ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 953/20769/20

Провадження № 22-ц/818/4409/21

02 листопада 2021 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 березня 2021 року в складі судді Шаренко С.Л.,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів в розмірі 3000 грн. на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 .

Позов мотивовано тим, що сторони по справі мають спільну дочку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з народження проживає разом з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.01.2019 ОСОБА_2 визнано батьком дитини, ОСОБА_3 . Однак з моменту визнання відповідача батьком дитини, останній не приймає участі у вихованні дитини, зі святами дочку не вітає, не цікавиться її станом здоров`я та матеріальної допомоги не надає. Відповідач є працездатним, отже може надавати матеріальну допомогу своїй дитині, тому позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.03.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2300 (дві тисячі триста) грн. щомісяця, починаючи з 14.12.2020 року до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Розмір призначених аліментів виправданий дійсними потребами, визначений з урахуванням матеріального становища сторін, виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ухвалення рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду частково скасувати та ухвалити нове рішення в частині розміру стягнення аліментів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розгляд справи відбувся за його відсутності, хоча він надав заяву про перенесення справи з поважних причин, а саме госпіталізації його у КНП Пісочинський СР « ЦПМД № 2 ХР» на період з 23.03.2021 по 02.04.2021, чим суд порушив його право на захист в судовому процесі. Крім того розмір аліментів є необґрунтований, оскільки позивачка не надала довідку про свої доходи, а він не встиг надати довідку про розмір пенсії, оскільки на даний час не працює і є інвалідом третьої групи ІВВ. Зазначає, що потребує постійного лікування, після контузії в зоні АТО, щомісяця витрачає на лікування за призначенням суму близько 1 019, 40 грн. Крім того на його утриманні знаходяться син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та непрацездатна матір ОСОБА_7 . Зауважує, що враховуючи його матеріальне становище, відсутність стабільної роботи сума аліментів не повинна погіршувати становище відповідача.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу надано не було.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах доводів та вимог позовної заяви, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 6)

Довідкою про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 26.12.2020 підтверджується, що ОСОБА_1 , 1985 р.н., проживає разом із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 9).

ОСОБА_2 , 1976 р.н. проживає разом із ОСОБА_7 , 1955 р.н., за адресою : АДРЕСА_1 ( а.с. 8).

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 не заперечував, що його донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишилася проживати із матір`ю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, №250, ст. 35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Згідно частин 1, 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є змагальність сторін.

Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судова колегія приймає до уваги доводи апелянта, щодо розгляду справи за його відсутності при наявності заяви про перенесення справи з поважних причин, з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

З аналізу ч. 3 ст. 233 ЦПК України, вбачається, що суд розглядає справу за відсутності відповідача, у разі не надання ним поважності причин своєї не явки у судове засідання.

З матеріалів справи судовою колегією встановлено, що відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання призначене на 24.03.2021, однак не зв "явився, надавши заяву від 24.03.2021 про перенесення слухання справи.

З вищезазначеної заяви ОСОБА_2 вбачається, що він просить перенести розгляд справи призначений на 24.03.2021 о 16.00 год., з зв`язку з хворобою та знаходженням його на стаціонарному лікуванні з 23.03.2021 ( а.с. 34).

Згідно копії електронного направлення 6569-0912-4060-0401 від 18.03.2021, ОСОБА_2 госпіталізований на стаціонарне лікування до Комунального некомерційного підприємства Пісочинської селищної ради « Центр первинної медичної допомоги № 2» Харківського району ( а.с. 33)

Частинами 2, 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом пункту 6 частини 2 статті 356, частини 3 статті 367 та пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Відповідно до висновку Комунального некомерційного підприємства Пісочинської селищної ради « Центр первинної медичної допомоги № 2» Харківського району ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні з 23.03.2021 по 02.04.2021 ( а.с. 51).

Судова колегія уважає, що причини неявки відповідача у вищезазначеній справі в суді першої інстанції в судове засідання призначене на 24.03.2021 є поважними.

Таким чином, судова колегія уважає не обґрунтованими висновки суду першої інстанції, щодо можливості розгляду справи за відсутності відповідача, у зв`язку з його належним повідомленням, не наданням належних доказів поважності причин його відсутності, можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції та надання відповідачем відзиву на позовну заяву.

З огляду на вищевикладене, судовою колегією встановлено, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Тому згідно вимог частин 2, 3 статті 367 ЦПК України судова колегія приймає нові докази додані відповідачем до його апеляційної скарги.

Як вбачається з відзиву на позов, та матеріалів справи, відповідач є працездатною особою, однак на теперішній час є безробітним та інвалідом третьої групи ( а.с. 32), він отримує пенсію (а.с. 53), на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 30) та матір пенсіонерка ОСОБА_7 ( а.с. 54), яка проживає разом з ним, згідно довідки від 26.12.2020 ( а.с. 8).

Наявність у відповідача другої неповнолітньої дитини не виключає його обов`язку надавати допомогу неповнолітній дитині, яка цього потребує.

Виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, судова колегія вважає, що стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі по 2 300,00 грн. на місяць є необґрунтованим.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б свідчили про реальний розмір доходів відповідача, тому не можна стверджувати про їх достатність для сплати аліментів в розмірі, заявленому позивачем. Крім цього, судова колегія враховує, що батьки несуть рівні обов`язки по утриманню дитини, тому забезпечення дитині прожиткового мінімуму у розмірі, визначеному законом, покладається як на батька, так і на матір.

Зобов`язуючи матеріально забезпечувати неповнолітніх дітей, закон враховує і інтереси батьків, зокрема, їх матеріальний стан.

З урахуванням сутності принципу змагальності, CК України, саме позивач як особа, яка стверджує про спроможність відповідача сплачувати аліменти в розмірі 2 300 грн. на неповнолітню дитину щомісячно, повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог: наявність роботи, відповідного прибутку, відсутності інших утриманців тощо.

Однак, відомостей щодо розміру заробітної плати та інших доходів відповідача, належності йому на праві власності нерухомого або рухомого майна, на день винесення рішення суду, які б дозволяли суду достовірно встановити, що такий дохід надає йому можливість сплачувати аліменти у розмірі по 2300 грн. на неповнолітню дитину, матеріали справи не містять.

Колегія суддів уважає, що за відсутності даних про розмір доходу ОСОБА_2 за 2020 рік, за умови доведеності наявності у нього дитини та матері пенсіонерки на утриманні, а також враховуючи, що відповідач є інвалідом третьої групи, уважає можливим стягнути з відповідача аліменти в мінімальному розмірі аліментів на одну дитину в сумі 1 255 грн.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судова колегія уважає, що рішення суду повністю зазначеним вимогам закону не відповідає, тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням у в частині суми, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. А саме, визначений судом розмір аліментів належить зменшити до 1255 грн. щомісячно.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 376, 381-384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 березня 2021 року змінити.

Зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій з 2300 ( двох тисяч трьохсот гривень) до 1 225 (однієї тисячі двісті двадцяти п`яти ) грн. щомісяця, починаючи з 14.12.2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 02 листопада 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук