Справа № 621/2963/21
Провадження № 2/621/1159/21
РІШЕННЯ

Іменем України

29 жовтня 2021 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Вельможної І.В.,

за участю секретаря Єрмоленко О.О.,

розглянувши за відсутності учасників справи у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

29.09.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказано, що позивач є власником Ѕ частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Інша Ѕ частини житлового будинку належить сестрі позивача ОСОБА_4 . Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в зазначеному будинку, однак, з 2016 року без поважної причини не мешкає в будинку. Відповідач мешкає та зареєстрований в Російській Федерації в с. Девіца Острогожського району Воронізького району, навчається на третьому курсі Воронізького філіалу Російського економічного університету ім. Плеханова, в Україну повертатися не збирається та на даний час приймає заходи про прийняття громадянства Росії.

Позивач зазначає, що будинок опалюється газом, щомісячні платежі за газ в опалювальний сезон складає близько 5 000 грн, що є непосильними платежами для неї, а окрім позивача в витратах пов`язаних з комунальними платежами ніхто не бере участь. Оформити субсидію на комунальні послуги позивач не має можливості в зв`язку з реєстрацію відповідача в будинку, оскільки не має можливості підтвердити його матеріальний стан.

Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 07.10.2021 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 29.10.2021.

29.10.2021 належним чином повідомлені учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_1 надала до канцелярії суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі з підстав викладених в позові.

Відповідач ОСОБА_2 , надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та зазначив, що дійсне не проживає в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 34).

Третя особа ОСОБА_5 , надала до канцелярії суду заяву про розгляд справи за її відсутності позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти їх задоволення (а.с. 32).

Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Спірним є право користування житловим приміщенням у вигляді будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору дарування від 01 серпня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 757, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 218699899, дата формування 01.08.2020, будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної, часткової власності - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в Ѕ частині (а.с. 13, 14).

З копії домової книги будинку АДРЕСА_1 , вбачається, що в зазначеному домоволодінні зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 21-22).

Разом з тим, з Акту обстеження складеного 05.10.2021 депутатом Соляник І.С., в присутності свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вбачається, що було проведено обстеження домоволодіння АДРЕСА_1 , в ході якого встановлено, що в домоволодінні за вказаною адресою зареєстровані чотири особи, а саме: ОСОБА_8 , 1954 року народження; ОСОБА_2 , 2002 року народження; ОСОБА_9 , 2016 року народження; ОСОБА_4 , 1974 року народження. Однак, фактично в домоволодінні проживає лише ОСОБА_8 , 1954 року народження

Крім того, з копії довідки виданої адміністрацією Девіцкого сільського поселення Острогожського муніципального району Воронізької області, Російська Федерація № 72 від 20.09.2020 року, за підписом голови Девіцкого сільського поселення ОСОБА_10 , виданої на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , разом з нею зареєстровані: чоловік ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 20).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У зв`язку з тим, що в будинку позивача зареєстровані відповідачі, які фактично там не проживають з 2014 року, позивач як власник будинку, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі статтю 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною 1 статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України, позивач, як власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, зокрема, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.

Згідно частини 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідач ОСОБА_2 визнав позов до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість та можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Оскільки позивач вимагала відшкодування судових витрат, понесених нею по сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалося.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтею 41 Конституції України, статтями 15, 16, 317, 319, 321, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України, статтями 12, 13, 19, 76, 81, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 273, 280-284, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 29.10.2021

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .

Третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Головуючий: