Справа № 587/1141/21
РІШЕННЯ
27 жовтня 2021 року Сумський районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Черних О.М., за участю секретаря судового засідання Токаревої В.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» (м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28) про стягнення боргу
У червні 2021 року адвокат Овчаренко І.А. звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів шляхом часткового припинення правовідношення за кредитним зобов`язанням та визнання вимоги кредитора частково недійсною.
Свою заяву мотивував тим, що між ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен банк Аваль» 26.02.2014 року було укладено кредитний договір №14/0983/82/0271831. Відповідно до взятих зобов`язань позивачка сплачувала кошти за користування кредитом. Однак 28.09.2020 року було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-39 який укладено між АТ «Райффайзен банк Аваль» та відповідачем. За вказаним договором АТ «Райффайзен банк Аваль» відступив відповідачу права вимоги боргу позивача згідно Кредитного договору №014/0983/82/0271831 від 26.02.2014 року. Згідно вимоги відповідача від 26.04.2021 року останній вимагає від позивача сплати згідно Кредитного договору №014/0983/82/0271831 від 26.02.2014 року на його користь заборгованість за вказаним кредитним зобов`язанням, яка на думку відповідача становить: 731 083,42 грн. Позивачка зверталась до нового кредитора з вимогою надати розрахунки заборгованості щодо кредитних зобов`язанням з відповідними посиланням на укладений раніше договір. Крім того адвокат зазначив, що згідно до Умов кредитування спірного кредитного договору його укладено на строк 72 місяця, тобто шість років, а саме: з 26.02.2014 року по 26.02.2020 року. На момент укладання договору відступлення права вимоги №114/2-39 від 28.09.2020 року строк дії Кредитного договору закінчився, тобто він вже не діяв. Під час та після укладання договору відступлення права вимоги №114/2-39 від 28.09.2020 року позивачка не повідомлялась про його укладання, підстави та наслідки укладання такого договору.
У судове засідання позивачка та її представник не з`явились. В матеріалах справи мається заява в якій адвокат просив слухати справу в їх відсутність.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився., направили до суду письмовий відзив з запереченням проти позовних вимог та просили слухати спаву в в їх відсутність.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 26 лютого 2014 року було укладено договір №014/0983/82/0271831 від 26.02.2014 року про надання банківських послуг у сфері страхування між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» (а.с.19-21, 22.)
Згідно положень ст.1 Кредитного договору №014/0983/82/0271831 від 26.02.2014 року Умови кредитування його укладено на строк 72 місяця, тобто шість років, а саме: з 26.02.2014 року по 26.02.2020 року.
Позивачка, ОСОБА_1 частково виконувала взяті на себе зобов`язання, сплачуючи відповідні кошти.(14, 23-25).
28.09.2020 року було укладено договір відступлення прав вимоги між АТ «Райффайзен банк Аваль» та відповідачем ТОВ «ФК Кредит капітал». За вказаним договором АТ «Райффайзен банк Аваль» відступив відповідачу права вимоги боргу позивача згідно Кредитного договору №014/0983/82/0271831 від 26.02.2014 року, який було укладено між АТ «Райффайзен банк Аваль» та позивачем.
26.04.2021 року «Фінансова компанія «Кредит капітал» направили вимогу позивачу про сплату заборгованості в розмірі 731 083,42 грн, що складається з суми боргу - по тілу кредиту - 18 689,42 грн.; по процентах - 47 018,45 грн.; по комісії - 658 871,62 грн.; відсотки нараховані новим кредитором - 4 781,46 грн.; індикаційні витрати нового кредитора в розмірі - 1 722,47 грн. (а.с.33).Стаття 509 ЦК вказує, поняття зобов`язання та підстави його виникнення.
Зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК. Зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У відповідності до ст.598 ЦК - Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Кредитний договір №014/0983/82/0271831 від 26.02.2014 року, який укладено між відповідачем та позивачем є згідно його предмету - договором споживчого кредитування, отже при вирішенні даного спору слід керуватися Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про споживче кредитування».
За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниє обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то такі дії, а також супроводження кредиту не є самостійними послугами, які зумовлюють сплату позичальником коштів за це.
Відповідно до статті 27 ЦК Українинедійсності окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Згідно роз`яснень, які були надані судам у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 01 червня 2009 року, відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина першастатті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.
Стаття 18 Закону України Про захист прав споживачів містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.
За змістом частини п`ятої цієї норми, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону Про захист прав споживачів ); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).
Відповідно достатті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд Українивказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Виходячи з наведеного судом встановлено, що права позивачки як споживача за договором споживчого кредиту №014/0983/82/0271831 від 26.02.2014 року, який було нею укладено з АТ «Райффайзен банк Аваль», є порушеними, в частині необґрунтованих та протиправних вимог відповідача як нового кредитора, а саме: суми боргу по процентах в розмірі 47 018,45 грн., суми боргу по комісії в розмірі 658 871,62 грн., відсотки нараховані новим кредитором в розмірі 4 781,46 грн., індикаційні витрати нового кредитора в розмірі: 1 722,47 грн., всього вимог на загальну суму 712 394,00 грн..
Умови кредитного договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків.
Крім того, згідно статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні останнім судові витрати, на правничу допомогу в розмірі 5500 та на користь держави судовий збір в розмірі - 908 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 16, 267, 509, 598, 599 ЦК України, ст.18 Закону «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» (м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28) про стягнення боргу - задовольнити.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Черних