Справа № 639/4352/21
Провадження № 2/639/1888/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Труханович В.В.,

за участю секретаря - Безбородько І.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Полфьорової Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 639/4352/21 за позовною заявою ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача фінансових послуг, визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

29 червня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача фінансових послуг, визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити дії, відповідно до якої просив суд:

-Визнати неправомірною односторонню відмову від обслуговування рахунків ОСОБА_2 відкритих в АТ КБ «Приватбанк», що вчинене AT КБ «Приватбанк» відповідно до листа № 20.1.0.0.0./7-20210407/4515 від 07.04.2021 року.

-Зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» відновити виконання зобов`язань по обслуговуванню рахунків ОСОБА_2 шляхом здійснення операцій з розрахунково-касового обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог законодавства, забезпечуючи обмін технологічною та іншою інформацією між сторонами.

-Стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ОСОБА_2 з 2014 року був клієнтом АТ КБ «Приватбанк» і отримував банківські послуги з розрахунково-касового обслуговування за його рахунками в АТ КБ «Приватбанк».

При цьому, позивач не використовував відкритої кредитної лінії, а користувався лише власними коштами.

20 квітня 2021 року на адресу ОСОБА_2 від АТ КБ «Приватбанк» надійшов лист № 20.1.0.0.0./7-20210407/4515 від 07.04.2021 р., відповідно до якого ОСОБА_2 було повідомлено про прийняте Банком рішення, згідно з яким будуть розірвані укладені з Позивачем договори та відкриті поточні рахунки, на підставі статті 11 Закону України «Про запобігання протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта.

З урахуванням того, що на вказані кошти буде нараховуватись комісія, позивачем подано до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заяву про перерахування коштів та зняття залишку зі своїх рахунків.

На думку позивача, вказані дії відповідача є протиправними, з огляду на наступне.

Так, по-перше, банк мав право витребувати у клієнта будь-які відомості необхідні для здійснення верифікації операцій, однак цього не зробив.

По-друге, у банку були відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати ОСОБА_2 винним у скоєнні будь-якого злочину.

По-третє, право банку відмовитися від проведення фінансових операцій не є необмеженим і банк, відмовляючи у проведенні фінансової операції повинен обґрунтувати підстави такої відмови та підстави встановлення високого ризику за результатами оцінки та переоцінки ризику.

Згідно листа відповідача № 20.1.0.0.0/7-20210407/4515 від 07.04.2021 року вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» було повідомлено ОСОБА_2 про припинення ділових відносин, розірвання укладених з ним договору та закриття рахунку, відкритого на його ім`я.

Враховуючи, що відповідач фактично відмовився в односторонньому порядку від виконання укладених з позивачем договорів, що суперечить нормам ст. 525 ЦК України та умовам договорів, позивач вважає обґрунтованими вимоги щодо визнання протиправною односторонньої відмови від обслуговування рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_2 , що вчинене Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» відповідно до листа № 20.1.0.0.0./7- 20210407/4515 від 07.04.2021 року та зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» відновити здійснювати операції з розрахунково-касового обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно вимог законодавства, забезпечуючи обмін технологічною та іншою інформацією між сторонами.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача фінансових послуг, визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити дії. Призначено судове засідання.

22 жовтня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просить суд відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на наступне.

Так, банк є суб`єктом первинного фінансового моніторинг. У банка є право, як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунку з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Банком було проведено заходи та аналіз фінансових операцій клієнтів (їх сукупності) щодо наявності/відсутності індикаторів підозрілості фінансових операцій клієнтів (їх сукупності) щодо наявності/відсутності індикаторів підозрілості фінансових операцій щодо клієнта ОСОБА_2 , за результатами якого виявлено обґрунтовані підозри про здійснення клієнтом операцій ВК/ФТ, інших злочинів, що є підставою для встановлення клієнту неприйнятно високого ризику ділових відносин.

Таким чином, у зв`язку зі встановленням клієнту ОСОБА_2 неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки, банк відмовився від подальших ділових відносин з позивачем та припинив договірні відносини, здійснюючи свої функції суб`єкта первинного фінансового моніторингу, покладені на нього в силу приписів Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а позивач в свою чергу, не довів суду та не надав належних доказів протиправності рішення відповідача щодо віднесення позивача до категорії з високим ризиком.

Представник позивача - адвокат Драченко В.В., який діє на підставі Ордеру від 25.06.2021, в судовому засіданні заявлений позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача Полфьорова Я.В., яка діє на підставі Довіреності від 10.02.2020 року, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 з 2014 року був клієнтом АТ КБ «Приватбанк» і отримував банківські послуги з розрахунково-касового обслуговування за його рахунками в АТ КБ «Приватбанк».

07 квітня 2021 року на адресу ОСОБА_2 за Вих. № 20.1.0.0.0/7-20210407/4515 було направлено Повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку, відповідно до якого ОСОБА_2 було повідомлено про прийняте Банком рішення, згідно з яким будуть розірвані укладені з Позивачем договори та відкриті поточні рахунки, на підставі статті 11 Закону України «Про запобігання протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта.. (а.с. 5)

З урахуванням того, що на вказані кошти буде нараховуватись комісія, позивачем подано до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заяву про перерахування коштів та зняття залишку зі своїх рахунків. (а.с. 6)

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що дії відповідача є свідченням того, що він фактично відмовився в односторонньому порядку від виконання укладених з позивачем договорів, що суперечить нормам ст. 525 ЦК України та умовам договорів.

Представник відповідача в судовому засіданні вказала на те, що дії відповідача повністю відповідали вимогам діючого законодавства.

При вирішенні спору, суд керувався такими положеннями Законодавства.

Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», спрямований на захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави, забезпечення національної безпеки шляхом визначення правового механізму запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (далі - запобігання та протидія).

Дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб, їх філії, представництва та інші відокремлені підрозділи, що забезпечують проведення фінансових операцій на території України та за її межами відповідно до міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, органи місцевого самоврядування, правоохоронні та розвідувальні органи, інші державні органи України.

Виконання цього Закону не є порушенням Закону України "Про захист персональних даних" в частині обробки персональних даних. Обробка персональних даних відповідно до вимог цього Закону здійснюється без отримання згоди суб`єкта персональних даних.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний під час здійснення ідентифікації клієнта інформувати його про покладені на такого суб`єкта первинного фінансового моніторингу зобов`язання щодо обробки персональних даних для цілей запобігання та протидії. (ст. 2 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»).

В ст. 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» встановлено, що система фінансового моніторингу складається з первинного та державного рівнів. Суб`єктами первинного фінансового моніторингу є, зокрема, банки.

Зі змісту ст. 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» вбачається, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, враховуючи відповідні критерії ризику, зокрема, пов`язані з його клієнтами, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, видом товарів та послуг, що клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу, способом надання (отримання) послуг. Ризик-орієнтований підхід має бути пропорційний характеру та масштабу діяльності суб`єкта первинного фінансового моніторингу.

Застосування ризик-орієнтованого підходу здійснюється в порядку, визначеному внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу суб`єкта первинного фінансового моніторингу, з урахуванням рекомендацій відповідних суб`єктів державного фінансового моніторингу, які згідно із цим Законом виконують функції державного регулювання і нагляду за такими суб`єктами первинного фінансового моніторингу.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати оцінку/переоцінку ризиків, у тому числі притаманних його діяльності, документувати їх результати, а також підтримувати в актуальному стані інформацію щодо оцінки ризиків, притаманних його діяльності (ризик-профіль суб`єкта первинного фінансового моніторингу), та ризику своїх клієнтів таким чином, щоб бути здатним продемонструвати своє розуміння ризиків, що становлять для нього такі клієнти (ризик-профіль клієнтів).

Критерії ризиків визначаються суб`єктом первинного фінансового моніторингу самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, встановлених Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі: неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією; наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.

Проведення первинного фінансового моніторингу забезпечується безпосередньо суб`єктом первинного фінансового моніторингу, його філіями, іншими відокремленими підрозділами та дочірніми компаніями.

В ст. 8 Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», визначено завдання, обов`язки та права суб`єкта первинного фінансового моніторингу.

Так, суб`єкт первинного фінансового моніторингу з урахуванням вимог законодавства, результатів національної оцінки ризиків та оцінки ризиків, притаманних його діяльності, розробляє, впроваджує та оновлює правила фінансового моніторингу, програми проведення первинного фінансового моніторингу та інші внутрішні документи з питань фінансового моніторингу (далі - внутрішні документи з питань фінансового моніторингу) і призначає працівника, відповідального за його проведення (далі - відповідальний працівник).

Відповідно до положень ст. 11 Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати кожен із заходів належної перевірки.

Обсяг дій при здійсненні кожного із заходів належної перевірки визначається суб`єктом первинного фінансового моніторингу з урахуванням ризик-профілю клієнта, зокрема рівня ризику, мети ділових відносин, суми здійснюваних операцій, регулярності або тривалості ділових відносин.

Належна перевірка здійснюється, зокрема, в разі: встановлення ділових відносин; наявності підозри; виникнення сумнівів у достовірності чи повноті раніше отриманих ідентифікаційних даних клієнта .

Ідентифікація та верифікація клієнта здійснюються до встановлення ділових відносин, вчинення правочинів (крім випадків, передбачених цим Законом), проведення фінансової операції, відкриття рахунка.

З метою неперешкоджання звичайній діловій практиці верифікація клієнта може здійснюватися за необхідності під час встановлення ділових відносин. У такому разі здійснення верифікації має бути завершене якнайшвидше після першого контакту з клієнтом, за умови здійснення ефективного управління ризиками легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення. Верифікація клієнта також може бути здійснена після відкриття рахунка, але до проведення по ньому першої фінансової операції.

Верифікація здійснюється також в інших випадках, установлених Національним банком України для суб`єктів первинного фінансового моніторингу, за якими він відповідно до цього Закону здійснює державне регулювання і нагляд.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а державні органи, державні реєстратори зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту надати відповідно до законодавства інформацію, що стосується здійснення належної перевірки. Зазначена інформація подається безоплатно. Порядок подання інформації визначається Кабінетом Міністрів України.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов`язаний на підставі офіційних документів або інформації, отриманої з офіційних та/або надійних джерел (якщо інше не передбачено цим Законом), здійснювати верифікацію.

Офіційні документи мають бути чинними (дійсними) на момент їх подання та включати всі необхідні ідентифікаційні дані. Копії офіційних документів, крім нотаріально засвідчених, на підставі яких суб`єкт первинного фінансового моніторингу здійснив верифікацію, засвідчуються в порядку, встановленому суб`єктом державного фінансового моніторингу, що відповідно до цього Закону виконує функції державного регулювання та нагляду за відповідним суб`єктом первинного фінансового моніторингу.

Реквізити банку, в якому відкрито рахунок клієнту, номер поточного рахунка, місце проживання або місце перебування фізичної особи - резидента України (місце проживання або місце тимчасового перебування фізичної особи - нерезидента в Україні), відомості про виконавчий орган (органи управління), а також інша інформація, необхідна для з`ясування мети та характеру майбутніх ділових відносин, проведення на постійній основі моніторингу ділових відносин та фінансових операцій клієнта, встановлених суб`єктом первинного фінансового моніторингу на підставі офіційних документів та/або інформації, одержаної від клієнта (представника клієнта) та засвідченої ним, а також з інших офіційних та/або надійних джерел, якщо така інформація є відкритою, не потребують верифікації в разі відсутності в суб`єкта первинного фінансового моніторингу підозр щодо достовірності (чинності) таких документів та/або інформації.

Для визначення належності клієнта або кінцевого бенефіціарного власника клієнта до політично значущих осіб, членів їх сімей або пов`язаних з ними осіб суб`єкт первинного фінансового моніторингу використовує декілька надійних джерел інформації та вживає заходів для перевірки отриманої інформації.

З метою встановлення кінцевого бенефіціарного власника суб`єкт первинного фінансового моніторингу: витребовує та отримує від клієнта - юридичної особи структуру власності такого клієнта; встановлює щодо трасту або іншого подібного правового утворення відомості про засновників, довірчих власників, захисників (у разі наявності), вигодоодержувачів (вигодонабувачів) або групу вигодоодержувачів (вигодонабувачів), а також про будь-яких інших фізичних осіб, які здійснюють вирішальний вплив на діяльність трасту або іншого подібного правового утворення (у тому числі через ланцюг контролю/володіння). Щодо трастів та інших подібних правових утворень, вигодоодержувачі (вигодонабувачі) яких характеризуються певними ознаками або класом, встановлюється інформація про таких вигодоодержувачів (вигодонабувачів), яка б надала можливість встановити їх особу в момент виплати чи реалізації ними належних їм прав; має право використовувати дані, що містяться в офіційних документах, офіційних та/або інших джерелах; має вжити належних заходів для перевірки достовірності інформації щодо кінцевого бенефіціарного власника та пересвідчитися, що він знає, хто є кінцевим бенефіціарним власником (за його наявності), здійснюючи обґрунтовані заходи для розуміння права власності (контролю) та структури власності.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу при встановленні кінцевого бенефіціарного власника клієнта не повинен покладатися виключно на Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Вимоги щодо встановлення кінцевого бенефіціарного власника суб`єкт первинного фінансового моніторингу виконує з використанням ризик-орієнтованого підходу.

Суб`єкти первинного фінансового моніторингу під час ідентифікації та верифікації резидентів встановлюють:

1) для фізичної особи - прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові, дату народження, номер (та за наявності - серію) паспорта громадянина України (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаний на території України для укладення правочинів), дату видачі та орган, що його видав, відомості про місце проживання або місце перебування, реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер (та за наявності - серію) паспорта громадянина України, в якому проставлено відмітку про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, чи номер паспорта із записом про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків в електронному безконтактному носії, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності). Якщо за звичаями національної меншини, до якої належить особа, прізвище або по батькові не є складовими імені, зазначаються лише складові імені.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний додатково під час належної перевірки здійснювати стосовно клієнтів, які (кінцеві бенефіціарні власники яких) є політично значущими особами, членами їх сімей та особами, пов`язаними з політично значущими особами, такі заходи: 1) мати належну систему управління ризиками з метою виявлення факту належності клієнта або кінцевого бенефіціарного власника клієнта до зазначеної категорії; 2) одержувати дозвіл керівника суб`єкта первинного фінансового моніторингу для встановлення (продовження) ділових відносин, проведення (без встановлення ділових відносин) фінансових операцій на суму, що дорівнює чи перевищує суму, визначену частиною першою статті 20 цього Закону (незалежно від того, проводиться така фінансова операція одноразово чи як кілька фінансових операцій, що можуть бути пов`язані між собою); 3) вживати достатніх заходів з метою встановлення джерела статків (багатства) та джерела коштів, з якими пов`язані ділові відносини чи операції з такими особами; 4) здійснювати на постійній основі поглиблений моніторинг ділових відносин.

Обсяг дій суб`єкта первинного фінансового моніторингу щодо заходів, визначених пунктами 2-4 цієї частини, має бути пропорційним ризику ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) з клієнтом.

У разі якщо політично значуща особа перестала виконувати визначні публічні функції, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний продовжувати не менше ніж протягом дванадцяти місяців враховувати її триваючі ризики та вживати заходів, визначених пунктами 2-4 цієї частини, поки не переконається в тому, що такі ризики відсутні.

При цьому суб`єкт первинного фінансового моніторингу повинен враховувати ризики, що залишаються властивими політично значущій особі, зокрема: рівень впливу, що особа може ще мати; обсяг повноважень, якими вона була наділена; зв`язок між минулими та чинними повноваженнями тощо.

Повторна ідентифікація та верифікація клієнта (його представника) не є обов`язковими, якщо ця особа раніше була ідентифікована та верифікована згідно з вимогами закону, за умови відсутності у суб`єкта первинного фінансового моніторингу підозр та/або підстав вважати, що наявні документи, дані та/або інформація про клієнта (представника клієнта) є нечинними (недійсними) та/або неактуальними.

Ідентифікація та верифікація клієнта не здійснюються в разі вчинення правочинів між банками, зареєстрованими в Україні.

У разі якщо клієнт (особа) діє як представник іншої особи чи від імені або в інтересах іншої особи, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний згідно з вимогами цієї статті та положеннями інших законів, що регулюють процедуру ідентифікації, ідентифікувати також особу, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановити її кінцевого бенефіціарного власника або встановити вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією, крім здійснення фінансових операцій на підставі кореспондентських відносин, передбачених абзацами другим - четвертим пункту 32 частини першої статті 1 цього Закону.

У разі якщо особа діє як представник клієнта, суб`єкт первинного фінансового моніторингу повинен перевірити на підставі офіційних документів наявність у цієї особи відповідних повноважень, а також здійснити ідентифікацію та верифікацію такої особи.

В ст. 12 Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначені посилені заходи належної перевірки клієнта.

Так, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати посилені заходи належної перевірки щодо клієнтів, ризик ділових відносин з якими (ризик фінансової операції без встановлення ділових відносин яких) є високим.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний, наскільки це можливо, проводити аналіз та вивчення підстав і цілей усіх фінансових операцій, що відповідають хоча б одній із таких ознак: є складними фінансовими операціями; є незвично великими фінансовими операціями; проведені у незвичний спосіб; не мають очевидної економічної чи законної мети.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу повинен підвищити ступінь і характер моніторингу ділових відносин з метою визначення, чи є такі фінансові операції або дії клієнта підозрілими.

Відповідно до ст. 15 Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі: 1) якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені; 2) встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей; 3) подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу; 4) якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення підозрілої фінансової операції.

У випадках, передбачених цією частиною, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний протягом одного робочого дня, але не пізніше наступного робочого дня з дня відмови, повідомити спеціально уповноваженому органу про спроби проведення фінансових операцій та про осіб, які мають або мали намір відкрити рахунок/встановити ділові відносини та/або провести фінансові операції або з якими розірвано ділові відносини (закрито рахунок) на підставі цієї статті, а також про проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів, які надійшли на рахунок такого клієнта, та про фінансові операції, в проведенні яких було відмовлено.

Суб`єкти первинного фінансового моніторингу мають право здійснювати обмін інформацією про осіб, яким було відмовлено у встановленні (підтриманні) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка), відкритті рахунка або проведенні фінансової операції.

Суб`єктам первинного фінансового моніторингу забороняється (за винятком випадків, передбачених резолюціями Ради Безпеки ООН) встановлювати ділові відносини та проводити видаткові фінансові операції, надавати фінансові та інші пов`язані послуги прямо або опосередковано з клієнтами, які є: 1) особами та/або організаціями, яких включено до переліку осіб; 2) особами та/або організаціями, які діють від імені та за дорученням осіб та/або організацій, яких включено до переліку осіб; 3) особами та/або організаціями, якими прямо або опосередковано володіють чи кінцевими бенефіціарними власниками яких є особи та/або організації, яких включено до переліку осіб.

Заборони, передбачені цією частиною, застосовуються також у разі, якщо суб`єкту первинного фінансового моніторингу відомо, що контрагентом фінансової операції або фінансовою установою, яка забезпечує здійснення фінансової операції, є особи, визначені в цій частині.

Про спроби встановлення ділових відносин та проведення видаткових фінансових операцій, отримання фінансових та інших пов`язаних послуг прямо або опосередковано такими особами суб`єкти первинного фінансового моніторингу зобов`язані негайно повідомити спеціально уповноваженому органу.

Міністерство закордонних справ України з урахуванням вимог відповідних резолюцій Ради Безпеки ООН забезпечує оприлюднення інформації про випадки, у яких не діють заборони, передбачені цією частиною.

У разі виявлення суб`єктом первинного фінансового моніторингу за результатами внесення змін до переліку осіб особи клієнта (з яким установлені ділові відносини), яку включено до зазначеного переліку, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний негайно повідомити спеціально уповноваженому органу про таку особу та здійснити негайно, без попереднього повідомлення такої особи, замороження активів, пов`язаних з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням.

В ст. 20 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» дано визначення пороговим фінансовим операціям.

Так, фінансові операції є пороговими, якщо сума, на яку здійснюється кожна із них, дорівнює чи перевищує 400 тисяч гривень (для суб`єктів господарювання, які проводять лотереї та/або азартні ігри, - 55 тисяч гривень) або дорівнює чи перевищує суму в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, еквівалентну за офіційним курсом гривні до іноземних валют і банківських металів 400 тисяч гривень на момент проведення фінансової операції (для суб`єктів господарювання, які проводять лотереї та/або азартні ігри, - 55 тисяч гривень), за наявності однієї або більше таких ознак: фінансові операції політично значущих осіб, членів їх сім`ї та/або осіб, пов`язаних з політично значущими особами; фінансові операції із переказу коштів за кордон (в тому числі до держав, віднесених Кабінетом Міністрів України до офшорних зон); фінансові операції з готівкою (внесення, переказ, отримання коштів).

В ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» дано визначення підозрілим фінансовим операціям (діяльності).

Так, фінансові операції або спроба їх проведення незалежно від суми, на яку вони проводяться, вважаються підозрілими, якщо суб`єкт первинного фінансового моніторингу має підозру або має достатні підстави для підозри, що вони є результатом злочинної діяльності або пов`язані чи стосуються фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення.

Встановивши обставини справи, які були визнані сторонами, суд вважає, що АТ КБ «ПриватБанк», як суб`єкт первинного фінансового моніторингу, на виконання положень Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» провів аналіз фінансових операцій ОСОБА_2 , встановив, що характер фінансових операцій ОСОБА_2 носить ознаки здійснення ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу.

В ході проведеного аналізу фінансових операцій клієнта виявлено наступне:

-Обіг коштів по карті клієнта 175875 за період з 28.11.2017 по 20.01.2018 складає 10 млн. грн. Зараховуються кошти переважно шляхом внесення готівки клієнтом через термінали самообслуговування/каси банку. В подальшому отримані кошти переказуються на іншу особисту картку № НОМЕР_1 .

-Обіг коштів по карті клієнта НОМЕР_2 за період з 27.11.2017 по 09.12.2017 складає 3,9 млн. грн. Зараховуються кошти шляхом внесення готівки через термінали самообслуговування/каси банку, здійснення переказів від великого кола фізичних осіб через додаток Приват24. В подальшому отримані кошти переказуються на іншу особисту картку № НОМЕР_1 .

-Обіг коштів по карті клієнта НОМЕР_1 за період з 21.11.2017 по 24.02.2018 складає 13, 9 млн.грн. Зараховуються кошти шляхом здійснення переказів клієнтом з інших особистих карток. В подальшому кошти переказуються на карткові рахунки великого кола фізичних осіб із зазначенням в призначені платежу різних номерів id. (а.с. 63-81, 82-143)

Так, 23.02.2018 з метою актуалізації та ідентифікації даних ОСОБА_2 було підписано та подано до АТ КБ «Приватбанк» анкету-заяву клієнта про приєднання до умов і правил надання банківських послуг.

Клієнт повідомив банку наступні анкетні данні:

Дата народження: 10.06.1982

Місце реєстрації:

АДРЕСА_1 статус: тимчасово не працюючий

Основний місячний дохід - 00, 00 грн.

Додатковий дохід 150 000, 00 грн. (а.с. 61, 62)

За таких обставин Банк як суб`єкт первинного фінансового моніторингу прийшов до висновку, що обслуговування ОСОБА_2 підпадає під ознаки здійснення Банком ризикової діяльності , що зазначені у Постанові Правління НБУ №65 від 19.05.2020 року, а саме: є незвично великими фінансовими операціями, не мають очевидної економічної та законної мети, не відповідають інформації щодо запланованої клієнтом діяльності з використанням послуг банку, отриманої банком від клієнта під час установлення мети та характеру ділових відносин із ним.

Тому з метою мінімізації ризику обвинувачень з боку регулятора та правоохоронних органів щодо участі Банку у злочинних схемах відмивання готівкових коштів було прийнято рішення про встановлення щодо ОСОБА_2 неприйнятно високого ризику та відмовлено від підтримання ділових відносин, зокрема забезпечено блокування дебетових операцій по рахункам клієнтів, проінформовано клієнтів про розірвання ділових відносин.

За таких обставин суд вважає, що дії АТ КБ «ПриватБанк» по розірванню з ОСОБА_2 фінансових відносин - відповідають положенням Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Суд критично відноситься до тверджень позивача на порушення банком ЗУ «Про захист прав споживача» та загальних положень ЦК України щодо договорів та права позивача як споживача на отримання в Банку публічних послуг.

Так, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

Метою цього Закону є створення правових основ для захисту прав та інтересів клієнтів фінансових установ, фізичних осіб - підприємців, які надають фінансові послуги, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», цей Закон регулює відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг. Фінансові установи в Україні, якими є і Банки, діють відповідно до цього Закону з урахуванням норм законів України, які встановлюють особливості їх діяльності.

В ст. 3 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено законодавство про регулювання діяльності з надання фінансових послуг.

Так, відносини, що виникають у зв`язку з функціонуванням фінансових ринків та наданням фінансових послуг клієнтам, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України з питань регулювання ринків фінансових послуг, а також прийнятими згідно з цими законами нормативно-правовими актами. Відносини, що виникають у зв`язку із захистом прав споживачів фінансових послуг, регулюються законодавством про захист прав споживачів з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

Банк має право вчиняти будь-які правочини, необхідні для надання ним банківських та інших фінансових послуг та здійснення іншої діяльності.

Національний банк України з метою захисту прав вкладників та інших кредиторів має право встановлювати додаткові вимоги, включаючи вимоги щодо підвищення рівня регулятивного капіталу банку чи інших економічних нормативів, щодо певного виду діяльності та надання фінансових послуг, які має право здійснювати банк.

Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється здійснювати ризикову діяльність, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

Перелік ознак, наявність яких є підставою для висновку Національного банку України про провадження банком ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, визначається нормативно-правовим актом Національного банку України та оприлюднюється у встановленому законом порядку.

З огляду на наведені положення законодавства, АТ КБ «ПриватБанк» як суб`єкт первинного фінансового моніторінгу при здійсненні діяльності зобов`язаний проводити верифікацію своїх клієнтів, та операцій, які вони здійснюють. На виконання положень Закону України «Про запобігання та протидію легалізації, (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», відповідач АТ КБ "Приватбанк" при виявлені в діях клієнта ОСОБА_2 неприйнятно високого ризику відмовив у підтриманні з ним ділових відносин. Проте відносини, що виникають у зв`язку із захистом прав споживачів фінансових послуг, регулюються законодавством про захист прав споживачів з урахуванням особливостей, передбачених спеціальним Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

В ст. 13 ЦК України встановлені межі здійснення цивільних прав.

Так, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

В ч.3 ст.16 ЦК України встановлено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача фінансових послуг, визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити дії слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України та положень Закону України «Про судовий збір» судові витрати залишаються за позивачем у справі.

На підставі викладеного та керуючись 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про банки і банківську діяльність», суд -

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача фінансових послуг, визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», , юридична адресо: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, буд. 30

Повний текст рішення складено 01.11.2021.

Суддя В. В. Труханович