Справа №717/987/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого - судді: Туржанського В.В.

за участі секретаря: Тихоненко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кельменці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та визнання права власності.

Представник позивача ОСОБА_3 подала до Кельменецького районного суду Чернівецької області позовну заяву у якій просить ухвалити рішення, яким визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на Ѕ житлового будинку загальною площею - 31,4 м2, житловою площею - 15,8 м2, з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, а саме гаражом позначеним в технічному паспорті літерою „Б", сараєм позначеним в технічному паспорті літерою „В", воротами позначеними в технічному паспорті №1, огорожею позначеною в технічному паспорті №2, криницею позначеною в технічному паспорті №3, що розташовані в АДРЕСА_2 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені на судовий збір у розмірі 908 гривень. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені на визначення вартості нерухомого майна, а саме житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі 900 гривень.

ВСТАНОВИВ:

Відповідачка ОСОБА_2 , яка викликалася в судове засідання в порядку встановленому ЦПК України, в судове засідання не з`явилася.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася та подала до суду заяву у якій просить розглянути справу за її відсутності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 , дошлюбне прізвище ОСОБА_2 , зареєстрували шлюб 21 лютого 2009 року у виконавчому комітеті Шепітської сільської ради Путильського району Чернівецької області, про що 21 лютого 2009 року складено відповідний актовий запис №03. Сторони мають малолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказані обставини стверджуються свідоцтвом про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виданим 21 лютого 2009 року та свідоцтвами про народження ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Згідно рішення Кельменецького районного суду від 30 жовтня 2020 року по справі №717/945/20 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19 грудня 2018 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 грудня 2018 року, під час перебування сторін у шлюбі на ім`я відповідачки ОСОБА_2 був придбаний спірний будинок з господарськими і побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 за 123 000 гривень.

Згідно звіту №134 про оцінку нерухомого майна станом на 22 червня 2021 року вартість житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 становить 129040 гривень.

Таким чином між сторонами склалися правовідносини з приводу поділу майна.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування вказаної презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15.

Враховуючи наведене, суд вважає, що сторонами було придбано за час перебування у шлюбі спірний житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. Відповідачкою належними та допустимим доказами не доведено, що правовий режим спільного сумісного майна не поширюється на спірний будинок.

Відповідно до частин другої, третьої статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 372 ЦК України за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Суд не вбачає наявність обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, абзацом 2 частини другої статті 372 ЦК України за яких суд може відступити від засади рівності часток подружжя у спірному житловому будинку.

Відповідачка не надала суду доказів того, що спірний житловий будинок був придбаний за її особисті кошти.

Суд враховує, що презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування вказаної презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав в постанові від 28 липня 2021 року у справі №487/3037/16-ц.

З огляду на вказаний висновок Верховного Суду позивач не зобов`язаний доводити підстави набуття ним права спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , оскільки таке нерухоме майно було придбане під час шлюбу сторін, а тому таке його право презюмується. Тягяр доказування обставин, необхідних для спростування вказаної презумпції, покладається на відповідачку.

В свою чергу відповідачка не надала належних та допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на спірний житловий будинок.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та визнати за позивачем ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 .

Суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути 908 гривень в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору та 900 гривень в рахунок відшкодування витрат понесених на оплату визначення вартості спірного майна.

Відповідно до ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до пункту 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи викладене вище, на підставі ст. 372 Цивільного кодексу України, ст.ст. 36, 60, 63, 70, 71 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 209, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , про поділ майна та визнання права власності - задовольнити повністю.

Визнати за позивачем ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, а саме гаражем позначеним у технічному паспорті літерою „Б", сараєм позначеним у технічному паспорті літерою „В", воротами позначеними у технічному паспорті № 1 , огорожею позначеною у технічному паспорті № 2 , криницею позначеною у технічному паспорті №3, які розташовані по АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) гривень копійок в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору та 900 (дев`ятсот) гривень в рахунок відшкодування витрат понесених на оплату визначення вартості спірного майна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України апеляційні скарги подаються учасниками справи через Кельменецький районний суд Чернівецької області.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2021 року.

Суддя: