31.08.2021 Єдиний унікальний номер 205/9901/20
Єдиний унікальний номер судової справи 205/9901/20
Номер провадження 2/205/142/21
РІШЕННЯ

іменем України

31 серпня 2021 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу №205/9901/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, -

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 04 вересня 2015 року сторони перебували у шлюбі. Від спільного подружнього життя сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року шлюбу між сторонами розірвано. Дитина проживає з позивачем, яка не перешкоджає побаченням дитини з батьком. Однак, останнім часом між сторонами виник спір щодо місця проживання дитини.

Дитина має вроджений порок серця, у зв`язку з чим потребує постійного догляду лікаря, а позивач має медичну освіту та працює лікарем-педіатром, тому вважає, що проживання дитини з нею відповідає інтересам дитини.

На підставі викладеного просить визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження.

09 квітня 2021 року від представника відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позов, в якому вона заперечувала проти вимог позивача, оскільки вони є необґрунтованими та передчасними.

26 квітня 2021 року від представника позивача ОСОБА_5 надійшла відповідь на відзив, в якій заперечував проти аргументів, викладених у відзиві та просив позов задовольнити.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд закінчив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без його участі та визнання позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи: Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради Нілова Н.Л. письмово просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимогу підтримала, просила задовольнити.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в матеріалах справи доказів, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ході судового розгляду встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.19). Батьки перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2015 року (а.с.16). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.17).

Відповідно до довідки про склад сім`ї № 11520 від 03 грудня 2020 року позивач та дитина ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно з актом обстеження умов проживання, складеного працівниками управління-служби у справах дітей 25 вересня 2020 року, малолітній ОСОБА_3 проживає за вищевказаною адресою разом з матір`ю та її батьками, у квартирі є всі умови для проживання малолітньої дитини. Так, відповідно до акту дитина проживає з матір`ю в окремій кімнаті, де є окреме ліжко, шафа, комод з речами дитини, іграшки, книжки, стосунки у сім`ї добрі, поважні, дитина виховується у турботі (а.с.22).

Відповідно до характеристики з дитячого садка, який відвідує ОСОБА_3 , дитина доглянута, розвинена, мати приділяє увагу розвитку інтелектуальних здібностей дитини (а.с.13).

Згідно з випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 має вроджену аномалію розвитку порожнистої вени - лівостороння верхня порожниста вена, розширення коронарного синуса, з народження знаходиться на диспансерному нагляді кардіохірурга та невропатолога дитячого (а.с.14).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює в комунальному підприємстві «Дніпропетровський обласний перинатальний центр зі стаціонаром» Дніпропетровської обласної ради на посаді лікаря педіатра-неонатолога (а.с.15), з роботи характеризується позитивно (а.с.29), відповідно до медичної документації психіатричних та наркологічних протипоказань до опіки та піклування не має (а.с.20-21).

Згідно з висновком дипломованого психолога ОСОБА_7 з дитиною ОСОБА_3 проведено психологічне діагностування, за результатами якого встановлено, що дитина має сильний психоемоціональний зв`язок з матір`ю, вважаючи її доброю, люблячою та емпатичною, дитина відчуває позитивне ставлення від усіх членів родини (а.с.23-26).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради № 3/9-88 від 21 липня 2021 року комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради вважає за доцільне в інтересах дитини визначити місце проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.84). З зазначеного висновку вбачається, що на черговому засіданні були присутні батьки дитини, батько не заперечував проти задоволення заяви матері щодо визначення місця проживання дитини разом з нею.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно із ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно з частинами 2, 8, 9 та 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Дана позиція узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Таким чином, батько і мати мають рівнозначні права при визначенні місця проживання дитини. Пріоритет мають лише інтереси самої дитини.

Отже, вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про сина, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

Суд врахував, що дитина має стійкі соціальні зв`язки, відвідує дитячий садок в районі проживання за адресою: АДРЕСА_1 , має сильний психоемоціональний зв`язок з матір`ю, матеріалами справи підтверджено, що за вищевказаною адресою проживання дитини створені всі умови для проживання та розвитку ОСОБА_3 . Також суд враховує стан здоров`я дитини та те, що позивач має медичну освіту, працює лікарем педіатром.

Окрім того, 31 серпня 2021 року відповідач надав заяву про визнання позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, виходячи, насамперед, з інтересів дитини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з урахуванням визнання позову відповідачем, доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення місця проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_3 з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до положень ЦПК України з ОСОБА_2 підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати ОСОБА_1 , а саме судовий збір у розмірі 840,80 грн.(а.с.1)

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 21, 51, 129 Конституції України, ст.ст. 7, 141, 155, 160, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст. ст. 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 247, 265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судові витрати у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г.Остапенко