохімовець», скасування рішення Маріупольської міської ради про передачу у власність земельної ділянки та реєстрації земельної ділянки відмовлено.

Мотивуючи відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів товариства від 17 березня 2019 року ,суд першої інстанції виходив з того,що позивача було правомірно виключено з числа членів товариства,у передбаченому Статутом порядку, та з урахуванням наданих відповідним органам товариства повноваженням. Оскільки рішення Маріупольської міської ради про передачу у власність земельної ділянки прийнято в межах визначеної законом компетенції, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його скасування. Вимоги в частині скасування реєстрації права власності на земельну ділянку, як похідні та взаємопов*язані підлягають залишенню без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, обставинам справа, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема, зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції в рішенні посилається на те, що виключення позивача з членів товариства було законним, оскільки вона була належним чином повідомлена про проведення загальних зборів членів СТ «Коксохімовець» 17 березня 2019 року, при цьому суд посилається на пояснення свідків ОСОБА_3 - бухгалтера СТ «Коксохімовець», ОСОБА_4 - голови СТ « Коксохімовець», ОСОБА_5 - старшої по вулиці, тобто зацікавлених осіб, які пояснили суду, що оголошення про скликання загальних зборів членів кооперативу було розміщено на дошці оголошень, яка є загальнодоступною, однак, судом не прийнято до уваги рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 09 квітня 2019 року по справі за її позовом до СТ «Коксохімовець» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, яке набрало чинності 28 травня 2019 року, згідно з яким було усунуто перешкоди в здійсненні права користування земельною ділянкою № 204, та зобов`язано відповідача знести металеву огорожу від земельної ділянки № НОМЕР_2 до земельної ділянки № НОМЕР_3 , забезпечивши їй доступ до земельної ділянки № НОМЕР_1 . Тобто, до 28 травня 2019 року вона не мала можливості потрапити на свою земельну ділянку та довідатись зі стенду оголошень про інформацію щодо проведення загальних зборів садового товариства 17 березня 2019 року. Тому, висновок суду про те, що вона була належним чином повідомлена про скликання загальних зборів не відповідає матеріалам справи, які окрім пояснень свідків не містять ніяких доказів про те, що позивач була належним чином повідомлена про скликання загальних зборів членів кооперативу.

Крім того, зазначає, що її земельна ділянка № НОМЕР_1 була приватизована відповідачем по справі ОСОБА_2 на підставі рішення Маріупольської міської ради від 25 жовтня 2017 року та була здійснена реєстрація права власності на земельну ділянку 19 грудня 2017 року, тобто, до виключення позивача із членів товариства, яке відбулось пізніше 17 березня 2019 року. Оскільки рішення суду за її позовом відбулося 09 квітня 2019 року, то до цього часу вона не мала навіть можливості з`являтися на своїй земельній ділянці, бачити якійсь оголошення про скликання загальних зборів членів садівничого товариства на дошці оголошень, також вона не отримувала ніяких поштових повідомлень про місце, дату і час проведення загальних зборів товариства.

Підставою для її виключення з товариства є несплата членських внесків більш ніж за два роки, що не відповідає дійсності, оскільки нею не були сплачені членські внески за 2 роки - 2015 і 2016 рік, і зверталась вона до товариства у березні 2017 року, щоб оплатити заборгованість за 2 роки і оплатити черговий внесок, строк сплати за який не минув, однак оплата не була прийнята бухгалтером, оскільки її ділянка вже була продана, що підтверджується членським квитком СТ «Коксохимовець». Зауважує, що до неї ніколи не висувалося претензій від садового товариства, її ніколи не запрошували на засідання правління щодо пред`явлення будь-яких фінансових претензій, заходи впливу з боку правління не застосовувалися.

Виключення її з членів садівницького кооперативу є незаконним, а рішення загальних зборів від 17 березня 2019 року в частині її виключення з членів садівничого товариства таким, що підлягає скасуванню, оскільки таке рішення приймалося під час її відсутності, про місце, дату і час проведення зборів повідомлена не була, заборгованість по членських внесках більше ніж за два роки відсутня. Рішення Маріупольської міської ради від 25 жовтня 2017 року та державна реєстрація права власності на земельну ділянку від 19 грудня 2017 року є незаконними, оскільки вони були прийняті без законних на то підстав, оскільки земельна ділянка № НОМЕР_1 не мала права надаватися відповідачу ОСОБА_2 в той час, коли позивач ще була членом товариства та мала право користуватись цією земельною ділянкою, з приводу чого зверталась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні нею.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Маріупольської міської ради Драпак Є.О. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, як прийняте відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства.З огляду на припинення сплати позивачем членських внесків СТ «Коксохімовець» прийняло рішення про виключення ОСОБА_1 з членів товариства. 25 жовтня 2017 року Маріупольська міська рада прийняла рішення № 7/22-2135 про надання у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва в СТ «Коксохімовець» про АДРЕСА_1 ОСОБА_6 . Зазначеним рішенням затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у власність земельну ділянку для індивідуального садівництва площею 0,0618 га (кадастровий номер :01:008:1692) по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . На момент прийняття цього рішення Маріупольській міській раді не було відомо про будь-які перепони для його ухвалення, рішення було прийнято відповідно до вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Про будь-які факти незаконної передачі ОСОБА_2 земельної ділянки у власність або факти неправомірних дій ОСОБА_2 при її отриманні у власність Маріупольській міській раді невідомо, а судом першої інстанції при вивченні матеріалів справи та дослідженні доказів такі факти не встановлено.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема, звернуто увагу суду, що СТ «Коксохімовець» діє на підставі Статуту, затвердженого протоколом № 1 загальних зборів членів СТ «Коксохимовець» від 19 березня 2017 року.Зауважує, що рішення загальних зборів членів СТ «Коксохімовець» є похідним від рішення правління, при цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач не оскаржує рішення правління від 2017 року, а відповідно не оспорює факт виключення її з членів кооперативу по суті, оскільки відповідно до положень Закону України «Про кооперацію» та Статуту товариства, компетенція загальних зборів членів кооперативу не стосується питання виключення членів кооперативу з його складу, а стосується виключно затвердження такого рішення правління. Питання про те, який саме вид відповідальності застосувати до члена товариства, віднесено до виключної компетенції правління, приймається ним на власний розсуд, тобто відноситься до його дискреційних повноважень, як органу управління юридичної особи, у які суд не має права втручатись. Позивач, також, посилалась на той факт, що у разі наміру примусового виключення її з членів кооперативу, правління повинно було направити їй рекомендованого листа або телеграму-претензію на адресу, за якою вона, як член кооперативу, зареєстрована в спеціальному журналі (списках) на підставі поданих нею документів. Однак, такі посилання є неспроможними, оскільки положення Статуту не містять таких вимог щодо прийняття рішення про виключення з членів товариства, позивач не є членом правління і не має повноважень з приводу приймання останнім рішення про її виключення. Щодо проведення зборів членів кооперативу, то відповідно до п.7.3 Статуту, про дату, місце, час проведення та порядок денний зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення. За змістом статті 15 Закону України «Про кооперацію» та Статуту кооперативу для проведення загальних зборів членів кооперативу і прийняття цими зборами правомочних рішень необхідно дотриматися процедури та строків скликання загальних зборів, забезпечити особисту присутність на зборах більшості від загальної кількості членів кооперативу та особисте голосування більшості (простої чи кваліфікованої) присутніх на зборах членів кооперативу при прийнятті рішення. З матеріалів справи вбачається, що всіх членів кооперативу було повідомлено про проведення зборів членів кооперативу через публічне оголошення. На таких зборах були присутні 204 членів товариства із загального числа 398 чоловік. Відповідно до п. 5 прийнятих рішень, загальними зборами виключено з членів товариства чотирьох осіб, серед яких позивач, за відповідне рішення проголосувало 204 члени товариства.

Позивачу, не належала земельна ділянка на праві власності, як і не належала вона кооперативу, тому, ОСОБА_1 може лише вимагати усунення перешкод у користуванні майном, якщо право на таке користування буде нею доведене, але не має права вимагати припинення права власності третьої особи права ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку, оскільки чинне законодавство України не містить норм які б припиняли право користування на земельну ділянку у зв`язку з переходом права власності.

За приписами статей 8, 347 ЦК України, особа може відмовитися від права на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права. У разі відмови від права на майно, право на яке не підлягають державній реєстрації, право на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. Закон України «Про кооперацію», як і інші норми чинного законодавства України не передбачають реєстрації права членів кооперативу на надані їм у користування кооперативом земельні ділянки. Одночасно з цим відмова від права на користування певним майном кооперативу не припиняє членства в кооперативі з урахуванням приписів ст.ст. 10, 12, 13, 15, 19-1 Закону України «Про кооперацію».

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Самохвалов С.В. підтримали доводи апеляційної скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду представник СТ «Коксохімовець» Поліщук О.А.,представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Курібло В.А просили залишити апеляційну скаргу без задоволення,рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання апеляційного суду Кунін Є.О, представник Маріупольської міської ради, представник Головного управління Держгеокадастру в місті Маріуполі Донецької області не з*явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 2 а.с.186,194,195).

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим, з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, суд апеляційної інстанції не вбачає перешкод для розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення у повній мірі не відповідає.

Вирішуючи спір по суті в частині визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів СТ «Коксохімовець» від 17 березня 2019 року ,суд першої інстанції вважав,що позов ОСОБА_1 у вказаній частині належить розглядати в порядку цивільного судочинства,між тим зазначене не відповідає нормам процесуального права.

Порушення правил юрисдикції загальних судів,визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов*язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч.2 ст.377 ЦПК України ) .

Так, з досліджених матеріалів справи вбачається ,що садівницьке товариство «Коксохімовець» зареєстровано як юридична особа 20 листопада 1990 року (запис про державну реєстрацію 0006607,дата запису 18 березня 2008 року ).

Позивач ОСОБА_1 з січня 2004 року була членом СТ «Коксохімовець».

СТ «Коксохімовець» діє на підставі Статуту, затвердженого протоколом № 1 загальних зборів членів СТ «Коксохімовець» від 19 березня 2017 року.

Відповідно п.п.1.3,1.8,1.9,1.10,1.11,1.13 Статуту , садівницьке товариство «Коксохімовець» створено і діє на основі добровільності,рівноправності їх членів,на засадах демократичного самоврядування,колегіального управління та гласності і керується у своїй діяльності Конституцією України,Цивільним,Господарським та Земельним Кодексами України,законом України « Про кооперацію»,чинним законодавством та цим Статутом. Товариство створене громадянами на основі єдності їх інтересів для спільної реалізації своїх прав і свобод,захисту законних,соціальних та економічних інтересів шляхом об*єднання фізичних осіб для ведення особистого підсобного господарства та садівництва на земельній ділянці загальною площею 30,657453 га (у т.ч. для ведення садівництва- 28,679824 га,і землі,які зайняті шляхами,громадськими будівлями,іншими ділянками загального користування), розташованої у місті Маріуполі і наданої у постійне користування СТ « Коксохімовець» на підставі рішення Маріупольської міської ради від 27 грудня 1997 року № 343. Товариство є юридичною особою,користується правами і виконує обов*язки,які пов*язані з його діяльністю,має рахунки в установах банку,печатку зі своїм найменуванням,штампи і інші реквізити. Товариство може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і нести обов`язки, бути позивачем та відповідачем у суді, господарському або третейському суді.Після реєстрації товариства засновники є членами товариства і мають рівні права та обов*язки. Товариство є неприбутковою організацією.Товариство не ставить своєю метою отримання прибутку,не здійснює виробничу комерційну діяльність.Товариство відповідно до свого Статуту самостійно визначає основні напрямки діяльності та здійснює її планування.Всі цивільно-правові норми між товариством і його членами,спори,виникаючі через членські відносини,спори майнового характеру і володінням земельними ділянками,вирішуються судом.

Відповідно до п.5 Статуту,членство в товаристві є добровільним і індивідуальним. Прийом і вихід з складу членів товариства здійснюється правлінням товариства на підставі письмової заяви у присутності особи,яка надала цю заяву. Усі члени мають рівні права та обов*язки. На членів товариства не розповсюджуються пільги,встановлені державою для деяких категорій громадян,у відношенні оплати членських та інших цільових внесків,які спрямовані на утримання товариства (оплата за оренду земельної ділянки,за користування електроенергією,інші платежі та податки ). Не зважаючи на пільгову категорію,кожен член зобов*язаний виконувати статті Статуту та інші обов*язки,встановлені товариством.

Згідно з п.5.7. Статуту СТ « Коксохімовець» члени товариства мають право брати участь в управлінні товариством,брати участь в зборах,голосу на його загальних зборах,обирати і бути обраним в органи управління,користування послугами товариства,вносити пропозиції щодо поліпшення роботи товариства,усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб,вільно обговорювати на засіданнях питання діяльності товариства і керівних органів,вносити пропозиції і зауваження,здійснювати інші повноваження ,які випливають зі статуту товариства.

Згідно п. 6.1.2 Статуту, членство у кооперативі припиняється, зокрема у разі систематичної, у продовж півроку, невиплати членських та цільових внесків, періодичних експлуатаційних платежів, податку на землю, платежів за невикористану електроенергію та інших внесків.Відповідно до п.п. 6.3.1 Статуту члени товариства не приватизованих дільниць, які мають заборгованість по членським внескам більше 2 років, виключаються із членів товариства, та їх садові дільниці відходять у власність товариства. Товариство має право такі ділянки передати іншим членам товариства або новому члену товариства.

Згідно з п.7.1. Статуту найвищим органом товариства є загальні збори.

У відповідності до п.п.7.4,7.5 Статуту до компетенції загальних зборів членів товариства відносяться затвердження рішення правління або голови правління про ухвалення нових членів і припинення членства; ухвалення рішень щодо володіння, користування і розпорядження майном.Рішенням загальних зборів членів товариства до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені інші питання діяльності товариства.

Згідно з п. 7.13.7 Статуту правління приймає рішення про виключення членів товариства з його складу,має право на підставі письмової заяви члена товариства зробити реструктурізацію боргу на сплату членських внесків.

Згідно протоколу № 1 засідання членів правління СТ «Коксохімовець» від 02 березня 2019 року, прийнято рішення провести загальні збори членів правління товариства 17 березня 2019 року, також прийнято рішення про виключення з членів товариства чотирьох осіб, серед яких зазначено позивача ОСОБА_1 . Рішення зборів підписано членами правління та головою СТ «Коксохімовець» (т. 1 а.с.16-17).

Як вбачається з протоколу № 1 загальних зборів членів СТ «Коксохімовець» від 17 березня 2019 року, на таких зборах були присутні 204 членів товариства із загального числа членів товариства 398 чоловік. Відповідно до п. 5 прийнятих рішень загальними зборами виключено з членів товариства чотирьох осіб, серед яких позивач ОСОБА_1 . За відповідне рішення проголосувало 204 члени товариства (т. 1 а.с.18-20). Підставою для виключення позивача з членів товариства стала несплата членських внесків більше ніж за два роки.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України, за змістом частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

За змістом частин першої та другої статті 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

Громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності, є учасниками відносин у сфері господарювання, а відносини, що складаються між суб`єктами господарювання та суб`єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю належать до господарських відносин (стаття 2, частина шоста статті 3 ГК України).

Питання господарської діяльності кооперативів врегульовано статтею 94 ГК України, яка визначає кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань, які можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Кооперативи здійснюють свою господарську діяльність відповідно до вимог ГК України, інших законодавчих актів.

Законодавець врегулював приписами статей 95-100 ГК України порядок створення та діяльності виробничих кооперативів, як таких, що є, поміж інших, підприємствами колективної власності, передбачивши водночас існування відповідного закону, що регулює діяльність різних видів кооперативів (частина перша статті 94 ГК України).

Зазначені вище норми ГК України кореспондуються із приписами статей 83, 85, 86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначаються Законом України «Про кооперацію».

За змістом положень статей 2, 6, 9 вказаного вище Закону кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах (частина перша статті 7 Закону України «Про кооперацію»).

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Так,вбачається,що позивачем заявлено позовні вимоги до юридичної особи садівницького товариства «Коксохімовець» , в обґрунтування яких посилалася на порушення її прав як члена товариства, зокрема, на виключення із членів товариства за наявну заборгованість по сплаті членських внесків більше 2 років , на порушення відповідачем вимог Закону України «Про кооперацію» та Статуту товариства, допущених при прийнятті рішення загальних зборів від 17 березня 2019 року ,оскільки рішення про її виключення з товариства приймалося під час її відсутності,про місце,дату і час проведення зборів повідомлена не була,заборгованість по членських внесках більше ніж за два роки відсутня .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 738/1772/17 (провадження № 14-45цс19) вказано, що «споживче товариство є юридичною особою та здійснює господарську діяльність з моменту його державної реєстрації на підставі закону та свого статуту. Кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах. Рішення про створення кооперативу приймається його установчими зборами. При створенні кооперативу складається список членів та асоційованих членів кооперативу, який затверджується загальними зборами. Вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Вищим органом управління споживчого товариства є загальні збори його членів, які й приймають статут, визначають розміри вступного і обов`язкового пайового внеску, обирають керівні та контрольні органи товариства, а також вирішують інші питання, пов`язані з його діяльністю (статті 7, 11 Закону України «Про кооперацію», статті 5-7 Закону України «Про споживчу кооперацію»). За змістом положень статті 12 Закону України «Про кооперацію», статті 6 Закону України «Про споживчу кооперацію» член споживчого товариства має право, у тому числі брати участь в господарській діяльності споживчого кооперативу, а також в управлінні ним, обирати і бути обраним до його органів управління і контролю, вносити пропозиції щодо поліпшення діяльності товариства та усунення недоліків у роботі його органів і посадових осіб; одержувати частку прибутку, що розподіляється за результатами господарської діяльності між членами споживчого товариства відповідно до їх пайового внеску. З аналізу наведених вище норм можна дійти висновку, що члени споживчого товариства (споживчого кооперативу), яке є господарською організацією, беруть участь в управлінні ним, мають право одержувати частку прибутку, що розподіляється за результатами господарської діяльності між членами споживчого товариства відповідно до їх пайового внеску, та інші правомочності, встановлені законом і статутними документами такого товариства. Такі ознаки відповідають поняттю корпоративних прав, наданому в статті 167 ГК України, а тому спори між учасниками споживчого товариства або між споживчим товариством і його членом, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності цього товариства, є такими, що виникають з корпоративних відносин».

Із змісту Статуту СТ «Коксохімовець» вбачається, що члени товариства мають право, зокрема, брати участь в управлінні товариством, обирати і бути обраними до його органів управління. Ці ознаки відповідають поняттю корпоративних прав, наданому в ст. 167 ГК України, а тому спір, що виник між ОСОБА_1 та СТ «Коксохімовець» є таким, що виникає з корпоративних відносин.

Враховуючи викладене,апеляційний суд вважає, що у даній справі провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до СТ «Коксохімовець», ОСОБА_2 ,Маріупольської міської ради,третя особа Головне управління Держгеокадастру в місті Маріуполі Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів садівницького товариства «Коксохімовець» від 17 березня 2019 року підлягає закриттю, оскільки цей спір у вказаній частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має розглядатися в порядку господарського судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

Згідно ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З врахуванням викладеного ,апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції порушив предметну юрисдикцію спору, помилково розглянув справу за позовом ОСОБА_1 в частині визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів товариства від 17 березня 2019 року в порядку цивільного судочинства, а тому рішення суду у вказаній частині підлягає скасуванню, а провадження у справі у вказаній частині , відповідно до норм п. 1 ч. 1 ст. 255 і ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України слід закрити.

На виконання вимог ч. 1 ст. 256, ст. 377 ЦПК України апеляційний суд роз`яснює позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції Господарського суду.

Розглядаючи справу за позовом ОСОБА_1 в частині скасування рішення Маріупольської міської ради про передачу у власність земельної ділянки та реєстрації земельної ділянки ,суд першої інстанції за своїм суб*єктним складом та предметом позову,правильно визначився з тим,що справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України встановлено право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, якими можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ,суд першої інстанції виходив з того,що земельна ділянка, на якій розташоване СТ «Коксохімовець», знаходиться у користуванні товариства та надана у користування на підставі акту про право користування землею, виданого 30 листопада 1976 року виконавчим комітетом Жданівської міської ради депутатів трудящих. Земельна ділянка не є власністю СТ «Коксохімовець», а знаходиться в його користуванні, тобто є землями комунальної власності, що також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 21 серпня 2017 року. Рішенням Маріупольської міської ради № 7/22-2135 від 25 жовтня 2017 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у власність земельну ділянку площею 0,0618 га (кадастровий номер :01:008:1692) по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . Відповідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка площею 0,0618 га (кадастровий номер :01:008:1692) належить ОСОБА_2 на праві приватної власності з 100% розміром частки. Відповідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка площею 0,0618 га (кадастровий номер :01:008:1692) перебувала у комунальній власності та була передана у приватну власність. Оскільки рішення Маріупольської міської ради про передачу у власність земельної ділянки не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача,було прийнято в межах визначеної законом компетенції,підстави для його скасування відсутні. Крім того,суд зазначив,що позовні вимоги в частині скасування реєстрації права власності на земельну ділянку, задоволенню не підлягають, оскільки є похідними та прямо залежать від позовних вимог про скасування рішення Маріупольської міської ради про передачу у власність земельної ділянки.

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити про таке.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 22 Закону України «Про кооперацію» земля кооперативу складається із земельних ділянок, наданих йому в оренду або придбаних ним у власність. Землі загального користування дачного кооперативу безоплатно передаються йому у власність із земель державної або комунальної власності відповідно до закону.

Статтею 83 ЗК України встановлено, що землі які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі у межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до положень, визначених ст.122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Підставами для скасування акта міської ради є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою скасування акту міської ради є визнання акта недійсним, а також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів особи. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про скасування рішення Маріупольської міської ради про передачу у власність земельної ділянки та реєстрації земельної ділянки ,відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки фактично дублюють обґрунтування позовної заяви, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції в частині вимог позивача про скасування рішення міської ради про передачу у власніть земельної ділянки та реєстрації земельної ділянка були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення суду у вказаній частині підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат,слід зазначити про наступне.

Відповідно до п.п.в п.4 ч.1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції .

Відповідно до п. 2 ч.3 ст.6 Закону України « Про судовий збір « у разі коли в позовній заяві об*єднано дві і більше вимог немайнового характеру,судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Так,з досліджених матеріалів справи вбачається, що апелянтом при поданні апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполі Донецької області від 25 червня 2021 року сплачено судовий збір у розмірі 2305,20 грн ( 1362 грн (т.2.а.с.72,82)+943,20 грн (т.2.а.с.89,92)=2305,20 грн).

Сплачена сума судового збору за вимогою немайнового характеру (визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів товариства) у розмірі 1152,60 грн, повертається за клопотанням особи,яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків,якщо провадження у справі закрито у зв*язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом ), у тому числі в апеляційній інстанції (п. 5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір « ) .

Оскільки вимоги апеляційної скарги щодо скасування рішення суду в іншій частині залишаються без задоволення,підстав для розподілу судових витрат у розмірі 1152,60 грн,понесених у зв*язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції,немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255, ст.ст. 367,374,377 ч.1,381-384,389,390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково .

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів садівницького товариства «Коксохімовець» від 17 березня 2019 року в частині виключення з членів садівницького товариства «Коксохімовець» скасувати .

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до садівницького товариства «Коксохімовець», ОСОБА_2 , Маріупольської міської ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру в місті Маріуполі Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів садівницького товариства «Коксохімовець» від 17 березня 2019 року в частині виключення з членів садівницького товариства «Коксохімовець» - закрити .

Роз*яснити позивачу його право на звернення за вирішенням цього спору до Господарського суду.

В решті рішення суду залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 28 жовтня 2021 року .

Судді :