УХВАЛА

27.10.2021 Провадження №2/425/660/21

Справа №425/3225/21

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі головуючого судді

Москаленко В.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору - служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області, ОСОБА_3 , про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі території України без згоди та супроводу матері,

встановив:

26.09.2021 представник позивача- ОСОБА_4 , звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить надати дозвіл на виїзд за межі України, строком на один рік, до Російської Федерації, за адресою: АДРЕСА_1 ) неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 25.10.2021 по 25.10.2022, у супроводі батька - ОСОБА_1 або її бабусі - ОСОБА_3 , без дозволу та супроводу матері - ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Так, пунктом 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 766/15686/16-ц зазначено, що дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Надання такого дозволу на виїзд без визначення його початку й закінчення, а також країни перебування без згоди та супроводу батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов`язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Крім того, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до пп.1 п.4 вказаних Правил виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З аналізу положень ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вбачається, що даною нормою передбачена можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на одноразовий виїзд за кордон особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування, у тому числі у відповідній державі.

Відповідно до цілей Гаазької конвенції, суть якої полягає у тому, що один із батьків не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного місця проживання.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

У порушення вимог п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України, викладаючи обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, позивач не зазначив, якими доказами підтверджується період виїзду дитини за кордон, мета виїзду .

Крім того, з позовних вимог вбачається, що представник позивача просить надати дозвіл на виїзд неповнолітньої за межі кордону України не тільки з батьком дитини, також і з її бабою - ОСОБА_3 , фактично просить вирішити позовні вимоги щодо надання дозволу бабі ОСОБА_3 на виїзд з дитиною ,але при цьому остання вказана в позові в якості третьої особи.

Відповідно норм ЦПК України,тільки позивач може заявляти позовні вимоги щодо себе ,або представник позивача в його інтересах.

Позивач не може заявляти позовні вимоги відносно третьої особи.

В зв"язку з цим позивачу необхідно конкретизувати позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, відповідно до вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України ця позовна заява підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суд,

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору - служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області, ОСОБА_3 , про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі території України без згоди та супроводу матері - залишити без руху.

Надати позивачу семиденний строк для виправлення вказаних недоліків, який відраховується з дня отримання заявником копії ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що в разі невиконання вказаних в ухвалі вимог, заява буде вважатись не поданою і повернута позивачеві. Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.В. Москаленко