Справа № 214/6521/21
2/214/3473/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

06 жовтня 2021 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 214/6521/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Борісфен Лімітед», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку захисту прав споживача, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Борісфен Лімітед», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку захисту прав споживача, в якій просив суд стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду в розмірі 128 000 гривень та моральну шкоду 200 000 гривень, також витрати пов`язані з явкою до суду у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 04.10.2019 року був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №1223 між ТОВ «Борісфен лімітед» та позивачем ОСОБА_1 про те, що продавець (ТОВ «Борісфен лімітед) зобов`язаний придбати для покупця ОСОБА_1 автомобіль «Renault Lodgy 2015» та укласти основний договір в термін вказаний в договорі. Відповідно до п. 6.1 попереднього договору №1223 в разі відмови продавця укласти основний договір з вини продавця, продавець зобов`язаний протягом 10 банківських днів повернути покупцю сплачені гроші. Відповідно до п. 6.3 продавець, який порушив цей договір повинен компенсувати усі збитки покупця.

04.10.2019 року покупець сплатив 128 000 грн., на розрахунковий рахунок ТОВ «Борісфен Лімітед» , виконавши свої зобов`язання у повному обсязі. Продавець свої зобов`язання не виконав по теперішній час. Тому гроші за невиконання попереднього договору повинні бути повернути позивачу.

Крім того, зазначає, що вказаними діями йому була спричинена моральна шкода, стосовно стягнення моральної шкоди з відповідача просить суд звернути увагу на позицію ВП ВС від 21.11.2019 по справі №216/3521/16-ц (14-714 цс 19), де зазначено, що компенсація моральної шкоди за порушення цивільно-правового договору може бути стягнута на підставі ст. 23 ЦК України навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено, та не містить таких вказівок норми ЦК України чи іншого закону, що регулюють відповідний вид договору. Зазначає, що згідно ст. 23 ЦК України відшкодування моральної шкоди, моральні страждання позивача полягають у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, які він зазнав від протиправних дій відповідача.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2021 року дана справа передана на розгляд судді Ткаченкові А.В. (а.с.24).

Ухвалою суду від 16 серпня 2021 року справу прийнято до свого провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с.25-26)

В судове засідання позивач ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «Борісфен Лімітед» та відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, не скористалися правом надання відзиву на позов.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.10.2019 року між позивачем ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ «Борісфен Лімітед» в особі директора Ю.Р. Чернієнко був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №1223. Відмовідно до п. 2.2 умов зазначного договору продавець ТОВ «Борісфен лімітед» зобов`язаний придбати для покупця ОСОБА_1 автомобіль «Renault Lodgy» 2015 року випуску та укласти основний договір в термін вказаний в договорі п. 2.1. Договору. Відповідно п.п 4.1.1. продавець зобов`язується продати, а покупець купити транспортний засіб за 128 000,00 гривень, згідно п.п. 4.1.3 покупець сплачує викупну вартість у розмірі 100 % від вартості транспортного засобу, що складає 128 000,00 гривень. Відповідно до п. 6.1 попереднього договору №1223 в разі відмови продавця укласти основний договір з вини продавця, продавець зобов`язаний протягом 10 банківських днів повернути покупцю суму сплаченого покупцем ревардінгового платежу. Відповідно до п. 6.3 сторона, що порушила цей договір зобов`язана відшкогдувати збитки завдані таким порушенням (а.с.11-16).

На виконання вимог п. 5.1 Договору позивачем ОСОБА_1 відповідачеві ТОВ «Борисфен Лімітед» сплачено грошові кошти в розмірі 128 000,00 грн. (сума передбачена в п. 4.1.1 пп. А, п. 4.1.3) (а.с. 17).

Позивачем ОСОБА_1 02.07.2021 року на адресу відповідача ТОВ «Борісфен Лімітед» була направлена вимога про повернення коштів за невиконання умов попереднього договору №1223, яка останніми була проігнорована (а.с.18-23).

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Приписами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України у рішенні по справі №15-рп/2011 від 10.11.2011: «Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3 статті 3 Кодексу (ЦК). Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Конституційний Суд України виходить також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Цивільного Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому послуги».

За змістом статтею 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до статей 6 та 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.ч. 1 - 3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статті 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Попередній договір є одним з різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому, для попереднього договору, наряду з іншими його умовами повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору.

Тобто у попередньому договорі крім основного зобов`язання, може бути передбачена відповідальність сторін з того, чи іншого питання, зокрема за неналежне виконання зобов`язання у виді штрафних санкцій.

При цьому, в силу положень частини 3 статті 635 ЦК України припиняються зобов`язання сторін укласти основний договір, що унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення у набувача права власності на майно. Проте припинення зобов`язання за попереднім договором не звільняє сторін від відповідальності, зокрема, передбаченої умовами попереднього договору, за порушення, вчинене під час його дії.

Згідно п.п. 2.1, 2.2, 4.1, 5.1, 7.1 Договору, сторони погодили:

- укладення Основного договору, предметом якого буде транспортний засіб «Renault Lodgy» 2015 року випуску, вартістю 128 000,00 грн, право власності на який виникає у позивача з моменту оплати цієї ціни,

- на підтвердження дійсних намірів сторін розмір ревардінгового платежу встановлено на рівні 10 % від зазначеної ціни,

- укладення Основного договору протягом 10 робочих днів за умови сплати позивачем суми ревардінгового платежу.

В даному випадку договір укладений 04.10.2019 року, 100% вартості предмету Основного договору сплачена позивачем відповідачеві 04.10.2019 року.

Як випливає з п. 6.1 Договору, у разі відмови відповідача від укладення, в т.ч. не підписання Основного договору, внаслідок чого такий договір не буде укладений з вини відповідача, останній зобов`язаний протягом 10 банківських днів з дати, встановленої в Договорі, повернути позивачеві суму сплаченого останнім ревардінгового платежу.

П. 12.1 передбачає, що Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і до моменту укладення Основного договору. Якщо Основний договір у визначений термін не відбулося, то цей Договір та передбачені зобов`язання втрачають чинність в день, коли мав бути укладений Основний договір.

Тлумачення статті 635 ЦК свідчить, що сторони в попередньому договорі можуть домовитися про встановлення в ньому як строку, так і терміну укладення основного договору.

Неукладення основного договору, у встановлений в попередньому договорі строк, може свідчити про порушення попереднього договору, а не про його недійсність. Підстави визнання договору недійсним мають існувати на момент його укладення, а не виникати в результаті невиконання умов договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 760/10884/15-ц.

Крім того, згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачами кошти (понад суму ревардінгового платежу) в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом повернення відповідачами фактично отриманої суми грошових коштів.

Отже, оскільки у визначені строки Основний договір між сторонами з вини відповідачів не укладено, Договір втратив чинність, транспортний засіб, визначений п. 2.2 Договору, або 128 000,00 грн. позивачеві на час розгляду справи не переданий/повернуто, позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає повному задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачів йому було завдано фізичних, душевних та психологічних страждань. Що викликало в нього негативні емоції, й переживання, створило дискомфорт у її повсякденному житті. У зв`язку з характером та глибиною фізичних, душевних, емоційних і моральних страждань, які він відчував і відчуває до цих пір, ОСОБА_1 оцінює заподіяну йому моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України, моральна шкода, яка відшкодовується винною особою, може полягати: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення; глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення.

Під час визначення розміру відшкодування також обов`язково дотримуватися принципів розумності і справедливості.

Відповідно до Постанови Пленуму Верхового суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, те що протиправними діями відповідачів позивачу були спричинені душевні страждання, переживання в зв"язку з невиконанням умов договору, те, що тривалий час позивачу не було предоставлено товар, за який ним було сплачено кошти, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 200000 грн підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача понесеної моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Окрім того, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь та користь його представника судові витрати пов`язані з явкою до суду у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять за всі дні коли позивач та представники з`являлися до суду по 288,88 грн. за кожне засідання.

Згідно з ч.2 ст.138 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, виходячи з назви та норми статті 138 ЦПК України, компенсації підлягають лише ті витрати за відрив від звичайних сторони у справі занять, що пов`язані з явкою до суду.

В той же час, позивач участі в судових засіданнях не брав, ним не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про відрив від звичайних занять у зв`язку зі зверненням до суду. Відтак, відсутні відомості, які б могли бути взяті судом до уваги при визначенні суми наведеної компенсації.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів судовий збір в розмірі 908 гривень за позовні вимоги немайнового характеру, а саме стягнення моральної шкоди та 1280 гривень за вимогу про стягнення матеріальної шкоди на користь держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 81, 141, 247, 263, 265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Борісфен Лімітед», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку захисту прав споживача задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Борісфен Лімітед» () та ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду 128 000,00 (сто двадцять вісім тисяч) гривень 00 коп. за попереднім договором № 1223 від 04.10.2019 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Борісфен Лімітед» () та ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000,00 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Борісфен Лімітед» () та ОСОБА_2 солідарно на користь держави судовий збір у сумі 2188 (дві тисячі сто вісімдесят вісім) гривень 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо повне рішення не було вручене в день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Борісфен Лімітед», , юридична адреса: вул. Леніна (Героїв України) , буд. 96, офіс 49, м. Світловодськ, Кіровоградська область, 27500;

ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий.

Суддя А.В. Ткаченко