УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

18 жовтня 2021 року Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області, у складі головуючого судді Іванченко А.М., за участі секретаря судового засідання Дереклєєвої А.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Маріуполя цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

12.07.2021 року до Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою судді від 01.09.2021 року прийнято до провадження дану позовну заяву, призначено підготовче судове засідання.

Згідно з ч. 1ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175-177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно вимог ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно роз`яснень, наданих у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам ЦПК України. У зв`язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз`яснено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Згідно роз`яснень, наданих у п.24 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» N 7 від 30.05.2008 р., суди відкривають провадження у справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину».

Зміст наведених правових норм у їх системному зв`язку дає суду підстави для висновку, що жодним іншим органом або посадовою, службовою особою, окрім нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадової особи органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини, не можуть здійснюватися повноваження і прийматись рішення, які згідно Закону України "Про нотаріат" належать до компетенції нотаріуса, в тому числі і судами, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про нотаріат", нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно зі ст. 34 Закону України "Про нотаріат", нотаріуси вчиняють певні нотаріальні дії, в т.ч. видають свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 49 Закону України "Про нотаріат" визначено порядок підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії, серед яких: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3ст. 49 Закону України "Про нотаріат" нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Слід зауважити, що право звернення до суду за правилами позовного провадження з метою захисту порушеного права на спадщину настає в спадкоємця тільки у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

При цьому, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Отже, з позовної заяви та поданих до неї документів спору про право на спадкування не вбачається, оскільки відмова нотаріуса в оформленні позивачу права на спадщину відсутня.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір, сплачується у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За змістом у позовній заяві викладено вимогу майнового характеру щодо визнання право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та на земельну ділянку.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою позову майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 176 ЦПК України, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Відповідно до п.9 ч.1ст.176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пунктах 11, 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову, і саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті.

Відповідно до пункту а пункту 12постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

В позовній заяві позивачкою зазначено ціну позову 171467,80 гривень.

На підтвердження же вартості майна, з приводу якого виник спір, позивачкою до матеріалів справи надано звіт про оцінку вартості житлового будинку, відповідно до якого його ринкова вартість становить 87210,00 грн., об`єктом оцінки є житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка у своїх вимогах ставить питання про визнання за нею права власності на 7/12 часток житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відомостей же про грошову оцінку вказаного домоволодіння, право власності на який просить визнати позивачка, матеріали позовної заяви не містять.

Що стосується позовних вимог частині визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку, то позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер: :03:025:0203.

На підтвердження же вартості майна, з приводу якого виник спір, позивачкою до матеріалів справи надано витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, відповідно до якого його вартість становить 270260,30 грн., об`єктом оцінки є земельна ділянка :03:025:0203, розташована за адресою: Донецька область, Першотравневий район, на території Бердянської сільської ради.

Позивачкою у позовних вимогах зазначається, що земельна ділянка розташована на території Маріупольської міської ради.

За таких обставин, позивачем при подачі позовної заяви повинно бути сплачено судовий збір, виходячи із загальної суми вказаних вимог, враховуючи вартість житлового будинку, та земельної ділянки.

Для визначення ціни позову позивачу слід долучити до позовної заяви оцінку вартості земельної ділянки станом на час звернення до суду, чи інший доказ про вартість вказаного нерухомого майна та визначити ціну позову, відповідно до якого доплатити судовий збір.

Коректне визначення вартості майна, ціни позову також необхідно для визначення підсудності.

Так, відповідно до частини 1ст.30ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

В даному позові, один з об`єктів нерухомого майна, на яке позивач просить визнати за ним право власності, є житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а інший об`єкт земельна ділянка, розташована на території Маріупольської міської ради, а з документів, долучених позивачкою до письмових матеріалів справи, вбачається, що земельна ділянка розташована на території Бердянської сільської ради в Першотравневому районі Донецької області.

Крім того, позивачка просить визнати за мною, ОСОБА_1 , право власності на 7/12 часток житлового будинку, який знаходить за адресою: АДРЕСА_2 , який складається з: літ. А - житловий будинок, літ. Б - гараж, літ. Ж - літня кухня, літ. В - сарай, літ. Д - сарай, літ. Е - сарай, літ. Ж - сарай, літ. З - сарай, літ. Г - вбиральня, літ. ?? - льох.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в позовній заяві позивачем не коректно викладені позовні вимоги.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним і може підлягати обмеженням, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року, «Наталія Михайленко проти України» від 30 травня 2013 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року. Відтак в кожному випадку позивач (заявник) при зверненні до суду із позовом (заявою) повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя встановивши, що при подачі позовної заяви позивачем порушено вимоги ст.ст. 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 258-260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, - залишити без руху.

Надати позивачу для усунення недоліків п`ятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали у зазначений термін, позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А. М. Іванченко