Ухвала

Іменем України

25 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 199/1862/21

провадження № 61-16265ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2021 року у складі

судді Спаї В. В.та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня

2021 рокуу складі колегії суддів: Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

Петешенкової М. Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про відшкодування шкоди та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (далі - КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради) про відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 17 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки вона подана з порушенням пунктів 3, 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 21 травня 2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2021 року, позовну заяву повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не виконав вимоги ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду від 17 березня 2021 року про залишення позовної заяви без руху, що відповідно до положень частини третьої статті 185 ЦПК України є підставою для повернення позовної заяви позивачу.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 21 травня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 03 вересня 2021 року, у якій заявник просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на розгляд до іншого суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з яким помилково погодився апеляційний суд, проявив надмірний формалізм, оскільки мав самостійно визначити розмір відшкодування моральної шкоди, завданої заявнику бездіяльністю КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, виходячи з обгрунтувань наведених у позовній заяві. Крім того, зазначив, що вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає грошовій оцінці.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Серед основних засад судочинства Конституцією України встановлено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви встановлено статтею 175 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 175 ЦПК України, позовна заява крім інших обов`язкових реквізитів, має містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

За правилом частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 , у тому числі, просив відшкодувати моральну шкоду, завдану бездіяльністю Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, «грошима» у розмірі визначеному судом на власний розсуд.

Аналізуючи наведене, посилання заявника на те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають грошовій оцінці є необґрунтованими, оскільки він просить відшкодувати йому моральну шкоду у грошовому виразі, а не у інший спосіб.

Доводи касаційної скарги про те, що повертаючи позовну заяву суд першої інстанції з висновком якого помилково погодився апеляційний суд, проявив надмірний формалізм, оскільки зобов`язаний був самостійно визначити розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи із наведених у позовній заяві обґрунтувань є неспроможними з огляду на таке.

Частиною другою статті 2 ЦПК України передбачено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Одним із основоположним принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, який зокрема передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Частинами третьою та четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Аналіз наведених процесуальних норм дає підстави для висновку про те,

що звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди,

саме позивач має визначити розмір грошового відшкодування завданої

йому моральної шкоди, а суд, керуючись принципом диспозитивності, перевірити його обґрунтованість та доведеність з урахуванням вимог розумності та справедливості. Обов`язок позивача визначити ціну позову є необхідним не лише для дотримання принципу диспозитивності, а й змагальності сторін, оскільки забезпечує дотримання права відповідача знати суть пред`явлених до нього вимог та їх розмір, а також належно підготувати свої заперечення щодо їх обґрунтованості, доведеності та розумності ціни позову.

За змістом частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 не усунув недоліки позовної заяви зазначені в ухвалі Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 17 березня 2021 року про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви.

Заявнику роз`яснено положення частини сьомої статті 185 ЦПК України, зокрема, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують і на законність оскаржуваних судових рішень не впливають.

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення ЄСПЛ

від 18 жовтня 2005 року у справі «MPP GOLUB v. UKRAINE», № 6778/05).

Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «SHISHKOV v. RUSSIA», № 26746/05, § 110).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Узагальнюючи наведене, ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2021 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2021 рокуухвалені з дотриманням норм процесуального права.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права. Правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про відшкодування шкоди та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак